ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 25, 2017-11-13 12:00

ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות): שלום רב, אני מקווה מאוד שחברת הכנסת שאשא-ביטון, יו"ר הוועדה המיוחדת לזכיות הילד, תצטרף אלינו בהקדם.

ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות): הדיון הזה הוא דיון משותף לשתי הוועדות – ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות והוועדה המיוחדת לזכויות הילד.

ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות): היום 13.11.17, כ"ד חשוון.

ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות): התכנסנו כאן לדיון מעקב אחר הדיון הקודם שקיימנו כאן בנושא של זנות קטינים כדי לדון, לעקוב ולשמוע גם על זנות וניצול קטינים, וכמובן על חינוך מיני לבני הנוער.

ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות): המקום הזה של זנות קטינים זה מחדל חמור של מדינת ישראל, מחדל חמור וקשה.

ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות): בשונה מזנות בקרב אנשים מבוגרים, שכאן אנחנו מובילים בעוצמה חסרת תקדים את חוק ההפללה, שהדעות יכולות להמשיך להיות חלוקות עליו, אבל אנחנו מובילים אותו, כי ברור לנו שמדינת ישראל חייבת לומר לא לזנות.

ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות): בזנות קטינים תמימות דעים.

ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות): יש חוק במדינת ישראל, ולא רק זה; גם החרפנו והגברנו את הענישה על החוק הזה.

ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות): וכשאנחנו באים ומתבוננים ושומעים שוב ושוב על אפס אכיפה, ותיקים, לא קיימים, ואנחנו שומעים שוב ושוב את אותן תשובות משעממות שאנחנו מקבלים, והרי כולנו מכירים, ואנחנו עושים סיורים, ואתם יושבים כאן, אנשים מארגונים, מהשטח, שיודעים לא רק לתת מספרים אלא גם לקחת אותנו לחלוקה גיאוגרפית – לא רק דמוגרפית, של איפה קורים הדברים ואיך נעשים הדברים, ובטח ובטח, כשנוסיף לזה את כל הטכנולוגיה המתקדמת, שנותנת ערוצים נוספים לזנות הזאת בקרב הקטינים.

ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות): איך אמר לי אחד הנערים – היום הכול בכף היד.

ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות): יש לנו אפילו אפליקציות – אפליקציות - של לקוחות.

ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות): כלומר הטכנולוגיה מחריפה לנו את המציאות הזו של זנות בקרב קטינים.

ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות): אנחנו באים באמת ממקום של לתקן במציאות העגומה הזאת שהמדינה נרדמה בשמירה.

ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות): חוק קיים.

ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות): איך ייתכן שאין כתב אישום אחד?

ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות): איך זה ייתכן?

ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות): זו מציאות שהיא מעוותת לגמרי.

ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות): אז מה אנחנו אומרים בעצם?

ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות): שאנחנו מכשירים זנות קטינים במדינת ישראל?

ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות): שאנחנו עוצמים עיניים?

ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות): שאין מספיק תקציבים?

ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות): שההעדפה של המשטרה היא אחרת?

ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות): מה הנתון הזה מלמד?

ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות): הרי רבים מאתנו עשו עבודות מחקר – אם זה סמינריונים ואם זה עבודות מחקר מתקדמות יותר.

ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות): יש נתונים, ובפרק הנתונים לא כותבים את הסיבות, כדי שהנתונים יהיו שקופים לכולם.

ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות): כל אחד שבא מהפרספקטיבה שלו, יבוא ויתמודד עם הנתונים.

ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות): הנתונים כאן תמימי דעים כולם, לא משנה לאיזו אסכולה אתה שייך, בעד או נגד: זנות קטינים מותרת במדינת ישראל בניגוד לחוק.

ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות): אחרת אני לא יכולה להבין.

ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות): ובשאילתא שאני מגישה לשר לביטחון פנים, שראוי לציין את שיתוף הפעולה עם השר – רק ההתבטאות האחרונה שלו בנושא מועדוני החשפנות, שאמר חד-משמעית שחשפנות זה זנות, אני קוראת לו מכאן לבוא להמשיך להיות שותף נאמן שלנו.

ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות): לא ייתכן שנבוא, נתכנס, נשמע, נבקר, נסייר, ונראה שמצד אחד, באמת ארגוני השטח והרווחה עושים פה עבודה.

ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות): מצד שני, כשזה בא למקום של האכיפה, אנחנו הולכים אחורה.

ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות): כל דיון וכל פעם הדברים הופכים להיות לא ברורים.

ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות): הנתונים מלמדים אותנו על 1,200 קטינים בישראל שמעורבים בזנות, והנתונים מבוססים רק על בדיקה חלקית ברווחה.

ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות): בשנת 2017 אפס כתבי אישום.

ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות): זה לא ייתכן, שעשרים כתבי אישום שמוגשים נגד לקוחות של קטינים בזנות מתחילת 2013, רק 20 כתבי אישום?

ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות): רק 20 כתבי אישום?

ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות): שלום, חברת הכנסת שאשא-ביטון.

ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות): התחלנו, כי יש דיוני סיעה.

יפעת שאשא ביטון: אני מתנצלת.

יפעת שאשא ביטון: הכול בסדר.

יפעת שאשא ביטון: <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):> אני שוב רוצה – גם כמובן לדבר על המשרד לביטחון פנים וגם על משרד החינוך, ונמצאים פה נציגי משרד החינוך – גם לגבי חוזר מנכ"ל שדיברנו, גם על התעדוף, גם לגבי הדברים שנאמרו בדיון הקודם על גורמי אכיפה, כי בשל היעדר מוחלט באכיפת החוק על עבירת צריכת שירותי מין אין חקירות, וכתוצאה מכך אין הרשעות, וזה למרות החוק הקיים.

יפעת שאשא ביטון: יש פה נציגים של המשרד לביטחון פנים?

יפעת שאשא ביטון: ליאת לב אמורה להגיע?

יפעת שאשא ביטון: פרקליטות הגיעה.

יפעת שאשא ביטון: אין פרקליטות, אין על"ם, למרות שישבתי עכשיו עם על"ם.

יפעת שאשא ביטון: הם הודיעו.

יפעת שאשא ביטון: ישבתי עכשיו עם אחת הנציגות בדיון מאוד דומה.

יפעת שאשא ביטון: <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):> דינה דומניץ, את מייצגת את הפרקליטות?

<דינה דומיניץ: גם.

<דינה דומיניץ: <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):> יש לך היום כמה תפקידים, אני מבינה.

<דינה דומיניץ: אולי מגוון התפקידים מלמד על החולשה של הנושא בסוגיה הכל כך כואבת, מדממת ופוצעת הזו בקרב מי שהיה אמור למנוע אותה ולדאוג לשלומם של הילדים.

<דינה דומיניץ: זנות זאת זה אות קלון עלינו כחברה.

<דינה דומיניץ: זה כתם מוסרי שאף אחד לא יוכל לברוח מאחריות.

<דינה דומיניץ: זה קורה במשמרת שלנו, זה קורה בזמן שאנחנו נושאות בתפקידים, ואי אפשר לאפשר למציאות הקשה הזו, המדממת, הפוצעת, כי הרבה מהילדים שמגיעים למקום העלוב והקשה הזה, מגיעים לשם מאזלת ידה של המערכת, בשל כשל חברתי מתמשך, כי אין מספיק אנשים שיכולים להגן, לעטוף ולתת הכוונה אחרת.

<דינה דומיניץ: וכל עוד הסוגיה הזו לא נכנסת למערכת החינוך בצורה מסודרת, ולא בכמה שעות פה, כמה שעות שם לבחירת מנהל בית הספר, אין חינוך מיני ואין חינוך בכל הקשור למקומות הללו.

<דינה דומיניץ: אני קוראת מכאן לשר החינוך להפסיק לפחד, ולהכניס את הנושא הזה בצורה מסודרת ואחראית אל תוך מערכת החינוך.

<דינה דומיניץ: חברתי חברת הכנסת שאשא ביטון, בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חברת הכנסת עליזה לביא, על השותפות בכלל וגם על הדיון הזה.

יפעת שאשא ביטון: ראשית, אני מתנצלת על האיחור, אבל עסקתי בדיוק בסוגיה הזו בחברה החרדית עם צוות מצומצם בחדר, וזו הסיבה שמעט התעכבתי.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להוסיף על דבריך – כמובן, אני מתחברת לכל מילה, ולקרוא לכולם לא לפחד.

יפעת שאשא ביטון: למשטרה לא לפחד, לפרקליטות לא לפחד, ואחר כך למערכת המשפט לא לפחד.

יפעת שאשא ביטון: כי מה שקרה פה הוא קצת אבסורד.

יפעת שאשא ביטון: המחוקק נתן כלים בידי רשויות החוק, ואנחנו רואים שיש אפס ביצוע.

יפעת שאשא ביטון: בשנה האחרונה אין בכלל כתבי אישום - מכל מיני סיבות.

יפעת שאשא ביטון: אתם בכלל לא מגיעים למקומות האלה שבהם אנחנו יכולים למגר את התופעה הזאת, ואני מתייחסת לזה בעיקר בסוגיה של קטינים.

יפעת שאשא ביטון: להגיע ופשוט למגר את זה.

יפעת שאשא ביטון: כשאנחנו היינו בסיור, חברת הכנסת לביא, ראינו את זה בעיניים.

יפעת שאשא ביטון: ראינו את הבנות יושבות שם.

יפעת שאשא ביטון: ראינו את האנשים שמגיעים.

יפעת שאשא ביטון: כלומר לא צריך לחפש אותם באיזה חור חשוך.

יפעת שאשא ביטון: הם שם, באור.

יפעת שאשא ביטון: מה הבעיה של משטרת ישראל להיכנס פנימה, ולראות איך פעם אחת אנחנו יוצרים הרתעה?

יפעת שאשא ביטון: מתפרסמים בעיתון מדי יום אנשים על כל מיני דברים שהם עושים.

יפעת שאשא ביטון: תאמינו לי – אם יהיה פרסום על אותם אנשים שמגיעים וצורחים זנות של קטינים – אנחנו לא מדברים על אנשים ממעמד נמוך.

יפעת שאשא ביטון: אני ראיתי מי מגיע לשם.

יפעת שאשא ביטון: ראיתי את הרכבים שמגיעים לשם.

יפעת שאשא ביטון: ראיתי את רכבי החברה שמגיעים לשם.

יפעת שאשא ביטון: אנשים עם מעמד.

יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו פעם אחת נשים את היד שלנו על זה, אולי הם יתחילו לחשוב לפני שהם מגיעים לשם, במיוחד כשמדובר על קטינים שנמצאים שם.

יפעת שאשא ביטון: ולגבי מערכת החינוך, הייתי בבית ספר במרכז לפני כשבוע, בבית ספר במרכז.

יפעת שאשא ביטון: באה אליי תלמידה בי"ב ואמרה: יודעת מה חסר לנו?

יפעת שאשא ביטון: חסר לנו חינוך מיני.

יפעת שאשא ביטון: אמרתי לה בתמימות: לא הגיעה אליכם אחות?

יפעת שאשא ביטון: לא סיפרו לכם על אמצעי מניעה?

יפעת שאשא ביטון: אמרה: לא.

יפעת שאשא ביטון: זה היה בכיתה ה' או ו'.

יפעת שאשא ביטון: אני לא מדברת על דבר כזה.

יפעת שאשא ביטון: אני מדברת על מישהו שידבר אתנו על חינוך מיני ועל הקשר בין בנות לבנים.

יפעת שאשא ביטון: ואתם רואים שאפילו הילדים עצמם מבינים שהם צריכים משהו קצת יותר עמוק.

יפעת שאשא ביטון: שמישהו יכוון אותם בתוך הכאוס הזה.

יפעת שאשא ביטון: ואנחנו לא שם, כי אנחנו פוחדים לגעת בזה.

יפעת שאשא ביטון: כי זנות אולי זה גס, יש טאבו, אנחנו פוחדים להכניס רעיונות בראש של הילדים שלנו, אבל לצד אותה זנות שראינו בסיור, חברת הכנסת לביא, יש גם הזנות הסמויה של אותן בנות, אותם נערים שמקבלים אתנן עבור קיום יחסי מין – מקבלים ג'ינס, מקבלים ארוחה, מקבלים לינה ללילה.

יפעת שאשא ביטון: ואין להם שמץ של מושג שהם עוסקים בזנות.

יפעת שאשא ביטון: ואם אנחנו נהיה שם כדי לשים את הדברים על השולחן באומץ, אנחנו נצליח להציל לפחות כמה מהם מתוך המעגל העגום הזה.

יפעת שאשא ביטון: נפתח את הדיון.

יפעת שאשא ביטון: ראשון הדוברים, חבר הכנסת חיים ילין, בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):> הוא הגיע בזמן, בבקשה.

חיים ילין: להיות בכנסת זה דבר שהוא די מתסכל.

חיים ילין: למה מתסכל – כי כולם מדברים, מדברים, מדברים, ושום דבר לא קורה.

חיים ילין: השלטון המקומי יכול לבנות תוכנית ולבצע, יחד עם המשטרה, השרים יכולים לבצע את מה שהם צריכים לבצע, והאכיפה, ובתי המשפט צריכים לבצע את מה שמבצעים.

חיים ילין: אז לפני שש שנים עוד נחשפתי לנושא הזה.

חיים ילין: לקחו אותי לסיור כראש מועצה, לבאר-שבע.

חיים ילין: ראיתי את מה שראיתי.

חיים ילין: אני חייב לומר שזה לא רק עניין של חקיקה; זה גם עניין של להבין מאיפה ילדים וילדות – אל תעשו לי פה אפליה בגילאים האלה - להבין מה הרקע, מאיפה הם באים, ואיך הם נכנסים בדיוק לנישות האלה.

חיים ילין: פעם היינו עושים חיבור בין זנות לבין סמים.

חיים ילין: לא קשור בכלל.

חיים ילין: כשאת שואלת נער או נערה, אומרים: אני גם רוצה את המותג.

חיים ילין: לא יכול להיות שרק למי שיש כסף, יכול לקנות את המותג.

חיים ילין: אז זה מתחיל לא מחינוך מיני אלא זה מתחיל מחינוך – דבר בסיסי.

חיים ילין: אם היינו פותחים יותר חנויות יד שנייה, והילדים והנוער היו משתמשים בפחות מותגים, יכול להיות שהחברה שלנו היתה נראית אחרת לגמרי.

חיים ילין: זה לא שייך לחינוך מיני.

חיים ילין: זה שייך לערכים בסיסיים.

חיים ילין: אנחנו לא תחליף של משפחה.

חיים ילין: אנחנו לא יכולים להיות התחליף של ההורים.

חיים ילין: לכן אנחנו מתעסקים אך ורק בחקיקה.

חיים ילין: זה שיש פה דיון – ואני אומר זאת פה בגלוי – ביל ששר לביטחון פנים נמצא פה או מנכ"ל משרד לביטחון פנים נמצא פה, זה פשלה.

יפעת שאשא ביטון: נכון, זה כשל.

חיים ילין: זה כשל נוראי, כי בסוף אנחנו נדבר פה, ואיפה המשטרה?

חיים ילין: הרי יש שני דברים שאני יכול לומר לכם על באר-שבע.

חיים ילין: יש מגרש חניה.

חיים ילין: אם אתם רוצים לקבל כסף על ביטוח, אומר לכם איפה לחנות – למחרת אין רכב.

חיים ילין: ויש גם זנות של נערים ונערות.

חיים ילין: אני יכול לומר לכם גם איפה הרחוב.

חיים ילין: אגב, שם זה נורא, מה שקורה שם.

חיים ילין: המשטרה יודעת א זה, כולם יודעים את זה, ואף אחד לא עושה כלום.

חיים ילין: כולם מתעלמים מזה.

חיים ילין: נמשיך לדבר פה, להוציא קיטור, קוראים לזה ונטילציה - את מכירה את זה, וכל מי שמתעסק בזה, מכיר, אבל זה מה שיקרה פה – ונטילציה.

חיים ילין: אז כולם יאמרו: היה דיון טוב, אמרו דברים נכונים, אבל לא קרה דבר.

חיים ילין: לכן מה שאני מציע – כי שש שנים, ושום דבר לא השתנה.

חיים ילין: אני לא הייתי בכנסת, גם את לא היית.

חיים ילין: היו אחרים – כנראה, אמרו אותם דברים, כי אנחנו לא יותר חכמים מהם.

חיים ילין: החכמה היא אותה חכמה, אבל אף אחד לא ביצע.

חיים ילין: <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):> גם נחקק חוק וגם הענישה הוחמרה.

חיים ילין: אבל את אומרת לבד - שום תיק לא נפתח, אז מה זה שווה?

חיים ילין: לכן צריך להביא לפה נציג של משרד המשפטים ונציג של משרד בט"פ.

חיים ילין: זה מה שצריך פה.

חיים ילין: <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):

חיים ילין: > אבל אז אתה קובע דיון מתואם, ואתה רואה מה המציאות.

חיים ילין: המציאות היא שאין נציג של משרד לביטחון פנים, אין נציגות של הפרקליטות.

חיים ילין: זו ועדה.

חיים ילין: ועדה מזמינה.

חיים ילין: <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):> הזמנו, הם לא הגיעו.

חיים ילין: אין חיה כזו.

חיים ילין: <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):> אני מגישה שאילתא לפני שלושה חודשים לשר, והתשובה שלו מאוד אמורפית- - -

חיים ילין: יש פה דוברות?

חיים ילין: שיוציאו שהם לא הגיעו, והם אשמים בזנות.

חיים ילין: בוא נראה עכשיו שלא יגיעו.

חיים ילין: אין דבר כזה.

חיים ילין: <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):> בסדר.

יפעת שאשא ביטון: בהמשך לדבריך, נציגות של משרד המשפטים.

יפעת שאשא ביטון: דינה דומיניץ, היא נציגה של הכול, אני מבינה.

יפעת שאשא ביטון: הזנות זה לא דבר- - -

<דינה דומיניץ: אני באמת במשרד המשפטים, ויושבת על כובע- - - <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):> לא נהרוג את השליח, כי את נהדרת ועושה עבודה מדהימה, אבל הפילו עליך עוד תיק עכשיו.

יפעת שאשא ביטון: אבל התפישה – אה, זנות זה לא כזה סיפור גדול – היא יכולה לייצג את הכול.

יפעת שאשא ביטון: זה המסר שעובר.

<דינה דומיניץ: לא.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשאול אותך: אילו כלים יש לנו?

יפעת שאשא ביטון: אמרו לנו: אין לנו כלים של חקיקה, של ענישה, אמרנו: אולי הענישה הזאת לא מספיקה – בואו נחמיר, אבל גם אם ניתן עשרים שנה, מסתבר שזה לא ממש ישנה כלום, כי בפועל אף אחד לא עושה עם זה דבר.

יפעת שאשא ביטון: השאלה, אילו כלים לנו ככנסת, כדי שנפסיק רק לדבר על הדברים אלא נעשה עוד משהו.

יפעת שאשא ביטון: אילו כלים יש לנו לפקח על זה או לדרוש את זה?

חיים ילין: אנחנו המבקרים – אנחנו מבקרים גם את הממשלה וגם את המשרדים.

חיים ילין: אני רוצה לבקר על נושא הזנות את משרדי המשפטים וביטחון פנים.

חיים ילין: שיבואו לפה.

חיים ילין: בלי זה, לא יקרה דבר.

חיים ילין: לא יקרה.

חיים ילין: אפשר להמשיך פה את הדיון, אין בעיה.

יפעת שאשא ביטון: נדרוש דיון בנוכחות השר.

יפעת שאשא ביטון: <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):> אני רוצה להקריא מה שענה לי השר לביטחון פנים בעקבות השאילתא שלי.

יפעת שאשא ביטון: הוא טוען – ואני רוצה לשמוע גם את ההתייחסות שלכם ברשות הדיבור שתקבלו – השר ענה לי שקיים קושי מובנה באכיפת התופעה, בגלל שקיים תת-דיווח למשטרה, ומנגד, מידע רב מצוי במשרד העבודה והרווחה והשירותים החברתיים, ואז, משרד הרווחה לא מעביר את הנתונים למשטרה, לא מוכן לשתף פעולה עם המשטרה, ולכן- - -

יפעת שאשא ביטון: או.

יפעת שאשא ביטון: הנה, הם באו.

יפעת שאשא ביטון: חיכינו בציפייה.

יפעת שאשא ביטון: <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):> הו, חברינו.

יפעת שאשא ביטון: סיכמנו על מדיניות של שולחנו עגולים, והשר הזכיר את זה בתשובות שלהם, ואז אמר השר – ואמר כבר לפני כמה חודשים – שמתוכנן מבצע אכיפה ארצי של האגף לחקירות ולמודיעין בנושא זנות קטינים, שהמטרה שלו להגיע.

יפעת שאשא ביטון: אז אני שמחה מאוד שהצטרפת אלינו.

יפעת שאשא ביטון: נשמע את ברקו שהגיע.

יפעת שאשא ביטון: אני בדרך כלל לא כזו בוטה, אבל אני מוכרחה לומר שכל מה שכתוב פה הוא קשקוש.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא צריכים לא את הרווחה ולא הכול.

יפעת שאשא ביטון: מספיק שניידת משטרה מסתובבת שם ורואה ונכנסת – מה צריך יותר מזה?

יפעת שאשא ביטון: זאת הדרך.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על העניין, ברקו – אנחנו באמת חיכינו וציפינו לכם – על העניין שהמחוקק נתלן כלים בידי רשויות החוק.

יפעת שאשא ביטון: החמרנו אפילו את הענישה ללקוחות של זנות קטינים, ועדיין - אפס מעשה.

יפעת שאשא ביטון: כלומר אנחנו לא רואים באמת כתבי אישום ולא מעצרים ולא דברים שקשורים בלקוחות של זנות קטינים.

יפעת שאשא ביטון: נשמח לשמוע את ההתייחסות.

יפעת שאשא ביטון: <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):> נצ"מ מאיר ברקוביץ, רמ"ח נוער באח"מ.

יפעת שאשא ביטון: שותף לכל העבודה.

יפעת שאשא ביטון: יש לו שותפות מלאה.

<מאיר ברקוביץ: כאמור, כפי שהתחייבנו, אנחנו יוצרים מהלך שיוצר תחום של נוער ומשפחה, ומרחיב את ההסתכלות על זה – אנחנו נוער ומשפחה, איחדנו את התחומים, אז יש לנו נקודת מבט קצת יותר רחבה בנושאים האלה בפועל.

<מאיר ברקוביץ: אני בא עכשיו מיום עיון שעשינו במחוז הדרומי בנושא זנות קטינים.

<מאיר ברקוביץ: במקרה הדיון נקבע באותו יום.

<מאיר ברקוביץ: נסעתי לשם רק רבע שעה לדבר, כי היה חשוב לי להיות נוכח.

<מאיר ברקוביץ: הייתי אמור להיות שם כל היום.

<מאיר ברקוביץ: אני שנה וחודשיים בתפקיד הזה.

<מאיר ברקוביץ: אחד הדברים הראשונים שאתם נפגשתי כשנכנסתי לתפקיד – הנושא של הטיפול במאבק בניצול קטינים לזנות.

<מאיר ברקוביץ: יש כמה דברים שלמדנו בתוך השנה מקצת התעמקות בזה.

<מאיר ברקוביץ: למדנו שהיה פער מאוד גדול בין מה שאנחנו כמשטרה מכירים במציאות לבין מה שמדווח בכל המחקרים ובכל הדברים שנעשו, כל הסקרים שנעשו, שנמצאים בשטח, פער של נתונים.

<מאיר ברקוביץ: כל פעם זה מקבל מספרים אחרים.

יפעת שאשא ביטון: מדובר על כ-1,300 קטינים.

יפעת שאשא ביטון: מה אתם מכירים?

<מאיר ברקוביץ: זה עולה.

<מאיר ברקוביץ: פעם אחרונה קראתי שמדובר על 2,000 ומשהו, אבל הבנתי שמדובר על 1,300.

<מאיר ברקוביץ: היום, למשל, הוצג בכנס - מחקר שהראה שמ-2014 בשנה נוספים כ-30 קטינות לתוך המעגל.

<מאיר ברקוביץ: איני יודע איך זה מתיישב עם הנתון של ה-300, אבל זה לא משנה בכלל.

<מאיר ברקוביץ: אחד הפערים שראינו - בהנחה שאנחנו מקבלים את מה שאמרו, לא משנה על מה זה מבוסס, אם זו הנחת העבודה, יש שתי אפשרויות בניתוח שלנו לכך: או אנחנו לא נמצאים שם ולא עושים את עבודתנו – ולכן אנחנו לא פוגשים את התופעה, או התופעה היא לא כמו שמתארים אותה, או לפחות לא מצאנו את הכלים להגיע אליה.

<מאיר ברקוביץ: כתוצאה מזה ניסינו לעשות כמה מהלכים: אחד, בתחום המבצעי, שדיבר עליו ראש אח"מ.

<מאיר ברקוביץ: המבצע הארצי, שהשר דיווח עליו – אני לא מתכוון למבצע ארצי או משהו ביוזמה ברמות הנמוכות; זה במעורבות של פיקוד האח"מ ברמה הכי גבוהה, כלומר ראש אגף החקירות והמודיעין חתום על המבצע ועל ההנחיות אליו.

<מאיר ברקוביץ: אנחנו אחראיים לתכלל אותו.

<מאיר ברקוביץ: זו נקודה אחת.

<מאיר ברקוביץ: הדבר הזה – לא נראה לי שנכון פה להרחיב עליו.

<מאיר ברקוביץ: חלקו הראשון הסתיים, חלקו השני נמצא בעיצומו.

יפעת שאשא ביטון: מה התוצאות של החלק הראשון?

<מאיר ברקוביץ: לא מזהירות.

<מאיר ברקוביץ: וזה – הלכו על כל האמצעים שאפשר לחשוב עליהם.

<מאיר ברקוביץ: הדבר השני – וזה הדבר שאני חושב – לפחות המסקנה שלי; ואמרתי – יש אישור להפעיל את כל האמצעים שבידי המשטרה, כפי שאמרתי- - -

יפעת שאשא ביטון: זה נשמע לי מוזר – רק כדי שנוכל לנהל את השיח הזה – אני ראיתי עדויות מקבוצות ווטסאפ.

יפעת שאשא ביטון: אם הן הגיעו אליי, הן בטח מסתובבות בצורה הרבה יותר רחבה – מקבוצות ווטסאפ של אנשים שיודעים שהם מגיעים לפגוש קטינים.

יפעת שאשא ביטון: הם גם מדווחים היכן יש קטינים וקטינות שיכולים לתת את השירות.

יפעת שאשא ביטון: ווטסאפ פשוט, לא משהו סודי.

יפעת שאשא ביטון: האנשים האלה נמצאים ברחוב.

יפעת שאשא ביטון: בסיור של המשטרה, במקום לתפוס רק נהגים שסורחים, אפשר להגיע לאותם מוקדים, ולמצוא את האנשים האלה בלייב, שם הם נמצאים.

יפעת שאשא ביטון: איזה עוד כלים הופעלו?

<מאיר ברקוביץ: ההנחה הזו, שנבדקה כמה וכמה פעמים, היא לא כל כך נכונה.

<מאיר ברקוביץ: זה לא עובד ככה.

<מאיר ברקוביץ: אשלים רגע – יכולתי לומר לכם שמבחינת נתונים, מבחינת תיקים שנפתחו בשנה הזאת כתוצאה מההתעסקות עם זה, יש הכפלה, אבל אני מרגיש מגוחך לומר את זה, כי אלה מספרים קטנים בסוף.

<מאיר ברקוביץ: <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):> אבל מה יש לתאגיד, לערוץ 2 ולידיעות בתחקירים שלהם, שהם נותנים לנו תמונה וזרקור על עוד מקומות?

<מאיר ברקוביץ: למה אתם לא מגיעים לשם?

<מאיר ברקוביץ: אני רוצה לומר מה היתה במסקנה שלנו מכל הדברים - מה צריך לשבור פה במעגל הזה, לעשות עוד ממה שעשינו עד היום – זה לא נובע מזה שלא רוצים או שלא עושים.

<מאיר ברקוביץ: אתה רואה שהדבר הזה לא משיג תוצאות מספיקות.

<מאיר ברקוביץ: מצד שני, אתה נמצא בקשר עם ארגונים שאומרים לך: יש לנו שמות ויש לנו אנשים.

<מאיר ברקוביץ: כמובן, מסיבות מובנות הם לא יכולים לתת את השמות האלה למשטרה.

<מאיר ברקוביץ: אנחנו בסוג של מעגל.

<מאיר ברקוביץ: הרעיון של השולחן העגול – אנחנו יזמנו אותו.

<מאיר ברקוביץ: כמשטרה הבאנו אותו לתוך הדיון של הוועדה שעוסקת בכך, כי הרגשנו שצריך לייצר – לפחות לנסות – חלון בזמן, שאומר:

<מאיר ברקוביץ: בואו נשים כולם את מה שאנחנו יודעים על השולחן, נגן על המידע הזה באופן שלא ייווצר מצב שבגלל שיש משטרה נוכחת בשולחן הזה, יכולה לעשות שימוש בכל החומרים, כדי פעם אחת לבנות תמונה אמתית.

<מאיר ברקוביץ: <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):> ישבתם בשולחנות העגולים?

<מאיר ברקוביץ: הדבר הזה היה תהליך ארוך מאוד, שהיה צריך לאשר אותו במשרד המשפטים, כי אנחנו עושים פרשנות שהיא חדשנית, אני חושב, לחוק שקובע שנודע למשטרה – תפתח בעבירה, לצרכים האלה.

<מאיר ברקוביץ: את החלק הזה אנחנו עברנו בדיון, זה אושר על-ידי משנה ליועץ המשפטי לממשלה.

<מאיר ברקוביץ: בשבוע הבא – בלי קשר לדיון הזה; זה נקבע מזמן - אמור להתקיים הדיון בוועדה הבין-משרדית שאמורה לאשר את עקרונות העבודה של השולחן העגול הזה, לפי מה שאושר גם במשרד המשפטים.

<מאיר ברקוביץ: זה אמור ללכת למשרד המשפטים רק לסעיף הספציפי שביקשנו שיאשרו אותו לזה שאפשר יהיה לשתף במידע.

<מאיר ברקוביץ: אני מאמין שאם זה לא מביא לפריצת דרך, אין לי מושג מה יביא.

יפעת שאשא ביטון: אם אתם לא חשופים למידע ולא יכולים לעשות אתו יותר מדי- - -

<מאיר ברקוביץ: אני חושב – ואני חושב את זה על כמעט כל תחום שנעסוק בו בקטינים היום ובאלימות במשפחה - בסוף הבעיה העיקרית שלנו כולנו היא ליצור את התמונה המלאה.

<מאיר ברקוביץ: זה לא אומר שאתה יכול לעשות שימוש בכל התמונה המלאה, אבל אם גורם יודע שיש לו X שמות על השולחן, ואנחנו לא מכירים שום דבר מזה, ולא יודעים לחבר את זה לכלום, יכול להיות שכשהוא יידע אילו פעולות אנחנו עשינו – כי לפעמים גם המשטרה לא מעדכנת את הגופים שהיא יושבת אתם, מה הפעולות שהיא עשתה.

<מאיר ברקוביץ: אז אנחנו רצינו לסדר את זה משלושה כיוונים: אחד, לומר שהמשטרה בתוך השולחן העגול הזה תשים את כל מה שהיא יכולה לשים על השולחן מבחינת הפעולות שעשתה כדי להניח גם את דעתם של מי שמביא את המידע, שכן נעשה מה שכן אפשר לעשות.

<מאיר ברקוביץ: משרד הרווחה או גורמי הטיפול – יש סעיף 8 לחוק העובדים הסוציאליים, שמאפשר, למרות החיסיון של העובדים הסוציאליים, כן להעביר חלק מהמידע, כשיש שיקול של פגיעה באותו מטופל או במישהו אחר.

<מאיר ברקוביץ: הבעיה, שוב – כמו שאנחנו לא שמנו את המידע, גם פה כל אחד שומר על המידע שלו.

<מאיר ברקוביץ: <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):> אבל התפקיד של הארגונים הוא לתמוך בילדים שנמצאים במצב הזה.

<מאיר ברקוביץ: בסוף יש לנו אינטרס לאומי - לפצח את התופעה.

<מאיר ברקוביץ: יכול להיות שכשאתה תדע את כל הפעולות, יכול להיות שתדע שמתוך כל השמות שיש לך, שניים הם קריטיים לדבר הזה.

<מאיר ברקוביץ: או תעשה עוד עבודה כלי ללוות אותם, כדי לדבר אתם.

<מאיר ברקוביץ: יכול להיות שאנחנו יכולים להבטיח להם משהו בניהול החקירה, כדי שיגן עליהם.

<מאיר ברקוביץ: אבל בסוף נהיה חייבים איפשהו לפצח את זה.

<מאיר ברקוביץ: אנחנו עושים את זה בתחומים אחרים, וזה עובד מצוין.

<מאיר ברקוביץ: בתוך מרכזי ההגנה- - - <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):> אתה באמת מצפה שהארגונים יעבירו לכם שמות?

<מאיר ברקוביץ: לא מצפה מהארגונים.

<יעל גור: אם זו הטענה כלפי הארגונים, היא לא רלוונטית.

יפעת שאשא ביטון: ניתן לכם לדבר.

<מאיר ברקוביץ: אנחנו לא מבקשים שום דבר מהארגונים.

<מאיר ברקוביץ: ברור שכל אחד צריך לעשות את העבודה שלו, ואנחנו צריכים להבטיח בראש ובראשונה שלילדים תהיה כתובת לטיפול.

<מאיר ברקוביץ: אין ספק.

<מאיר ברקוביץ: כולנו שותפים לזה.

<מאיר ברקוביץ: אבל בתוך המנעד הזה של מה כן ומה לא, גם כשאתה יושב עם אנשים, לפעמים תעשה מאמץ יותר – למשל, אם ניקח את מרכזי הסיוע לנפגעות תקיפה מינית.

<מאיר ברקוביץ: עברנו תהליך לאורך השנים, נבנה סוג של אמון, שממקום שאולי פעם כולם היו אומרים: לא הולכים למשטרה, היום מבינים שיש מצבים מסוימים שאתה יכול להבנות מסלול שבו דווקא הגשת התלונה והיכולת לשתף פעולה - יש כאלה שזה דווקא יעזור לכם.

<מאיר ברקוביץ: אני לא אקבע מי.

<מאיר ברקוביץ: בסוף מי שיקבע את זה, זה גורם הרווחה .

<מאיר ברקוביץ: אני לא אקח לטיפול אלינו שום דבר שלא יעבור באופן פורמלי, אבל עד שלא נצליח לשים הכול על השולחן ולהבין איפה הנקודות שכל אחד יכול לעשות טיפה יותר ממה שעשה, לא נצליח לפצח את זה.

יפעת שאשא ביטון: שתי שאלות: אחת, דיברת על זה שהכפלתם – גם אם מדובר במספרים בודדים – של תיקים שנפתחו – מה קרה אתם?

יפעת שאשא ביטון: עברו לפרקליטות?

יפעת שאשא ביטון: נסגרו שם?

יפעת שאשא ביטון: איפה נעצר התהליך?

<מאיר ברקוביץ: אני לא יודע לומר לך מבחינה זו.

<מאיר ברקוביץ: אלה תיקים של 2017.

<מאיר ברקוביץ: זה שהם עברו או לא עברו – עדיין בטיפול.

יפעת שאשא ביטון: הדבר השני – אני לא רוצה את הקטינים לצורך העניין; אני רוצה את הלקוחות שלהם, ולשם אני לא צריכה דרך הקטין.

יפעת שאשא ביטון: מספיק להסתובב באותם מוקדים כדי לזהות מי נמצא.

<מאיר ברקוביץ: לא מספיק להסתובב.

<מאיר ברקוביץ: באותם מוקדים לא בו-זמנית נמצא קטין שנמצא באותו מקום.

<מאיר ברקוביץ: בסוף אין לך ברירה – אתה צריך מישהו שיוכל לתרום לך איזשהו מידע.

<מאיר ברקוביץ: <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):> שתינו היינו בסיור.

<מאיר ברקוביץ: לקחו אותנו לאזורים.

<מאיר ברקוביץ: ראינו את זה במו עינינו.

<מאיר ברקוביץ: ראינו את המכוניות שחונות, ראינו את בני הנוער.

<ניצן כהנא: לא צריך לתשאל את הקטינים האלה.

<ניצן כהנא: אפשר להרשיע את אותם אנשים בעבירה.

<ניצן כהנא: עשיתם את זה בעבר.

<ניצן כהנא: אין סיבה שלא.

<יליזבטה ניקולאיצ'וק: אני מצטערת שאני מתפרצת.

<יליזבטה ניקולאיצ'וק: אני יליזבטה ניקולאיצ'וק, אני פסיכולוגית, מנהלת מרכז סיוע לנפגעי תקיפה ואלימות בנגב, מייצגת את כל מרכזי הסיוע.

<יליזבטה ניקולאיצ'וק: יש כמה נקודות שחובה עלינו להתייחס: ראשית, חוק ומשטרה.

<יליזבטה ניקולאיצ'וק: הנקודה השנייה, שהילדים האלה באים רובם מפגיעות מיניות.

<יליזבטה ניקולאיצ'וק: שימו לב לזה.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

<יליזבטה ניקולאיצ'וק: שימו לב לזה.

<יליזבטה ניקולאיצ'וק: יותר מזה - מרכזי סיוע – ארבעים שנה בשטח - מלא ידע.

<יליזבטה ניקולאיצ'וק: הבאתי לכם רק דוגמה, כמה סדנאות למניעה, חינוך והסברה יכולים להעביר.

<יליזבטה ניקולאיצ'וק: יש ארבעה למ"דים שאנחנו עושים – לזהות, למנוע, לדווח ולטפל.

<יליזבטה ניקולאיצ'וק: יש לנו הכלים.

<יליזבטה ניקולאיצ'וק: אנחנו יודעים לזהות ולמנוע.

<יליזבטה ניקולאיצ'וק: אין סדנה שאנחנו מעבירים בבתי ספר, בגני ילדים, אוניברסיטאות, מקומות עבודה שאין לנו משם פנייה.

<יליזבטה ניקולאיצ'וק: יש פנייה מבנים שנפגעים, מבנות שנפגעות.

<יליזבטה ניקולאיצ'וק: אנחנו יודעים, מתרגמים לשמונה שפות, לילדים.

<יליזבטה ניקולאיצ'וק: ההתייחסות לזה צריכה להיות משתי נקודות: משרד החינוך לא יכול להכניס את זה לתוכנית.

<יליזבטה ניקולאיצ'וק: אי-אפשר ללמד מורה להיות מולטי טאסקינג.

<יליזבטה ניקולאיצ'וק: היא לא יכולה גם להיות מורה לביולוגיה- - -

יפעת שאשא ביטון: את זה הבנו בדיון הקודם, שיש גורמים מקצועיים.

יפעת שאשא ביטון: <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):> צריך להחליט שזה נושא חשוב בדיוק כמו המתמטיקה והאנגלית.

יפעת שאשא ביטון: לא מספיק רק 5 יחידות במתמטיקה ובאנגלית.

יפעת שאשא ביטון: צריך להכניס את זה בצורה מסודרת למערכת החינוך.

<יליזבטה ניקולאיצ'וק: עד שאתם נכנסתם לשטח, אני ישבתי בשקט.

<יליזבטה ניקולאיצ'וק: אז אנחנו מעירים את זה.

<יליזבטה ניקולאיצ'וק: כשאנחנו מדברים על מיניות בריאה ועל פגיעה מינית, ילדים מדווחים.

<יליזבטה ניקולאיצ'וק: לא צריך להיות תלוי ברצון של בית הספר – להכניס או לא להכניס.

<יליזבטה ניקולאיצ'וק: <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):> את צודקת.

<יליזבטה ניקולאיצ'וק: זו צריכה להיות חובה, כי המנהלת יכולה לרצות את החיים השקטים.

<יליזבטה ניקולאיצ'וק: אנחנו לא מאפשרים את החיים השקטים.

<שרון צ'רקסקי: יש לנו הצעת חוק מנוסחת כבר.

<שרון צ'רקסקי: אתם רק צריכים לשתף אתנו פעולה.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת מירב בן ארי.

מירב בן ארי: קודם כל, יש עמותות שכן פועלות בבתי ספר, והם עושים כמו דלת פתוחה – עם החוק, בלי החוק, הם בתוך בתי הספר.

מירב בן ארי: אם אתם נשארים בחוץ, צריך לטפל בזה.

<ניצן כהנא: משאירים אותם בחוץ.

מירב בן ארי: תכף גם איריס תדבר.

מירב בן ארי: יש תוכנית שעשינו גם בוועדת החינוך, דיון של שעה וחצי, תוכנית של שבעה משרדי ממשלה שנמצאים בתוך בתי הספר – היא תדבר על זה.

מירב בן ארי: אני רוצה לומר מוועדת המשנה שלי לצעירים חסרי בית ומהוועדה שאני עם עליזה מסתובבת, מטיילת.

מירב בן ארי: כבר כשהייתי חברת מועצת העיר תל-אביב טיילתי – תל-אביב זו העובדת הסוציאלית של מדינת ישראל.

מירב בן ארי: כולם בסוף מגיעים – או לגינת לוינסקי או לרחוב עכו.

מירב בן ארי: כולם שם נמצאים.

מירב בן ארי: אני כבר ארבע שנים נמאצת שם, וכמובן, ועדת משנה לצעירים חסרי בית.

מירב בן ארי: בסוף הצעירים או הצעירות האלה מגיעים עם רקע.

מירב בן ארי: הרקע הזה – או הם בוגרי פנימיות או פגיעות מיניות בתוך הבית.

מירב בן ארי: רובם מגיעים לזנות – ותכף נגיע לזנות סמויה, שבעיניי זה משהו אחר לגמרי – רוב מי שמגיע לזנות, מגיע עם רקע, ואנחנו יודעים איפה הקטינים נמצאים וגם יודעים לאילו מרכזים הם מגיעים, כי עכשיו יש שאלטרים.

מירב בן ארי: לא יודעת מי ראה את הסיפור על השאלטר החדש בירושלים.

מירב בן ארי: גם שם זה אותן צעירות – כבר לא קטינות, אבל צעירות, וגם שם היה על זה דיווחים בתקשורת, אבל אני אמרתי כל הזמן: חכו, השאלטר חדש – תנו לו את הימים שלו לעשות את עבודתו, מה שנקרא.

מירב בן ארי: חשוב לומר - אני לא בעניין של כתבי אישום.

מירב בן ארי: זה טוב – תקדם את זה, תביא 10, תביא 20.

מירב בן ארי: בסוף הכסף – ועם כל הכבוד גם למשרד החינוך – החבר'ה האלה נטשו את מערכת החינוך מזמן.

מירב בן ארי: מי שצריך להיות כאן זה משרד הרווחה.

מירב בן ארי: מי שצריך להרחיב שאלטרים וקורות גג ומענים של עובדים סוציאליים ברחוב, זה משרד הרווחה, כי בסוף רוב החבר'ה, גם אם תיכנסי לבתי הספר, ותיכנסי דלת פתוחה ותלמדי אותם על אמצעי מניעה או לא, רוב אותם אמצעים בזנות - ואני כמעט חמש שנים בסיפור הזה – הם חבר'ה שהגיעו ממוסדות הרווחה, שהצעירים הם חבר'ה שבגיל 18 יצאו מהפנימייה, חלקם לא הלכו לצבא ולשירות לאומי והמדינה אמרה להם: תסתדרו, עלא כיפאק, או אותם חבר'ה שכבר עשו שיפור והלכו לצבא ולשירות לאומי – וגם שם אמרו להם: תסתדרו.

מירב בן ארי: איכשהו עכשיו נכנס יתד, עוד עובד סוציאלי ברשות.

מירב בן ארי: אבל בסוף אני חושבת, ואני אומרת לשתיכן, כי אני יודעת שזה בנפשכן – מי שצריך להיות פה זה משרד הרווחה.

מירב בן ארי: מי שהצעירים האלה מוכרים, זה של משרד הרווחה.

מירב בן ארי: כי בסוף הצעירה שנמצאת בזנות בגינת לוינסקי או בבאר-שבע או בחיפה או בלב באלפסי או בלוינסקי, שהיינו אתם בשלושה סיורים כבר, זה חבר'ה שהתגלגלו מהמוסדות.

מירב בן ארי: ואנחנו רוצים לתת להם פתרון.

מירב בן ארי: מילה אחרונה.

מירב בן ארי: יגישו עוד כתבי אישום.

מירב בן ארי: נחמיר את הענישה - הכול בסדר.

מירב בן ארי: אבל בסוף-בסוף הטיפול צריך להיות באותם צעירים, ולתת להם חלופה לזנות.

מירב בן ארי: חלופה אמתית.

מירב בן ארי: מי שנכנסה ללב באלפסי יודעת שיש קורת גג, יש מיטה חמה, יש עובד סוציאלי, ועדיין הם הולכים לזנות, כי זה שיקום.

מירב בן ארי: לכן צריך לתת את הכלים.

מירב בן ארי: מילה אחרונה.

מירב בן ארי: זנות סמויה, היא נמצאת, והיא תשכב עם ההוא בשביל הלפ טופ, ובדרך כלל הן צעירות נורמטיביות.

מירב בן ארי: ויהיה לך מאוד קשה להגיע אליהן.

מירב בן ארי: אמרת משפט שאומר: היא לא יודעת שהיא בזנות.

מירב בן ארי: האמת שהיא יודעת.

מירב בן ארי: היא יודעת שהיא נותנת מין לצורך תשלום.

מירב בן ארי: אז היא לא קוראת לזה זנות, אבל היא יודעת, וממשיכה לקבל ג'ינס של דיזל.

מירב בן ארי: אני מכירה את זה.

מירב בן ארי: גם פה הדרך לטפל היא לא בכתב אישום, שזה בסדר.

מירב בן ארי: זה חשוב.

מירב בן ארי: אבל הדרך לטפל היא לומר לה באמצעות ארגונים חברתיים שעושים עבודה נהדרת בתוך בתי הספר, לומר לה: יש לך חלופה לזנות.

מירב בן ארי: וכשישבנו בסיור, הלכנו למרכז בתל-אביב, שישבנו עם הצעירה, שסיפרה – אני חייבת לומר לוועדה - זה מדהים בעיניי, שרוב הזנות כיום היא כבר לא בפינת הרחוב מתחת לניאון, מה שראינו בסרטים בשנות ה-70'.

מירב בן ארי: זה לא שהיא מסתובבת ברחוב עם חצאית מיני.

מירב בן ארי: ממש לא.

מירב בן ארי: לכן הדרך בעיניי הכי-הכי משמעותית זה משרד הרווחה, קודם כל, ומשרד החינוך – יש תוכניות; לא מספיק.

מירב בן ארי: אגב, היא תספר לך בטח שמשרד הבריאות החליט לעשות צעד – עד שיש עמותה שמתעסקת באמצעי מניעה – החליט להקפיא, ונטפל בה בנפרד.

<שרון צ'רקסקי: הנערות האלה מגיעות אלינו בהיריון.

מירב בן ארי: נכון.

מירב בן ארי: מי פה ממשרד הרווחה?

יפעת שאשא ביטון: יש פה נציגות.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: כל מה שאת אומרת, נכון, אבל זה לא רק משרד הרווחה ולא רק משרד החינוך ולא רק רשויות החוק.

יפעת שאשא ביטון: חייבים להיות כולם.

יפעת שאשא ביטון: חייבים לטפל בזה בכל המרחב שזה נמצא, וכן, הזנות הסמויה – תשאלי – אני מוכנה שתעשו מחקר קטן: תשאלו ילדים בבית ספר, מי זונה או עם קטין.

יפעת שאשא ביטון: זה אותה תפישה של המיני והכביש.

יפעת שאשא ביטון: יש דימוי מאוד ברור.

יפעת שאשא ביטון: אין להם מושג, שמה שהם עושים זה זנות, ועצם זה שהם לא קוראים לזה במילה הקשה הזו, מאפשר להם להחליק את זה.

יפעת שאשא ביטון: ואם אנחנו נהיה שם במערכת החינוך, כדי למנוע ולא רק במקום – ואנחנו חייבים להיות במקום שגם מטפל אחר כך, אולי נצליח קצת לצמצם.

יפעת שאשא ביטון: <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות)

יפעת שאשא ביטון: :> רק דבר אחד: מהזמן שחוק ההפללה עבר טרומית, אנחנו רואים ירידה.

מירב בן ארי: נכון.

מירב בן ארי: וגם כאילו סגרו את הפוסי קאט, והוא עובד.

מירב בן ארי: עליזה, אני בתל-אביב כל כך הרבה שנים.

מירב בן ארי: כמה מכן חושבות שהפוסי קאט סגור?

מירב בן ארי: עובד וסוגר אירועים.

מירב בן ארי: <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):> זה צעד אחר צעד.

מירב בן ארי: כשאומרים שחשפנות זה זנות- - -

מירב בן ארי: אני אתך בזה.

מירב בן ארי: אני מסכימה.

מירב בן ארי: אין לנו ויכוח.

מירב בן ארי: היינו ביחד וראינו.

מירב בן ארי: את יודעת גם בהופכות, שהדרך הכי טובה, בסיור של הופכות, הכל כך משמעותי, מה הדבר הכי אדיר בסיור, ואת יודעת אותו – המדינה אמרה בסוף: שימו את הפילנתרופיה בצד בהופכות - אנחנו המדינה ניתן סל שיקום, ובאנו באמת לסיור נוסף – איזה מדהים.

מירב בן ארי: אני מסכימה עם שתיכן.

מירב בן ארי: שתיכן עושות עבודה מצוינת.

מירב בן ארי: אני אומרת: בסוף רוב הצעירות בזנות מגיעות עם רקע עשיר מאחוריהן.

מירב בן ארי: <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):> נכון, אבל צריכה להיות ערכאה.

מירב בן ארי: מסכימה.

מירב בן ארי: <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):> וזנות צריכים לדעת שזנות קטינים במדינת ישראל אסורה, וצריך להיות שיימינג, כי זה דפוס חוזר.

מירב בן ארי: נכון.

מירב בן ארי: מסכימה לחלוטין.

מירב בן ארי: <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):> דינה דומיניץ.

<דינה דומיניץ: תודה.

<דינה דומיניץ: אני אדבר גם בשמי כמתאמת המאבק לסחר בבני אדם במשרד המשפטים אבל גם כפרקליטות וגם כייעוץ וחקיקה.

<דינה דומיניץ: כולנו באמת שותפים גם לתסכול שעלה מהדברים של בן ארי ושל יושבות-הראש.

<דינה דומיניץ: יש תסכול מתמשך תקופה ארוכה מרמות מאוד נמוכות של אכיפה.

<דינה דומיניץ: וזה לא שלא נעשו מאמצים.

<דינה דומיניץ: אני יכולה להעיד שגם במשטרה, בהחלט, גם בפרקליטות, גם במשרד הרווחה, במשרד הבריאות, במשרד החינוך נעשו מאמצים.

<דינה דומיניץ: מאוד חשוב שהכנסת תמשיך, חשוב שמתקיים הדיון הזה.

<דינה דומיניץ: חשוב להמשיך ולא להזניח את הנושא כי זה כן מקדם בסופו של דבר.

<דינה דומיניץ: הבעית ידועות, אני חושבת, או לפחות ההשערות שלנו, למה קשה בתחום הזה.

<דינה דומיניץ: אנחנו יודעים שמאוד קשה החשיפה, שיתוף הפעולה עם הקטינים, אנחנו לא רוצים לפגוע בקשר של הרווחה עם הקטינים, ולכן יש קושי בהעברת המידע ממשרד הרווחה לגופי האיפה, כי אז מייד הקטין מרגיש ששברו את האמון שלו מול הגורמים המטפלים.

<דינה דומיניץ: יש קשיים, ועם כל זה, אנחנו לא יכולים לוותר.

<דינה דומיניץ: אנחנו חייבים כן לעשות מאמצים.

<דינה דומיניץ: אנחנו חושבים שמעבר לרעיונות של השולחנות העגולים שאנחנו גם מנסים לקדם, ומאוד שמחים שהגענו לישורת האחרונה ולנסות להריץ את זה לפחות, אבל אי-אפשר לבנות על זה את הכול.

<דינה דומיניץ: אני לא חושבת שנכון לומר שזה הפתרון, ולזנוח את הדברים האחרים.

<דינה דומיניץ: חייבת להיות גם עלייה כלשהי באכיפה.

<דינה דומיניץ: מבחינת הפרקליטות, עשינו שימוש בכלים העומדים לרשות הפרקליטות כמיטב יכולתנו.

<דינה דומיניץ: קיימנו דיונים בכל הפורומים הבכירים.

<דינה דומיניץ: פרקליט המדינה הוציא מכתב למפכ"ל, וביקש או הנחה להגביר את האכיפה.

<דינה דומיניץ: אני יודעת שבמקביל גם המפכ"ל או ראש חטיבת חקירות הוציא הנחיה לכל היחידות, להגביר את האכיפה, אבל אנחנו לא רואים באמת איזשהו שינוי בשטח.

<דינה דומיניץ: עשינו פרויקט יחד, הפרקליטות והיחידה שלי – תיאום המאבק בסחר.

<דינה דומיניץ: עברנו על 30 תיקים שנסגרו על-ידי הפרקליטות, 30 תיקי חקירה.

יפעת שאשא ביטון: למה נסגרו?

<דינה דומיניץ: מחוסר ראיות, ככלל.

<דינה דומיניץ: יכול להיות שיש גם חוסר עניין- - -

יפעת שאשא ביטון: מה זה חור ראיות?

יפעת שאשא ביטון: הוא היה שם?

יפעת שאשא ביטון: הוא היה לקוח של הקטין או הקטינה?

יפעת שאשא ביטון: איזה עוד ראיות צריך?

<דינה דומיניץ: עברנו בדיוק על התיקים האלה כדי להבין איפה זה נתקע.

<דינה דומיניץ: רצינו להבין למה התיקים הללו נסגרים ולא מבשילים לכתבי אישום.

<דינה דומיניץ: זו היתה הסיבה שבדקנו.

<דינה דומיניץ: עברנו תיק-תיק, אספנו אותם מכל המחוזות בארץ ועברנו תיק-תיק.

<דינה דומיניץ: גילינו שבחלקם החקירה היתה בחלוף הרבה מאוד זמן, ולכן אי-אפשר למצוא קצה חוט, בחלקם הקטינים כבר עם חלוף הזמן, לא היו קטינים.

יפעת שאשא ביטון: אבל הם היו לקוחות שלהם כשהיו קטינים.

יפעת שאשא ביטון: יודעת מה נדמה לי, דינה?

יפעת שאשא ביטון: וזה לא אישית אליך.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כל הזמן עסוקים פה בתירוץ תירוצים – למה אי-אפשר לטפל בזה זה מה שאני שומעת סביב השולחן.

יפעת שאשא ביטון: למה זה קשה, למה אי-אפשר.

יפעת שאשא ביטון: זה מה שנשמע.

<דינה דומיניץ: אנחנו מנסים כן להגיע לשורש הבעיה, ולהבין איך זה יכול להשתפר.

<דינה דומיניץ: התיקים שנסגרו, וקיבלנו הנחיה שאפשר לפתוח אותם, גם אם נסגרו – קיבלנו הנחיה מהמשנה לפרקליטות המדינה לעניינים פליליים דאז, שאפשר לפתוח אותם גם אם חלף הרבה זמן; אם יש משהו שאפשר לעשות כדי להשלים חקירה, וניסינו, ואי-אפשר היה לפתוח אותם חזרה.

<דינה דומיניץ: אנחנו חושבים שצריך פה שילוב – אלה תיקים של אכיפה יזומה, תיקים שצריך ליזום בהם, לביים, להגיע למקורות.

<דינה דומיניץ: יש הרבה דברים שאפשר לעשות מבלי להגיע ישירות לקטינים עצמם.

<דינה דומיניץ: זו המטרה בין היתר גם בשולחנות העגולים, לאפשר את השיח ההוליסטי הזה, לאפשר העברת מידע מאוד חשוב וכיווני חקירה נוספים מעבר להגעה ישירות לקטין.

<דינה דומיניץ: נעשה הכול מבחינתנו כדי שזה יצליח.

<דינה דומיניץ: רק עוד משהו שחשוב לומר – אני מייצגת את הפרקליטות – היא כמובן מקבלת את התיק אחרי שהוא מגיע מהמשטרה.

<דינה דומיניץ: הפרקליטות לא חוקרת בעצמה, לא יכולה- - -

יפעת שאשא ביטון: אני כבר מכירה את התהליך שעובר אצל הפרקליטות וגם את כל התיקים שנסגרים בכלל בפרקליטות – לא רק בהקשר של זנות קטינים אלא בכלל בהתמודדות תיקים לגבי קטינים נפגעי עבירה.

יפעת שאשא ביטון: השיח הוא אותו שיח, התסכול הוא אותו תסכול.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזו הזדמנות לקרוא לכם, בפרקליטות, במיוחד כשמדובר בקטינים – אתם חייבים לפרוץ את הקופסה.

יפעת שאשא ביטון: חייבים לעשות משהו כדי למצות דין עם מי שפוגע בקטינים.

יפעת שאשא ביטון: אי-אפשר לדבר על זה שאין מספיק ראיות, שהן לא בשלות, שעבר זמן.

יפעת שאשא ביטון: אלף ואחד סיפורים, ובסוף מי שפוגע בהם, מסתובב חופשי ומאושר.

יפעת שאשא ביטון: לא אהיה יותר בוטה, אבל זה מה שקורה סביב השולחן הזה פעם אחר פעם.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת אלעזר שטרן.

אלעזר שטרן: קודם כל, אני מתנצל אם זה לא בדיוק התגלגלות הדיון – חזרתי, ואני צריך לצאת.

אלעזר שטרן: אשתי כבר כמה שנים מתנדבת כסייעת לנפגעות תקיפה מינית, וגם מעבירה סדנאות בבתי ספר דתיים.

אלעזר שטרן: אולי כיוון שאני רוצה לומר כמה מילים גם על החינוך הממלכתי-דתי – לומר שאני בוגר ישיבה תיכונית שנחשבת מהטובות יותר, לפחות בזמננו, ויש שם ראש יחידה בכלא על דברים שהתגלו בשלבים מאוחרים מדי.

אלעזר שטרן: למעשה מה שאני רוצה לומר פה ולקרוא – אני חושב שיש קצת התעלמות או, כי חלק מההתמודדות, זה לא לחשוף.

אלעזר שטרן: אני לא רוצה כרגע לצטט חוויות, אם מישהי מתלוננת על מישהו שהיא ראתה אותו מאונן באיזה מקום – אני מדבר מהחיים – ואז המחנכת או הסייעת מפסיקה את השיעור, כי אצלנו אין מילים כאלה, למרות שמילים כאלה מופיעות גם במקורות.

אלעזר שטרן: בעצם אני רוצה לומר, שלימוד ההלכה של מה שאסור לעשות הוא לא מחסום בזה שהדברים הללו לא נעשים.

אלעזר שטרן: אני חושבת שאדם הוא אדם הוא אדם, תלמיד הוא תלמיד הוא תלמיד, וכל גון בחברה יכול לבנות לעצמו את החסמים שהוא רוצה, אבל תמיד יש שם הפרצות הגדולות מדי.

אלעזר שטרן: אני חושב שמכירה של פרצה אחת כזו, גורמת נזק שאי-אפשר לתקנו אחרי זה לאורך כל החיים של הגורמים.

אלעזר שטרן: לכן אני מבקש שגם פה, שגם הוועדה תקרא באמת להגברת העיסוק, החינוך ופעולות המניעה, ללא הבדל בין סקטור או זרם חינוכי.

אלעזר שטרן: <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):> הערה מאוד חשובה, כי גם במשרד החינוך הדלת סגורה, כל שכן באותו ציבור שחבר הכנסת שטרן מדבר עליו – הממלכתי-דתי.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: נציגת הרווחה, בבקשה.

<גילה רונן: בוקר טוב.

<גילה רונן: שמי גילה רונן, סגנית מנהלת שירות לנוער, צעירות וצעירים במשרד הרווחה.

<גילה רונן: אני מצטרפת לדברים שנאמרו פה לגבי הצורך באכיפה, בחינוך, כמובן, אבל אני רוצה לייחד את דבריי למה שאנחנו עושים במשרד.

<גילה רונן: במשרד שלנו גם השירות לנוער, צעירות וצעירים, וגם השירות לפרט ומשפחה בהחלט רואה בדבר הזה משימה לאומית.

<גילה רונן: נכנסנו בצורה מאוד-מאוד מואצת לפיתוח מענים בתחום הזה.

<גילה רונן: אני יכלה לומר על השירות שלנו, שתקצבנו ל-2018-2017 ב-20 מיליון שקלים, מלבד המענה שכולכם מכירים, המענה הארצי, הלב 24/7 שמתוקצב על-ידי המדינה באופן מלא בכ-5 מיליון שקלים.

<גילה רונן: ב-2017 פיתחנו 13 מענים.

<גילה רונן: אני לא זוכרת מי התייחס לעניין הזה, אבל המקום של הרשויות המקומיות – אל"ף, אנחנו רואים בזה מטרה בפני עצמה – לחבר את הרשויות המקומיות, ולקחת אחריות לגבי הקטינים, הצעירות והצעירים שמנוצלים לזנות.

<גילה רונן: לכן זה היה מהלך של התקשרות מול הרשויות ולא יציאה למכרז, כי מבחינתנו יש בזה משמעות מאוד גדולה, שרשות לוקחת אחריות ואומרת רוצה אני, ונכנסת לעובי הקורה ומטפלת, ולא ארגונים- - - <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):> אז יש 13 רשויות?

<גילה רונן: יש כרגע 13 רשויות, מהצפון ועד הדרום, כולל רשות במגזר החרדי וכולל רשות נוספת במגזר הערבי שמפעילים את מודל הלב במרחב מצומצם, שלא כולל- - -

מירב בן ארי: אבל הלב באלפסי לא דומה בכלל- - -

<גילה רונן: ודאי שלא.

<גילה רונן: אבל המענה מותאם לרשויות הקטנות, מענה הלב.

<גילה רונן: <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):> מה זה קטנות?

<גילה רונן: אם ניקח את אילת, למשל, שאשמח- - -

מירב בן ארי: זה מרחב פתוח.

<גילה רונן: זה 1 מה-13.

<גילה רונן: <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):> אבל זה לא מרחב קטן.

<גילה רונן: את יודעת מה קורה באילת.

<גילה רונן: היא הפכה להיות עיר מקלט, ויש הרבה מאוד קטינות שנמצאות באילת.

<גילה רונן: מה התשובה של ראש העיר – הן לא אילתיות.

מירב בן ארי: כי בתל-אביב אנחנו בודקים תעודת זהות.

מירב בן ארי: ..

שולי מועלם-רפאלי: אני מזכירה שבירושלים התשובה היתה: אין לנו זנות קטינים בירושלים.

שולי מועלם-רפאלי: אני זוכרת את הדיון המהולל.

מירב בן ארי: ירושלים כבר לא נמצאת שם.

שולי מועלם-רפאלי: על זה נאמר במקורותינו: הודו לה' כי טוב.

<גילה רונן: ירושלים כבר לא נמצאת במקום הזה.

<גילה רונן: <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):> אחרי הרבה מאוד פניות, כולל הכתבה האחרונה שהיתה במקלט.

מירב בן ארי: זה לא מקלט.

<גילה רונן: ירושלים כבר לא נמצאת שם, ונעשה מיפוי מאוד רציני.

<גילה רונן: הם לקראת הקמה של כמה מסגרות.

<גילה רונן: יש גם השאלטר.

<גילה רונן: ירושלים כרגע היא לא אחת מה-13.

<גילה רונן: כרגע הם במהלך להקים מענה לצעירות.

<גילה רונן: אני בטוחה שנגיע גם למענה הזה.

<גילה רונן: אנחנו מקיימים אתם לא מעט דיונים בנושא הזה.

<גילה רונן: ל-2018 אנחנו מתוקצבים בעוד 10 מיליוני שקלים.

<גילה רונן: כרגע יצאנו עם מיפוי נוסף ברשויות המקומיות כדי לבחור את הרשויות שהמענה הזה ייכנס גם להן.

<גילה רונן: אני חושבת שיש לנו במה להיות גאים, אבל עדיין אנחנו לא נחים על זרי הדפנה, וברור לנו שאנחנו רק בקצה הקרחון.

<גילה רונן: כבר באמצעות 13 המרחבים האלה הגענו לכ-300 נערות וצעירות על כל רצף הזנות כמובן, אבל ברור לנו שזה קצה הקרחון, וככל שנקים יותר מענים וככל שניכנס יותר לעומק, נזהה יותר, ונמשיך לפתח עוד.

מירב בן ארי: אני חייבת להעיר שלושה דברים, כי אני נמצאת בסיפור הזה הרבה זמן עם ציפי.

מירב בן ארי: קודם כל, לומר שהרשות לוקחת, זה לא נכון, כי הרשות לוקחת, אבל העמותה מפעילה.

<גילה רונן: לא בכל הרשויות.

מירב בן ארי: ואני בעד.

מירב בן ארי: השאלטר בירושלים חוץ מהבנים, זה על"ם.

מירב בן ארי: השאלטר בתל-אביב שהוקם אי פעם בשנה הקרובה, אם ימצאו מבנה, בעזרת השם – זה על"ם.

מירב בן ארי: בחיפה זה על"ם.

מירב בן ארי: צריך לשים את הדברים.

מירב בן ארי: מה זה רשות?

מירב בן ארי: דווקא מי שכל הזמן – סליחה, הכשרת לבבות, אחרי זה למצוא מבנים – יש רשויות שעושות כל מה שאפשר כדי לטרפד, ועד שכבר הבאת את השאלטר, קמו כל השכנים.

מירב בן ארי: אני התעסקתי עם זה בבית, את מכירה ויודעת.

מירב בן ארי: אז קודם כל הייתי מדייקת, כי מי שמכיר את הפרטים יודע שהרשות לוקחת – נכון, לא במכרז, אבל העמותה מפעילה, ואני בעד, כי המקצועיות של על"ם ואותות, עם כל הכבוד, עושות את העבודה בצורה מקצועית.

מירב בן ארי: אני חושבת שהוועדה – יושבות ראש מצוינות – יקבלו דיווח ממשרד הרווחה – כמה נפתחו, מה אופי המרחב הפטוח.

מירב בן ארי: את מדברת על אילת?

מירב בן ארי: רגע לפני הקיץ, ובמדינה שלנו הכול מגיע מהר – מה ההיתכנות לאילת מבחינת מרחב בטוח?

מירב בן ארי: <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):> לא רק קיץ.

מירב בן ארי: כל כנס ענק של הארגונים הגדולים, אני מקבלת דיווח על אוטובוסים שיורדים.

מירב בן ארי: חברות הכנסת יקבלו דיווח ממשרד הרווחה, מה הסטטוס של אותם מרכזים, ואולי גם יעזרו, כי לבוא כל הזמן לראש העיר: תפתח את השאלטר – גם ה-20 מיליון שקל, זה כסף של ועדת המשנה, שהביאה.

מירב בן ארי: כסף תוצרי לחלוטין של האוצר, שהגיע לרווחה.

מירב בן ארי: ועוד מילה, כי זה חשוב.

מירב בן ארי: כי בסוף שמנו 20 מיליון שקל, ונפתח רק שאלטר אחד, עוד כמה מרחבים פתוחים קטנים- - -

<קריאה: צריך לומר שכל המרכזים האלה הם רק לצעירות ולא לצעירים.

מירב בן ארי: לא נכון.

מירב בן ארי: הבנים בירושלים נפתח?

מירב בן ארי: <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):> אבל יעל צודקת.

מירב בן ארי: גילה וציפי עושות עבודה נהדרת.

מירב בן ארי: <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):> כולם עושים עבודה נהדרת.

מירב בן ארי: לא כולם, אגב.

מירב בן ארי: <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):> ברשותך, גילה, בסיור שהיינו לגבי הסוגיה של האפוטרופוס כדי לשהות במרכז, ברשותך, אבקש שתיתני לנו מענה, כי דיברנו על זה גם בדיון הקודם.

<גילה רונן: זה טופל, ונמצא מענה.

<גילה רונן: תכף ניתן לזה תשובה.

<גילה רונן: אני רוצה לתת תשובה בעניין ההפעלה.

<גילה רונן: אל"ף, יש רשויות שמפעילות בעצמן, ויש לכבד את זה ולעודד את זה.

<גילה רונן: בי"ת, אנחנו מברכים על השותפויות.

<גילה רונן: אנחנו מפנים הרבה פעמים – גם אם הרשות לוקחת את מלוא האחריות, ומפעילה בעצמה, אנחנו מפנים לגורמים המומחים כולל על"ם, על"ם בראשם, ואותות, כדי לקבל הדרכה וליווי מקצוע כדי להפעיל את זה באופן האופטימלי.

<גילה רונן: אז יש רשויות כאלה ויש רשויות שבחרו אחרת.

<גילה רונן: לגבי הלנות חירום – את שותפה לנו בעניין הזה.

<גילה רונן: עברנו שבעה מדורי גיהנום.

<גילה רונן: בירושלים נפתחו לצעירות וצעירים, בתל-אביב אנחנו ממש לקראת פתיחה של שלושת השאלטרים – גם לצעירות, גם לצעירים, גם ללהט"ב, וגם ההוסטל בחולון – להט"ב – עומד להיפתח בדצמבר 2018.

מירב בן ארי: ודירה נוספת של טראנסים שנפתחה עכשיו בתל-אביב לבנים.

מירב בן ארי: <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):> מה לגבי אפוטרופוס?

<קשת יונה פיינברג: קשת יונה פיינברג, עורכת דין במשרד הרווחה.

<קשת יונה פיינברג: רק אציין שבעקבות הישיבה הקודמת של הוועדה, גיבשנו חוות דעת בנוגע ללינה של הקטינים במרחבים הפתוחים בהסכמת ייעוץ וחקיקה של משרד המשפטים, ואכן נצא פתרון.

<קשת יונה פיינברג: מדובר בהסדר ייחודי.

<קשת יונה פיינברג: אלה קטינים שנמצאים בקצה הרצף, רובם זמן רב לא שוהים בבית הוריהם.

<קשת יונה פיינברג: יש גם תופעת חשדנות מאוד גדולה של הקטינים האלה – לא מוסרים את שמותיהם, מסרבים הרבה פעמים למסור פרטים בגלל המאורעות שעברו עליהם מבחינת המוסדות שהם נפלטו מהם, חשדנות מאוד גדולה.

<קשת יונה פיינברג: בצורך ליצור אתם אמון – לשמחתי, הגענו להסדר משפטי שכן יאפשר את הלינה שלהם, שלא יהיה מצב שקטין נמצא ברחוב, ומגיע אלינו למרחב הפתוח, והם מחזירים אותו לרחוב.

<קשת יונה פיינברג: <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):> מה ההסדר?

<קשת יונה פיינברג: והאם הוא מיושם, או הוא עדיין תלוי בעוד ועדות שצריכות לאשר אותו?

<קשת יונה פיינברג: לא.

<קשת יונה פיינברג: הוצאנו כרגע חוות דעת, שהועברה לגורמי המקצוע במשרד.

<קשת יונה פיינברג: <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):> כלומר כיום כשמגיע קטין- - -

<קשת יונה פיינברג: אין בעיה כיום.

<קשת יונה פיינברג: קטין שמגיע, יוכל לקבל סיוע משפטי.

<קשת יונה פיינברג: ניתן לו תקופת זמן מוגבלת כמובן, להיות במרחב.

יפעת שאשא ביטון: מה זה תקופת זמן מוגבלת?

<קשת יונה פיינברג: קבענו מדרג, שבו הוא מגיע למרכז, למרחב הפתוח, לארבעה ימים.

<קשת יונה פיינברג: הוא יכול להימצא שם.

<קשת יונה פיינברג: בארבעת הימים הללו תיעשה עבודה של היכרות, ניסיון לקבל פרטים, להבין מיהו הקטין, מה מצבו, כמה זמן הוא לא שוהה בבית הוריו.

<קשת יונה פיינברג: גם לשכנע אותו ליידע את ההורים ולקבל את הסכמם להמשך הלינה.

יפעת שאשא ביטון: ואם הוא לא מוכן?

יפעת שאשא ביטון: הרי לילדים האלה לרוב אין עורף משפחתי מספיק חזק.

<קשת יונה פיינברג: לאחר ארבעה ימים תיעשה התייעצות עם גורם במשרד לגבי הקטין הספציפי הזה, ועד שבעה ימים הוא יוכל ללון שם ללא אישור ההורים.

<קשת יונה פיינברג: לאחר שבעה ימים תיעשה התייעצות אם תיעשה פנייה לפי חוק הנוער, או ייעשה יידוע של ההורים.

<קשת יונה פיינברג: ההסדר הזה יוצר איזון בין הזכות והחובה של ההורים לדאוג למקום המגורים של ילדיהם.

<קשת יונה פיינברג: אדגיש – סיוע ראשוני – מקלחת, אוכל, הם לא פעולות משפטיות, כלומר זה לא משהו שדורש הסכמה של אפוטרופוס, הסיוע הראשוני.

<קשת יונה פיינברג: כן נושא של מגורים, שהייה ממושכת, דורש יידוע והסכמה של ההורים או החלטה של בית המשפט, אבל המטרה, לא להגיע למצבים האלה אלא לעבוד עם הקטינים האלה- - -

יפעת שאשא ביטון: אחרי שבעה ימים - אין הורים.

יפעת שאשא ביטון: מה עושים?

יפעת שאשא ביטון: זורקים אותו לרחוב בחזרה?

יפעת שאשא ביטון: לא מספיק שאין לו הורים, מסכן, גם אין לו- - -

<קשת יונה פיינברג: קודם כל, יש קטינים שעצם הפנייה לבית המשפט תרתיע אותם ותגרום להם לעזוב את המרחב.

<קשת יונה פיינברג: זה גם שיקול שאנחנו צריכים לקחת בחשבון.

<קשת יונה פיינברג: המטרה היא שהם ישהו שם עד שבעה ימים.

<קשת יונה פיינברג: כל מקרה לגופו.

<קשת יונה פיינברג: יש אפשרות לפנות לבית המשפט לנוער, לקבל החלטה של בית המשפט על המשך השהייה של הקטין.

<קשת יונה פיינברג: שוב - יש הרבה קטינים שהפנייה הזו תרתיע אותם.

<קשת יונה פיינברג: <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):> ברור.

<קשת יונה פיינברג: אז מה עשינו פה?

יפעת שאשא ביטון: הם חוזרים לרחוב?

יפעת שאשא ביטון: איפה אני מעדיפה אותם – ברחוב, או לנסות לראות איך אני מחלצת אותם מהמקום הזה?

<קשת יונה פיינברג: כרגע המטרה היא להגיע לאיזושהי עבודה עם הקטינים – כן ליידע את הוריהם על עצם השהייה, זו המטרה הטיפולית.

<קשת יונה פיינברג: לאחר שבעה ימים אנחנו – שוב, אני חייבת לציין- - -

יפעת שאשא ביטון: אני לא מצליחה - ישבתי בבית בלב.

יפעת שאשא ביטון: הייתי שם.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת לך – לא הצלחתי לתפוש את זה אז, וגם עכשיו אני לא תופשת את זה.

יפעת שאשא ביטון: גילה, בבקשה.

<גילה רונן: בדקתי את הנושא הזה במרחבי הלב, כולל הלב 24/7.

<גילה רונן: זה מענה שבהחלט הניח את דעתם על סמך הניסיון המצטבר שם, מה גם שבדקתי בתקופה האחרונה, אם הגיעו לשם קטינים, שהיו צריכים יותר מהזמן הזה.

<גילה רונן: אמרה לי מנהלת המקום שתוך יום, יומיים, שלושה ימים הם מצליחים ליצור אמון, מצליחים להגיע להידברות, מצליחים – זה בדרך כלל בליווי של עו"ס לחוק הנוער.

<גילה רונן: נוצר האמון, נוצר הקשר.

<גילה רונן: זה מאפשר התחלת עבודה.

<גילה רונן: זה בהחלט מספק את גורמי המקצוע שנמצאים, לפי הניסיון.

<גילה רונן: <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):> אם חלפו שבעה ימים, מה המענה שלך, גילה?

<גילה רונן: נביא את זה לדיון בבית משפט, אבל אף אחד לא יכול לקחת אחריות במקום בית המשפט.

<גילה רונן: <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):> כמה מקרים הגיעו לבית המשפט, מהניסיון שלך?

<גילה רונן: לא היו מקרים כאלה לאחרונה.

<גילה רונן: דיברתי עם מנהלת הלב 24/7 בתל-אביב.

<גילה רונן: כשנתנו את המענה הזה, הם אמרו לנו, שזה בהחלט מענה שמספק אותם ומניח את הדעת.

<גילה רונן: ניתקל במצבים אחרים – נתמודד.

<גילה רונן: <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):> תודה.

<גילה רונן: חבר הכנסת יהודה גליק, בבקשה.

יהודה גליק: תודה.

יהודה גליק: אני מאוד מברך על הדיון הזה וגם על שיתוף הפעולה בין שתי הוועדות, רק אני מרגיש שיש פספוס שאנחנו מפספסים.

יהודה גליק: בכל הדיונים שהשתתפתי אצלך, עליזה, בוועדה, כל הזמן הנושא התמקד סביב השאלטרים, הבתים, המקלטים.

יהודה גליק: כשאנחנו מדברים על הזנות של קטינים, אנחנו מדברים ילדים נורמטיביים שהם בסכנה.

יהודה גליק: כל ילד שיש לו פייסבוק, כל ילד שנמצא בקבוצות ווטסאפ, ולא משנה – לא מדובר רק על ילדים בסיכון.

יהודה גליק: הדברים האלה הם הסכנה הגדולה.

יהודה גליק: הם הערך המוסף של הסיפור הזה.

יהודה גליק: פה אין ספק – לא צריך לחכות לאף עמותה.

יהודה גליק: יותר חשוב בבית ספר מלימוד תנ"ך, מתמטיקה ואנגלית גם יחד - כל מחנך כיתה צריך לשבת עם הילד, עם הווטסאפ שלו, עם הפייסבוק שלו, ולחנך את כל הנושאים האלה, איך אנחנו משוחחים בווטסאפ, ואיך אנחנו לא מתגלגלים לזה, וכנ"ל כל נסיעה לאילת, הילדים נוסעים לשם – בשביל זה הם נוסעים לשם.

יהודה גליק: כל מועדון שאנחנו מקימים הוא מועדון למלחמה בזנות.

יהודה גליק: הטיפול בזנות אחר כך כטיפול מונע, כמשרדי הרווחה - הוא כבר מאוחר מדי.

יהודה גליק: הוא כבר הרבה יותר מדי מאוחר.

יהודה גליק: כשאני קראי את הכתבה בידיעות אחרונות בשבוע שעבר התאפקתי מלבכות.

יהודה גליק: זה ילדים שטנים שמתגלגלים, ולא מדובר על מה שאלעזר שטרן דיבר על פגיעות.

יהודה גליק: אנחנו לא מדברים על הטרדות מיניות, פגיעות – זה נושא אחר.

יהודה גליק: אנחנו מדברם על נערות שרוצות חבילת סיגריות, לפטופ, פלאפון נייד, ג'ינס, ועל זה הן הולכות.

יהודה גליק: יש לי בנות 13 ו-14 בבית.

יהודה גליק: בשבוע שעבר בסיפור של הוליווד על הרווי וינשטיין, הן אמרו: כולם יודעים שכך מתקדמים.

יהודה גליק: מכירת הגוף - ברור שכך זה מתקיים.

יהודה גליק: זה בראש שלהן, כך הן חושבות שמתקדמים החיים בעולם.

יהודה גליק: הן משוכנעות שכך זה.

יהודה גליק: זה הכי סטנדרטי.

יהודה גליק: מה אתם מתפלאים?

יהודה גליק: כולן יודעות.

יהודה גליק: וכשאני מדבר אתן על מה שקורה בקבוצות הווטסאפ שלהן – תאמינו לי, דברים שלא ידעתי גם אחרי החתונה – לא מדבר על לפני החתונה.

יהודה גליק: מדברים שם על הכול וגם על תבואי – הכול קיים.

יהודה גליק: אם אנחנו לא נחשוף את הדברים האלה, זה הנושא הכי אקוטי.

יהודה גליק: אתם חושבים שהילדים יושבים בכיתה, ומעניין אותם פוליטיקה, מעניין אותם חשבון?

יהודה גליק: הראש שלהם נמצא בקבוצת הווטסאפ, בפייסבוק, ברשתות החברתיות.

יהודה גליק: שם הן חיות, שם הם קיימים.

יהודה גליק: לכן הרפואה המונעת היא הכי חשובה, כמו תמיד.

יהודה גליק: שם אנחנו צריכים.

יהודה גליק: באותו זמן אני מברך גם את שולי וגם את עליזה וכל מי שפועל לקדם את החוקים האלה להפללה.

יהודה גליק: אנחנו צריכים לדאוג שזה יתקדם כמה שיותר מהר.

יהודה גליק: שם זה מרתיע, כי הקטינים והקטינות זה קטינים, אבל הפוגעים יכולים להיות גם בני 30, 40 שנוסעו לכנס באילת.

יהודה גליק: הם בני 30, 40.

יהודה גליק: הם הפוגעים.

יהודה גליק: לכן, אם לא נפעיל את החוק הזה מה שיותר מהר, ושהמשטרה תיקח על עצמה להילחם בדבר הזה ולהרתיע ולעשות שיימינג חברתי, כמו שעכשיו קורה עם ה-ME 2, אם לא יהיה שיימינג הכי חזק שקיים בזנות בכלל ובזנות קטינים פי כמה וכמה - כל הפתרונות האלה זה פלסטרים, מדי-מדי מאוחר.

יהודה גליק: <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):> חד-משמעית.

יהודה גליק: יעל גור.

<יעל גור: אני מאוד שמחה לשמוע את הדברים שלך.

<יעל גור: <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):> זאת לא פעם ראשונה.

<יעל גור: הוא חבר נאמן בוועדה.

<יעל גור: לא יצא לי להגיד לו.

<יעל גור: אני רוצה להתחבר גם לזה וגם לדברים של מירב, ולספר לכם סיפור שקרה בדירה דיסקרטית, שביקרתן בה בדרום תל-אביב, חולון, דירה שנכנסנו אליה.

<יעל גור: לא ממש דירה דיסקרטית, בית בושת.

<יעל גור: ישבו לא מעט גברים בלובי, והיה דיבור על קטינות במקום.

<יעל גור: הפקידה לא שמעה את זה, ואחת הנשים יצאה מהחדרים, והיא נראתה לכל הדעות – ראו אצלה פלומה של שערות של ילדה על פניה.

<יעל גור: פתאום הדבר הזה תפס שחרור של דיבור, הפקידה שמעה והתעצבנה – תעופו מפה, קטינות, אסור שיהיו פה קטינות.

<יעל גור: הדיבור הזה מפחיד את מי שמפעילים את עסקי המין, ולא רק דרך הפייסבוק והווטסאפ והקבוצות הדיסקרטיות; ממש בהארד קור של תעשיית המין בדרום תל-אביב.

<יעל גור: אותן נערות יצאו.

<יעל גור: הצענו לקחת אותן להלב.

<יעל גור: הן לא רצו.

<יעל גור: נתנו להן משהו לאכול.

<יעל גור: שתיהן בכו.

<יעל גור: אמרו: אנחנו רוצות לחזור הביתה.

<יעל גור: שאלנו אותן איפה הבית.

<יעל גור: אמרו: בפנימייה בצפון הארץ.

<יעל גור: זה נורא מזעזע, כי לכאורה הן כבר נמצאות במקום, שעברו את האפוטרופוס ואת הלינה הזמנית, אבל הן חיות בפנימייה בצפון הארץ, ושם כנראה לא יודעים או כן יודעים.

<יעל גור: נתנו להן כסף לרכבת, ביקשנו להעביר את הפרטים שלהם לעל"ם.

<יעל גור: הן לא הסכימו.

<יעל גור: הן הסכימו לקחת את כרטיסי הביקור שלנו ואת הפרטים של הלב, והן חזרו לאותה פנימייה בצפון הארץ.

יהודה גליק: ועד היום לא התקשרו, ואתם מחכים לטלפון.

<יעל גור: עוד לא קיבלנו.

<יעל גור: הן אומרים שיש לא מעט שמבטיחים להם עבודה בבית הבושת הזה.

<יעל גור: העברנו את הפרטים של בית הבושת הזה לשוטר שאנחנו עובדים אתו, לרובי.

<יעל גור: אני חושבת שהסיפור הזה מעלה שתי נורת אדומות: אחת, שגם מה שנעשה בתוך המרחבים המוגנים של הרווחה לטובת העלאת המודעות של אנשי הצוותים – לא נעשה מספיק.

יפעת שאשא ביטון: אם הן לא מוגנות שם, מה נשאר?

<יעל גור: אנחנו עושות סדנאות לצוותים במסגרות של חסות הנוער, בתיאום עם הרווחה.

<יעל גור: ב-2016 הגענו ל-26 צוותים ו-15 קבוצות של בני נוער, כי זה התקציב המועט שיש לנו והמעט שאנחנו מצליחות לגייס מחברות, אבל לא ייתכן שהפנימיות עצמן לא יזמינו את הפעילויות האלה, ואני לא מדברת על בני נוער נורמטיביים אלא בני נועד בסיכון.

<יעל גור: דבר שני, כולם מדברים על זה שהחוק קיים, ולצרוך זנות מקטינים זו עבירה.

<יעל גור: למה לא נעשה קמפיין אחד כזה, שפונה לאוכלוסיית הלקוחות?

<יעל גור: מי שצורך זנות מקטינים הם גברים – סטרייטים והומוסקסואליים.

<יעל גור: כולם.

<יעל גור: כל הגברים שצורכים זנות קטינים חיים במדינת ישראל, לא נחשפו לשום קמפיין שאומר שלצרוך זנות מקטינים, בין בנים ובין בנות, זו עבירה.

יהודה גליק: מישהו פה בארץ לא יודע את זה?

יהודה גליק: <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):> אבל אין אכיפה.

יהודה גליק: את חושבת שמישהו אחד שיראה קמפיין ויגיד: אה, לא ידעתי?

<טל חמווי גרנות: אבל המשטרה לא שם, פשוט.

יהודה גליק: נכון.

יהודה גליק: המשטרה צריכה להיות שם.

<טל חמווי גרנות: אז הכול מותר כי המשטרה לא נמצאת שם והניידות לא נמצאות שם.

<יעל גור: מניסיון של עבירות אחרות - הקמפיינים גם מעוררים את משטרת ישראל.

<יעל גור: כשיש קמפיינים לשים חגורות בטיחות, אנחנו רואים גם יותר אכיפה.

<יעל גור: <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):> תודה.

<יעל גור: חברת הכנסת שולי מועלם.

שולי מועלם-רפאלי: תודה, חברותיי וחבריי.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה להתחיל במפגש המפורסם, שכולנו כבר שמענו עליו.

שולי מועלם-רפאלי: כשחברת הכנסת איילת שקד התמתנה לשרת המשפטים, ביקשנו זהבה ואני להציג בפניה את החוק להפללת לקוחות זנות.

שולי מועלם-רפאלי: אמרה שרת המשפטים: אביא אתי את בכירי משרד המשפטים, ובניסיון נואל, יש לומר, אמרתי בישיבה שם בפני אנשים דברים יותר חמורים, אז אני מרשה לעצמי לומר גם כאן – ניסו להסביר לזהבה ולי שעד שנביא חוק הפללת לקוחות זנות למבוגרים, בואו נדבר על זה שלא נאכף החוק של צריכת זנות מקטינים.

שולי מועלם-רפאלי: אז אני רוצה לומר פה שלושה דברים: אפשר וצריך, וחלק מהותי מהעבודה של הוועדות ושלנו הוא השיקום והשאלטרים והמקלטים והנערים והנערות והיכן הם נמצאים ואיך מגנים עליהם יותר.

שולי מועלם-רפאלי: אפשר.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה להתחבר למה שנאמר כשלא הייתי פה, ועקבתי אחר הדיון בניסיונות לעשת סדר בענייני הקואליציה.

שולי מועלם-רפאלי: נאמר פה על-ידי שני דוברים – גם דינה וגם נציג המשטרה דיבר על השולחנות העגולים, וחוסר שיתוף הפעולה, ואיך יוצרים יותר שיתוף פעולה.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שזה יפה, ויש לומר את זה, אבל נראה לי, שהדרישה הבסיסית שלי מהמשטרה היא: יש חוק.

שולי מועלם-רפאלי: בואו נאכוף אותו.

שולי מועלם-רפאלי: המשטרה צריכה להיות בכל הזירות המוכרות.

שולי מועלם-רפאלי: איך ייתכן שהמשטרה לא נמצאת ברשתות החברתיות?

שולי מועלם-רפאלי: לא יכול להיות שהנוער מגיע דרך הרשתות לזנות קטינים, והמשטרה לא נמצא ת שם, מקום ראשון.

שולי מועלם-רפאלי: דבר שני, בזירות עצמן, בכל הדירות שכולנו מגיעים לבקר בהן וגם המשטרה יודעת מהן.

שולי מועלם-רפאלי: אני מרגישה שכל הדיבור הזה על הראיות - סליחה, דינה, יש חוק.

שולי מועלם-רפאלי: לפי החוק שצריכת זנות קטינים הוא אסור, מי שאמור להוכיח שהוא לא היה בזה, זה הצרכן עצמו.

שולי מועלם-רפאלי: אז איך הגענו לזה שאין לכם ראיות?

שולי מועלם-רפאלי: יתכבד האדם שנתפס בזירות הזנות של הקטינים, ויוכיח שהוא לא צרך זנות מקטינים.

שולי מועלם-רפאלי: מה עכשיו, אתם רוצים להיות אלה שמוכיחים שהוא עבר את העבירה?

שולי מועלם-רפאלי: אבל זה לא החוק; בחוק הוא צריך להוכיח שהוא לא צרך זנות.

שולי מועלם-רפאלי: אז מה התשובה?

שולי מועלם-רפאלי: אז השולחנות העגולים לא יועילו בזה, והעברת המידע, שהיא חשובה מאוד-מאוד, בין המשטרה למשרד המשפטים, הפרקליטות ומשרד הרווחה, שחשובה לא פחות, היא לא הנקודה; הנקודה היא, שצריכה להיות פה יותר נוכחות של המשטרה.

שולי מועלם-רפאלי: הנקודה היא שצריכים להיות יותר – סליחה, איך ייתכן?

שולי מועלם-רפאלי: לא יודעת.

שולי מועלם-רפאלי: בטח תלשתם על זה כבר את השערות שלכם, ולי הן עומדות מתחת לכובע.

שולי מועלם-רפאלי: איך יכול להיות אפס תיקים בזנות קטינים, כשאנחנו מדברים על 1,300 רשומים בשם בסקר היומי?

<מאיר ברקוביץ: אבל זה לא נכון.

<מאיר ברקוביץ: <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):> מאיר, מה לא נכון?

<מאיר ברקוביץ: אנחנו בדיונים הללו כבר למעלה משנה וחצי.

<מאיר ברקוביץ: שום תיק?

שולי מועלם-רפאלי: התיקים שהוצגו היום, הוצגו בדיון הזהה שהיה לפני חצי שנה.

יפעת שאשא ביטון: אבל הוא גם דיבר על תיקים שהגיעו לפרקליטות, והפרקליטות סגרה.

יפעת שאשא ביטון: <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):> אנחנו בדיון מעקב.

יפעת שאשא ביטון: בעצם אחרי מה אנחנו עוקבים?

<מאיר ברקוביץ: גברתי לא היתה פה כשדיברתי בהתחלה והתייחסתי לזה.

<מאיר ברקוביץ: אני מוכן לחזור על זה – לומר שהמשטרה לא נמצאת – יכול להיות שהיו זמנים כאלה.

<מאיר ברקוביץ: אני בשנה האחרונה, ובדגש על החצי שנה האחרונה, אי-אפשר לומר את זה.

שולי מועלם-רפאלי: שאלה: אתה מתנהג ביחס לזנות קטינים כמו שאתה מתנהג ביחס לפדופילים?

שולי מועלם-רפאלי: כמו שאתה תופס פדופילים בכל מקום – כך תתייחס לזנות קטינים.

שולי מועלם-רפאלי: זנות קטינים כמו פדופיליה.

<מאיר ברקוביץ: דיברתי על מה שכן מנסים לעשות.

<מאיר ברקוביץ: נעשה מאמץ מרוכז.

<מאיר ברקוביץ: ההנחיה – וכך אנו פועלים – היא לעשות שימוש בכל האמצעים שלרשותנו, שאנחנו משתמשים בהם, והאמצעים האלה הולכים ומשתכללים כל הזמן.

<מאיר ברקוביץ: זה לא שאין תיקים.

<מאיר ברקוביץ: יש תיקים.

<מאיר ברקוביץ: אבל אני מסכים שאם האמירה שיש 1,300- -

שולי מועלם-רפאלי: מה זאת, אומרת, יש תיקים?

שולי מועלם-רפאלי: אז איפה הם?

יפעת שאשא ביטון: מה שמגיע לפרקליטות, נסגר.

שולי מועלם-רפאלי: כמה תיקים אתם העברתם לפרקליטות, והם סגרו?

<מאיר ברקוביץ: לא יודע לומר לך על הפרקליטות.

<מאיר ברקוביץ: אמרתי בהתחלה – הרי יכולתי לומר כמו שעושים הרבה פעמים – יכולתי לומר לך שיש עלייה של 100% תיקים.

<מאיר ברקוביץ: המספרים קטנים, ולכן אני לא משתמש בזה.

<מאיר ברקוביץ: בפועל היו ב-2016 9 תיקים, וב-2017 יש 20 תיקים.

<מאיר ברקוביץ: יש עשייה.

<מאיר ברקוביץ: היא לא מספיקה.

<מאיר ברקוביץ: <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):> תוכלו להשלים את השיחה.

<מאיר ברקוביץ: נבקש דיווח.

שולי מועלם-רפאלי: וגם מה הסטטוס של התיקים.

שולי מועלם-רפאלי: <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):> איריס, משרד החינוך.

שולי מועלם-רפאלי: שמעתם ואתם שומעים בלא מעט דיונים את הביקורת ואת הבקשה שלנו.

שולי מועלם-רפאלי: האם הדברים מועברים לשר?

שולי מועלם-רפאלי: האם השר מודע למציאות למציאות העגומה?

שולי מועלם-רפאלי: אני לא רואה שום התייחסות שלו, לפחות לא בקול, למקום הזה – למקום של התפקיד, של משרד החינוך, לקחת אחריות.

שולי מועלם-רפאלי: הרי רבים מבני הנוער לא נמצאים בבתי הספר.

שולי מועלם-רפאלי: צריך להתחיל עם החינוך הזה בגיל מוקדם, וזה לא קיים.

שולי מועלם-רפאלי: אז יש כמה מנהלי בתי ספר ומנהלות בעיקר שמכניסות את זה כי הן קרובות לנושא, אבל צריך להיות פה הוראת מנכ"ל משרד החינוך.

שולי מועלם-רפאלי: אי-אפשר להמשיך כך.

שולי מועלם-רפאלי: המציאות רצה לנו בין הידיים.

שולי מועלם-רפאלי: האם לאורך הדרך היתה התייחסות של השר?

שולי מועלם-רפאלי: היה חוזר מנכ"ל בעניין?

<איריס בן יעקב: אני רוצה קודם כל להתייחס לעשייה.

<איריס בן יעקב: אנחנו לא חלוקים לגבי החשיבות של העניין ואיפה זה תופס אותנו.

<איריס בן יעקב: לגבי הדרך, יש פה פער.

<איריס בן יעקב: שמעתי את חברת הכנסת מירב בן ארי, ואני מסכימה אתה כי אנחנו מתייחסים לקטינים שעוסקים בזנות או מנוצלים לזנות, כקטינים בסיכון באופן כללי.

<איריס בן יעקב: לכן, כי אנחנו מתייחסים אליהם כך, והם מגיעים עם רקע, ואז כבר מאוד קשה לטפל בהם, כי הם נמצאים במסגרות הרווחה או במסגרות שתכף חברי יציג אותן - חשוב לנו לאתר אותם כמה שיותר, והאיתור הוא שחשוב, וההכשרה של צוותי המורים שנמצאים שם, וללמד אותם איך מזהים קטינים בסיכון – מבחינתנו, זה הכי חשוב, כי בסופו של דבר, ברגע שנאתר אותם, נגיש להם עזרה מגוונת, שקיימות בכל מיני מסגרות - הן לימודיות או במסגרות של הרווחה, פרויקט 360, כלומר כל הפרויקטים שקיימים – וקיימים – יכולים לסייע לאותם ילדים בסופו של דבר לא להגיע לזנות.

<איריס בן יעקב: אני רוצה לדבר על הקשר בין ילדים שעוסקים בזנות לבין ילדים נפגעי תקיפה מינית.

<איריס בן יעקב: יש קשר מאוד הדוק.

<איריס בן יעקב: לכן בשבוע מערכת נגד פגיעות מיניות אנחנו מקדישים כל שנה סדנאות והרצאות לחדרי מורים.

<איריס בן יעקב: יש פה הארגונים שאומרים שאנחנו לא נותנים להם להיכנס לבתי הספר.

<איריס בן יעקב: הם נכנסים.

<איריס בן יעקב: <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):> לכמה בתי ספר נכנסים?

<איריס בן יעקב: תני לנו מספרים.

<איריס בן יעקב: אני לא יודעת לומר מספרים.

<איריס בן יעקב: <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):> כי את פורסת, ואחרי זה אנחנו שומעים על כמה שעות פה ועל כמה בתי ספר שמקבלים, אבל למה אין שום דבר מסודר?

<איריס בן יעקב: אני רוצה לסיים לדבר, ברשותך, ואז אשיב לשאלות שלך.

<איריס בן יעקב: <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):

<איריס בן יעקב: > כי אני שומעת אותך עוד דיון ועוד דיון, ואני לא רואה שום תוכנית.

<איריס בן יעקב: המדיניות שלנו היא חד-משמעית – שמי צריך להעביר את הנושא הזה בבתי הספר, זה צוותי חינוך.

<איריס בן יעקב: הם נמצאים שם, הם חיים עם התלמידים, והם נמצאים ביום-יום של בית הספר.

<איריס בן יעקב: הם צריכים להכשיר את היועצות החינוכיות – אמורות להכשיר את הצוותים החינוכיים.

<איריס בן יעקב: אם בית ספר מתקשה, הוא רשאי להזמין ארגונים, שיכולים לעזור לו.

<איריס בן יעקב: אני מאוד מקווה שהם יזמינו את הארגונים ובסופו של דבר יעשו בכוחות עצמם, כי זו המטרה שלנו.

<איריס בן יעקב: לכן אני לא יכולה לומר לך מספרים.

יפעת שאשא ביטון: אבל בכמה בתי ספר זה קורה?

<איריס בן יעקב: בשבוע המערכת נגד פגיעות מיניות אחוז מאוד גבוה של בתי הספר מדווחים בסקר שאנו עורכים כל שנה, שנועד אחר כך לעשות תוכנית עבודה של המפקחת על הייעוץ עם בתי הספר- יש אחוז מאוד-מאוד גבוה של בתי ספר שמעבירים ומתייחסים לנושא הזה, בכל המגזרים.

יפעת שאשא ביטון: אני בטוחה שמחקר קטן בקרב תלמידי מדינת ישראל – אנחנו נגלה שאנחנו במערומינו.

יפעת שאשא ביטון: <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):> מישהו שמע מהילד או מהילדה שלו על איזו סדנה או איזה שיעור?

קריאה: הנתונים קיימים.

קריאה: שאלנו את התלמידים ואת התלמידות.

<איריס בן יעקב: יש מחקרים ששואלים על תוכניות חינוך מיני וכו'.

<איריס בן יעקב: אני מדברת על סקרים פנימיים שאנחנו עושים בבתי הספר כדי לבדוק.

<איריס בן יעקב: קודם כל, זה מהווה עבורנו עבודה כדי לראות איפה אפשר לעזור ליועצות.

<איריס בן יעקב: בשנתיים האחרונות אנחנו עוסקים בנושא של פנייה לעזרה.

<איריס בן יעקב: אנחנו מעודדים גם את התלמידים לפנות לעזרה וגם את הצוותים החינוכיים להיות אקטיביים בנושא של פנייה לעזרה כשהם פוגשים בקטין שנמצא במערכת ונמצא בסיכון מאוד גבוה.

<איריס בן יעקב: השנה, בזמן שאנחנו מדברות, בתי הספר מקבלים פוסטרים שהפקנו יחד עם המועצה לשלום הילד ומכון- - -

יפעת שאשא ביטון: איריס, זה מצוין וחשוב, אבל לא לנושא הזה, כי אם אנחנו מדברים – ומתחברים גם לדברים שאמרה חברת הכנסת בן ארי – אם אנחנו מדברים על מערכת החינוך, נמצאים בשלב של המניעה – הם בכלל לא יודעים שהם זקוקים לעזרה.

יפעת שאשא ביטון: <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):> איריס, ברמה האישית אני יודעת שאת עושה עבודה מדהימה והנושא חשוב לך, אבל לקחת את היועצת החינוכית, שיש לה בקושי זמן לדבר עם התלמידים והתלמידות, איך אפשר להפיל על כתפיה את ההעברה הזאת למורים ולמורות?

יפעת שאשא ביטון: הרי אנחנו יודעים שזה לא נעשה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נמצאים היום בפני שוקת שבורה.

יפעת שאשא ביטון: בואו נבין שהדרך שאתם מתנהלים אתה והמדיניות של משרד החינוך נמצאת בפיגור אחר המציאות הצורחת בשטח.

יפעת שאשא ביטון: יש ידע ויש ניסיון.

יפעת שאשא ביטון: צריך לראות, איך עושים אצת זה נכון.

יפעת שאשא ביטון: וכמו שיש קמפיין ל-5 יחידות אנגלית, וזה חשוב – צריך להיות קמפיין של משרד החינוך לנושא הנורא והקשה הזה.

יפעת שאשא ביטון: המאבק חייב להיות של כולנו.

<איריס בן יעקב: אני רוצה לומר משהו נוסף בנושא תוכנית כוללת.

<איריס בן יעקב: הצגנו אותה בוועדת החינוך.

<איריס בן יעקב: יש עוד מיזם שאנחנו, משרדי הממשלה יחד עם הג'וינט – ואני מדברת על הרווחה, שבעה משרדי ממשלה.

<איריס בן יעקב: יחד אנחנו עושים תוכנית כוללת בנושא של מיניות וצמצום- - -

קריאה: והמשטרה.

<איריס בן יעקב: ברור.

שולי מועלם-רפאלי: המשרדים המעורבים מוכרים לכל מי שיושב כאן.

שולי מועלם-רפאלי: משרד החינוך צריך להוביל את זה, זה ברור.

<איריס בן יעקב: זו תוכנית שתדבר על מיניות, והמטרה שלה גם לצמצם פגיעות מיניות והתנהגויות סיכון.

<איריס בן יעקב: כרגע אנחנו עושים פילוט בארבעה ישובים ועוד ישוב ערבי.

<איריס בן יעקב: הפילוט הזה ילווה במחקר הערכה, ואז נראה איך אנחנו ניקח את ההצלחה – אני מקווה – שמתרחשת בישובים.

<איריס בן יעקב: זו תוכנית אקולוגית שמתחילה ממעגל חייו של הפרט עד הקהילה, ומשם אני מקווה שנגזור את ההצלחה ואת העקרונות שאנחנו צריכים לעבוד לפיהם, כשאנחנו מדברים על מיניות, כי זה נושא מורכב, קשה.

<איריס בן יעקב: יש המון עבודה.

<איריס בן יעקב: אני מסכימה אתכם.

<איריס בן יעקב: <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):> אנחנו רוצים לעזור לך.

<איריס בן יעקב: יש בעיה.

<איריס בן יעקב: גם אני רוצה שתעזרו לי.

<איריס בן יעקב: אגב, יש גם דלת פתוחה, כלומר העמותות שגם עוזרות לנו לחשוב ולפצח את הדבר הזה של איך לדבר על מיניות ואיך זה יקרה.

שולי מועלם-רפאלי: ואיך בסוף מיניות זה דבר בריא.

<איריס בן יעקב: וזו הנקודה הכי חשובה – להשאיר את המיניות במרחב הבריא, וכמובן, לצמצם פגיעות מיניות.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<חיים מויאל: אני חיים מויאל.

<חיים מויאל: אני מנהל את האגף לחינוך ילדים ונוער בסיכון במשרד החינוך.

<חיים מויאל: אני רוצה לומר משהו על תוכניות שאנחנו עושים במעונות חסות הנוער לצורך העניין, ואני מתכוון להרחיב אותה לכל בתי הספר, תחת אחריות שלי, וזו תוכנית שהמורים מעבירים לכל ילד וילדה שנכנסת לחסות הנוער, שכולל בה גם מידע על איברי המין, על מחלות, על מה שאנחנו מוצאים שם.

<חיים מויאל: זה מה שאני חושב שמעורר דאגה - אותו חוסר ידע של הבנות שהתנסו כבר במגע מיני כזה או אחר, שאין להן שום ידע על מה שקורה עם הגוף שלהן ובכלל.

<חיים מויאל: אני מתכוון לקחת את התוכנית הזו, ולהפוך אותה לתוכנית חובה בתוך המוסדות של ילדים ונוער בסיכון.

יפעת שאשא ביטון: שוב אנחנו רק במקומות של הילדים ונוער בסיכון?

יפעת שאשא ביטון: אני מרגישה שאני כל הזמן בתוך אותו מעגל.

יפעת שאשא ביטון: <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):> לא, הוא סייג ואמר.

<חיים מויאל: לא.

<חיים מויאל: תלמידים שנמצאים במרכזי חינוך טכנולוגיים, במתקנים.

<חיים מויאל: יש פה גוף של- - -

יפעת שאשא ביטון: אני מכירה את זה.

<חיים מויאל: בתוך הגוף הזה, להפוך את התוכניות האלה לתוכניות חובה, שמי שמעביר אותן זה המורים.

<חיים מויאל: הם צריכים לעבור השתלמות, ובסופו של דבר, מכיוון שהכיתות הן קטנות ויש מפגש אישי וכו', להעביר את התוכנית הזו בעצמם.

מירב בן ארי: מה שהכי עצוב פה- - -

יפעת שאשא ביטון: שאין גם היום.

<חיים מויאל: לא, בחסות יש.

שולי מועלם-רפאלי: אבל ברגיל אין.

מירב בן ארי: בתוך משרד החינוך להיכנס למקומות, ויש מקומות שיש אפילו- - -

יפעת שאשא ביטון: יש לי מה לומר גם על זה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, נגה שילוח.

<נוגה שילוח: נוגה שילוח, מנהלת מרפאה ניידת לנשים בזנות באזור חיפה והצפון.

<נוגה שילוח: אני רוצה לספר שעשינו פגישה עם נציגי המשטרה לפני כחודש, אמורים לטפל בנושא של זנות קטינים.

<נוגה שילוח: באמת נראה לי שהכלים שלהם לא נכונים.

<נוגה שילוח: קודם כל, הם היו נורא מוכוונים לכיוון של סרסורים, ולמרות הסיפור שיעל פה סיפרה – רוב הזנות קטינים לא מופעלים על-ידי סרסורים.

<נוגה שילוח: הם לא הכירו את החוק של לקוחו של קטין.

<נוגה שילוח: הם לא היו בכיוון של לנסות לאתר לקוחות, ואין להם שום כלים בנושא של סייבר ו-ווטסאפ.

<נוגה שילוח: הראינו להם את סקס אדיר.

<נוגה שילוח: הם אמרו: זה לא סוג העבודה שאנחנו יודעים לעשות.

<נוגה שילוח: כשאמרת בהתחלה: אני לא יודע אם היקף התופעה הוא לא כמו שהיא נראית או שהכלים שלנו לא נכונים, נראה לגמרי שהכלי לא נכונים.

<נוגה שילוח: נאמר פה ששום דבר לא משתנה בשנים האחרונות, אבל כן משתנה לרעה, באזור חיפה והצפון, מה שאנחנו רואים – יותר זנות של קטינים.

<נוגה שילוח: לא דובר פה על זנות של קטינות ונערות ערביות, שאנחנו לפחות בחיפה הגענו למצב ש-25% מלקוחות המרפאה הניידת הן נשים ערביות, ואם דובר על אילת כעיר מקלט, אז חיפה עיר מקלט לנשים ערביות מכל הארץ, כי זו עיר שבה דוברים את השפה הערבית.

<נוגה שילוח: על"ם כבר שנה במשרד הרווחה מחכים לאפשרות של לינה בחיפה עם אלפי בירוקרטיות שאני לא יודעת בדיוק מהן, עם צוות שמחכה כבר חצי שנה ועדיין זה לא קורה.

<נוגה שילוח: הצוות שם קורס.

<נוגה שילוח: אני הפסקתי להפנות שמות של קטינות בסיכון לעל"ם כי אני יודעת שיש להם 120 מטופלות במרחב, והם מעל ומעבר ליכולתם לטפל.

<נוגה שילוח: אני מרגישה שאנחנו מאחרים את הרכבת.

<נוגה שילוח: כל חודש שאנחנו מחכות, ועוד נערות ועוד קטינות נכנסות למעגל הזנות, שנפגוש אותן אחר כך בבתי הבושת.

<נוגה שילוח: הזמן עובר, ודברים קורים לאט מדי.

<נוגה שילוח: <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):> תודה רבה.

<נוגה שילוח: דן פולק.

<דן פולק: תודה.

<דן פולק: שמי דן פולק, מטפל מיני, עובד עשרים שנה במערכת החינוך, ובמקומות שבהם אני עובד אני עושה הרבה עבודה בדיוק בכיוון הזה של עם היועצת להכשיר את המחנכות כדי שיהיה חינוך מיני שגרתי לכל בני הנוער, לכל הכיתות, החל מז', ח', ט', ואני חושב שלצערי היום צריך להתחיל קצת קודם, בה', ו'.

<דן פולק: נדמה לי שזה היה וילנאי שאמר שהביטחון האמתי הוא בחינוך.

<דן פולק: היו פה סימני שאלה אם בכלל משרד החינוך או לא.

<דן פולק: אם אנחנו חושבים על בני ובנות נוער שהיום נמצאות בזנות, ודאי שמשרד המשפטים והמשטרה וגופי האכיפה והפרקליטות חשובים יותר, אבל אם אנחנו רוצים לחשוב חמש ועשר שנים קדימה, משרד החינוך חייב להיות במקום הזה, וכפי שאמרת, צריך שתהיה תוכנית שהיא חובה לכל היועצות ולכל המחנכות, כי אם זה לא יגיע למחנכות ולמחנכים – סוף-סוף יש גם מחנכים במערכת החינוך – זה לא יגיע לכל התלמידים.

<דן פולק: זו צריכה להיות תוכנית שגרתית.

<דן פולק: לא של יום, לא של שבוע, אפילו לא של השבוע במהלך השנה, כי אם עושים את זה בשבוע הזה, נכנסים לשער של המיניות במקום הלא בריא.

<איריס בן יעקב: בואו נעשה הפרדה בין פגיעות מיניות לבין מיניות.

<איריס בן יעקב: מיניות מועברות בשיעור כישורי חיים.

<דן פולק: נכון.

<דן פולק: יש בתי ספר שנכנסים לשם רק בשבוע הזה, מהיעדר משאבים.

<דן פולק: זה צריך להיות כל הזמן.

יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה שהמניעה חייבת להתחיל בחינוך.

<דן פולק: לא רק מניעה.

<דן פולק: לדבר על מיניות בריאה.

<דן פולק: לפתח מיניות בריאה.

יפעת שאשא ביטון: ברור.

יפעת שאשא ביטון: בשביל ליצור מניעה, כדי שלא יגיעו למעגל הזה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, ממ"מ.

יפעת שאשא ביטון: שכל אחד ידבר בקצרה.

<נורית יכימוביץ: תודה ליושבת-הראש.

<נורית יכימוביץ: שמי נורית.

<נורית יכימוביץ: אני חוקרת של מרכז המחקר של הכנסת.

<נורית יכימוביץ: אני כתבתי את המסמך על תוכניות חינוכיות בבתי הספר שמטרתן מניעת זנות ומניעת צריכת זנות.

<נורית יכימוביץ: המסמך הזה הוא מיוני 2017.

<נורית יכימוביץ: תשובה קצרה בקשר לנתונים.

<נורית יכימוביץ: פנינו לכמה ארגונים, ושאלנו אותם האם הם נכנסים לבתי ספר, להעביר תוכניות למניעת זנות או צריכת זנות.

<נורית יכימוביץ: מתוך כמה ארגונים שדיברנו אתם רק אחד – מכון תודעה – ענה שבאמת הוא נכנס לבתי ספר, כשקיבלנו את הנתונים הבאים: בשנת הלימודים תשע"ו העמותה קיימה סדנאות בתשעה בתי ספר, כולם באזור המרכז, כולם במגזר הממלכתי, רק בשפה העברית, בתשובה למה שנאמר.

יפעת שאשא ביטון: תשעה בתי ספר זה טיפה בים.

יפעת שאשא ביטון: מספיק לומר תשעה בתי ספר ולא להמשיך.

<נורית יכימוביץ: עוד שתי הערות קצרות שקשורות לנתונים, שעלו מהשיחות הללו: אחת, מכון תודעה ציין שלמרות שלארגונים בשטח יש הרבה ניסיון מהשטח, הניסיון שלו לא מובא בחשבון בהדרכות של יועצות חינוכית.

<נורית יכימוביץ: אין כל כך שיח בין ארגוני שטח לבין משרד החינוך.

<נורית יכימוביץ: והערה לגבי תוכנית יקר ערך של משרד החינוך, גם היא עדיין לא הועברה, ככל הידוע לנו, למגזרים אחרים, והיא תוכננה רק למגזר הממלכתי.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהנתונים מדברים בעד עצמם.

יפעת שאשא ביטון: כל מילה שנוסיף, מיותרת, וזה רק מחזק את התחושה שאנחנו לא שם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו עם הרבה רצון טוב, אבל ממש לא שם.

יפעת שאשא ביטון: ניצן כהנא.

<ניצן כהנא: עו"ד ניצן כהנא מהמטה למאבק בסחר בנשים ובזנות.

<ניצן כהנא: תסלחו לי על התסכול הרב, אבל ישבנו פה לפני חצי שנה, אותם אנשים, אותו שיח, אותן מסקנות, ודבר לא השתנה.

<ניצן כהנא: נפתחה שנת לימודים חדשה, חצי שנה עברה.

<ניצן כהנא: היינו מצפים ליותר תיקים, יותר כתבי אישום ולא מעבר מ-9 ל-20.

יפעת שאשא ביטון: ושגם יקרה אתם משהו.

יפעת שאשא ביטון: 9 ל-20 זה יופי; השאלה מה קורה אתם.

<ניצן כהנא: סלח לי, אבל אם כתב פקאקט של YNET הצליח להיכנס לקבוצות הווטסאפ- - -

יפעת שאשא ביטון: לא.

יפעת שאשא ביטון: כתב שהגיע לקבוצות ווטסאפ.

<ניצן כהנא: אני מאוד מעריכה את אדיר, אבל לאדיר אין הכשרה משטרתית.

<ניצן כהנא: הוא לא חוקר, ותפקידו לא להרשיע, ואם משטרת ישראל ידעה בעבר – יש פסק דין מצוין של מדינת ישראל נגד אבי אזולאי להרשיע על ניסיון לצריכה, בדיוק על זה שתפסו אותו בגלל שהוא התכתב והגיע למקום ועשו דיון והוא הגיע, אז היינו מצפות שאם קשה להרשיע בעבירה עצמה, יהיה מצעד של גברים שמנסים לצרוך זנות מקטינים, עכשיו אל משטרת ישראל.

<ניצן כהנא: למה לא לעצור אותם?

<ניצן כהנא: איפה אתם?

<ניצן כהנא: הכול עניין של תעדוף.

<ניצן כהנא: אנחנו יודעים את זה.

<ניצן כהנא: אני מאמינה למשטרת ישראל שזה בלבה וגם לשר, אבל בסוף בשטח אנחנו יושבים פה מתוסכלות מאוד, כי אתה מדבר אתנו על מבצעי הבזק שאליהם יוצאים במשטרה?

<ניצן כהנא: אנחנו שומעות פעם אחר פעם, ונוגה שוב אזכרה את זה, איך במבצעי הבזק יוצאים שוטרים שמעולם לא עסקו בזנות קטינים.

<ניצן כהנא: הם יוצאים לשבועיים, צריכים להביא תוצאות, וברור שמביאים אפס תיקים, אבל יש שוטרים שמכירים את הזירה ויש שוטרים שלא מכירים את הזירה.

<ניצן כהנא: אפשר להכשיר אותם.

<מאיר ברקוביץ: את מדברת על דברים שאת לא יודעת.

יפעת שאשא ביטון: בואו ננסה להוסיף על מה שנאמר, כי את הסוגיה הזו שאין תיקים – כבר דנו בה.

יפעת שאשא ביטון: התשובה כואבת אבל הבנו את הרעיון.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להתקדם.

<ניצן כהנא: והערה קצרה על ה-1,300, שאמרתם שאתה לא מכיר את המספר הזה.

<ניצן כהנא: סקר של משרד הרווחה נעשה בשיתוף המשרד לביטחון פנים.

<ניצן כהנא: אמרת שאתה לא חושב שאלה הממדים.

<ניצן כהנא: המספר הזה הוא סכימה של הצעירות בזנות שמוכרות לרווחה, וגם בסקר נכתב מפורשות שכשרק סכמו את הצעירות שמוכרות ברווחה, המשמעות של זה היא דבר אחד: שיש הרבה יותר צעירות בזנות.

<ניצן כהנא: יש כאלה שלא מוכרות לרווחה ויש אלה שמוכרות לרווחה, אבל לשמחתנו או לצערנו עוד לא קיבלו את הלייבל של צעירה בזנות, ולכן התופעה היא הרבה יותר רחבה כנראה.

<יעל גור: מחקרים שנעשו בהולנד, למשל – מסתבר שבהולנד אחוז מכל הגברים והנשים דיווחו שקיבלו תמורה כספית או חומרית כלפי מין.

<יעל גור: אחוז מהאוכלוסייה.

<יעל גור: זה המון.

<יעל גור: זה גם מאיר את הסקר שנעשה בישראל באור לגמרי- - -

יפעת שאשא ביטון: זה מחזיר אותנו לנושא של זנות סמויה, ששם אנחנו יכולים למנוע, או לפחות למנוע את ההידרדרות.

<ניצן כהנא: אבל לפני זנות סמויה יש לנו הזנות ברחוב.

יפעת שאשא ביטון: דיברנו על זה.

<ניצן כהנא: ניפגש הרי עוד חצי שנה.

יפעת שאשא ביטון: אבל זה שנעלה את זה באותו דיון ולא נאפשר לנקודות אחרות נוספות, כדי שלפחות נדע לאן אנחנו מכוונים- - -

<ניצן כהנא: מסכימה אתך.

<ניצן כהנא: צריך להוציא את התסכול הזה.

<ניצן כהנא: זה לא נתפס.

יפעת שאשא ביטון: לירון, המועצה לשלום הילד.

<לירון אשל: תודה, גברתי.

<לירון אשל: כמובן, אני מצטרפת לקול הזעקה שנשמע פה.

<לירון אשל: אולי היא מתחדדת, כי ב-2014 יצא דוח מבקר המדינה על תופעת הזנות.

<לירון אשל: כבר בדוח הזה הוא אמר: אין מספיק אכיפה, אין מספיק תוכניות במערכת החינוך, אין מספיק שיקום וטיפול בתוך הרווחה.

<לירון אשל: נקודה שכן אחדד ואוסיף – דיברו פה במישור של הרווחה על טיפולים שניתנים בקצה הרצף.

<לירון אשל: אני אומרת, לא צריך לחכות לקצה הרצף.

<לירון אשל: איפה האיתור המוקדם?

<לירון אשל: הרבה פעמים מגיעות אלינו פניות למועצה לשלום הילד גם של עובדים סוציאליים, ואומרים: אין לנו כלים ומשאבים לטפל בילדים במקרי הביניים, במקרים האפורים.

<לירון אשל: ואנחנו אומרים: מקרי הביניים של הילדים, זה ילדים של הזנות של מחר.

<לירון אשל: אין כלים לטפל בסיכון, יש כלים לטפל בסכנה מיידית.

<לירון אשל: אנחנו לא צריכים להגיע לשם.

<לירון אשל: בעניין האכיפה, אני הייתי ביום מאוד מרשים של חניכה של מדור חדש של מאור.

יפעת שאשא ביטון: זו אפליקציה, פגיעות ברשת.

יפעת שאשא ביטון: מערבבים הכול מהכול.

<לירון אשל: נכנס חדש שחקן לזירה, שזה המרחב הווירטואלי.

<לירון אשל: השאלה, אם אין מקום ליחידה הזאת להתחיל לתקוף גם במקומות האלה, ואנחנו מקוים שכן, וכמובן אנחנו מצטרפים לאמירה שמערכת החינוך צריכה להגדיל את התוכניות גם ברמת הזיהוי והקניית הכלים לאנשי המקצוע בתוך המקצועות, לתת להם כלים לזהות נשירה סמויה וגלויה, וגם לפתח קשרי אמון עבור הילדים האלה, שתהיה להם הכתובת לספר בדרך.

<לירון אשל: לא לחכות למקרי הקיצון.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: הסיפור של מאור זה בכלל, פשיעה ברשת.

יפעת שאשא ביטון: זה לא רק הנושא של זנות.

יפעת שאשא ביטון: זה עניין של פדופיליה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו עוד לא שם.

יפעת שאשא ביטון: עוד הנושא של זנות קטינים עוד לפני הרשת אנחנו יכולים למצוא בגודל טבעי ברחוב, ואנחנו לא נמצאים שם.

<לירון אשל: אבל מבחינה ראייתית, יכול להיות מענה גם במקומות האלה.

<לירון אשל: הם יכולים לעקוב- - -

יפעת שאשא ביטון: אני הייתי שם.

יפעת שאשא ביטון: אף אחד לא בא לקנות שם במבה.

יפעת שאשא ביטון: הם הגיעו לראות, באו לבנות, היו שם בנות שקיבלו אותן.

יפעת שאשא ביטון: לא צריך לנתח מה הם עשו ואם הם התכוונו או לא.

יפעת שאשא ביטון: עזבו.

יפעת שאשא ביטון: זה כמה אנחנו רוצים להיות רציניים בסיפור הזה, והתשובה, שנראה לי שאנחנו לא ממש רציניים שם.

יפעת שאשא ביטון: טל גרנות, בבקשה.

<טל חמווי גרנות: טל חמווי גרנות.

<טל חמווי גרנות: אני מנהלת שותפה של עמותת המכללה שפועלת לשיקום תעסוקתי לשורדות זנות ונשים בזנות שזועקות לצאת מהזנות ולמצוא לעצמן אלטרנטיבה.

<טל חמווי גרנות: אנחנו עוד פחות- - -

עליזה לביא: ספרי על הפרס שקיבלת.

<טל חמווי גרנות: קיבלנו פרס יו"ר הכנסת בזכות המלצתה החמה וכל עזרתה של חברת הכנסת עליזה לביא וכל הצוות.

<טל חמווי גרנות: פרס חשוב.

יפעת שאשא ביטון: יו"ר הוועדה שבחרה בכם, יושבת פה.

<טל חמווי גרנות: לא ידעתי את זה.

<טל חמווי גרנות: תודה רבה.

עליזה לביא: זו אמירה של הכנסת לנושא הזה.

<טל חמווי גרנות: בדיוק.

<טל חמווי גרנות: וכמו שדובר פה – לא אחזור על דברים, אבל הזנות, גם כשאני מנסה לגייס תרומות, וזה לכן כל כך חשוב, ואני רק אומרת במה אני מתעסקת, נטרקת הדלת, אומרים לי: עבודת קודש, וחוזרים הביתה.

<טל חמווי גרנות: התחושה היא שזה הטיפול הממסדי הכולל.

<טל חמווי גרנות: חברותיי לארגונים ואני היינו בדיונים לא לפני חצי שנה אלא לפני, של משרד החינוך, על התוכניות, ושום דבר לא זז.

<טל חמווי גרנות: בינתיים כל הנערים והנערות שאנחנו מדברים אתם נהיים בוגרים ובוגרות צעירים בני 20 שמסתובבים בעולם הזה בעלי שום טיפת עזרה.

<טל חמווי גרנות: אנחנו מרימות להם פרטנית אירועי התרמה, קונות להם מוצרי היגיינה, שכר דירה, דברים כאלה, ובינתיים אנחנו מתווכחים על מה יותר חשוב.

<טל חמווי גרנות: בינתיים השטח זועק.

<טל חמווי גרנות: הילדות והילדים האלה גדלים, הנשים בעיקר שמגיעות אלינו יולדות ילדים, שגם אחר כך ממשיכים להיפגע.

<טל חמווי גרנות: כבר יצא הדוח שאומר כמה עולה למדינה לטפל באשה שנפגעה ואשה שהיא בזנות ואשה שצריכה להשתקם לעומת אשה שמחזירה את הטוב לחברה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: רק אומר שאחד השיקולים – היו הרבה מאוד עמותות, וכולם עושים עבודת קודש, ואם היה אפשר, היינו נותנים לכולם, אבל הסיבה היא שאתם בחרתם לגעת במקום שכולם בורחים ממנו, וגם כאן רואים שיש ניסיון לברוח מהמקום הזה, ואנחנו לא עד הסוף נוגעים היכן שצריך.

<טל חמווי גרנות: אנחנו לא מסתכלים.

<טל חמווי גרנות: ברגע ששומעים את המילה הזאת, בורחים.

<טל חמווי גרנות: זאת מילה איומה.

עליזה לביא: אני חייבת לעזוב לישיבת סיעה, ברשותך.

עליזה לביא: ישיבת הסיעה שלך מאוחרת יותר, אז רק אומר לסיכום, מבחינתי, ואני יודעת שאת תסכמי אחרי זה את הדברים, אבל גם הדברים שנאמרו בסערת רגשות כלפי משרד החינוך וגם כלפיכם, המשרד לביטחון פנים – אנחנו באותה סירה.

עליזה לביא: הניסיון לראות, איך אנחנו מצילים, כי כל ילד וילדה שנציל אותם, לא יגיעו לעולם הזה.

עליזה לביא: אנחנו פוגשות אותם בדירות האלה במצבי קיצון.

עליזה לביא: אם יש דפוס שחוזר ועולה מהשיחות ומהלבן בעיניים שאני ויפעת מקיימות עם הנשים בזנות, זה סיפור החיים שמתחיל בילדות, כשהמערכת לא סייעה, לא זיהתה.

עליזה לביא: אני חושבת על אותה יועצת חינוכית בבית הספר, שמבקשים דרכה להעביר, וכל כך הרבה תפקידים יש לאותה יועצת חינוכית בבית הספר חוץ מהנושא הזה.

עליזה לביא: יש לנו ארגונים והכשרות וניסיון רב שנים.

עליזה לביא: ויש פה דריכה במקום.

עליזה לביא: לגבי המשטרה, תן לנו, אם תוכל, גם לוועדה, גם אם לא בפורום הזה, איזושהי הגברת אכיפה.

עליזה לביא: מה המדיניות?

עליזה לביא: מעבר לשולחנות העגולים, שביקשנו, וצר לי לשמוע שעדיין לא היה שולחן עגול אחד, אבל איך מדיניות האכיפה שלכם הולכת להשתנות?

עליזה לביא: הולכת להיות מתוגברת?

עליזה לביא: הרי בנפשך הדבר.

עליזה לביא: אנחנו מכירים אותך כולם.

עליזה לביא: איך אנחנו עושים את זה נכון יותר?

עליזה לביא: זה תעדוף של המשרד.

עליזה לביא: חסרים שוטרים, נכון, חסרים תקנים, נכון, אבל כאן אנחנו מדברים על הצלת נפשות.

עליזה לביא: הצלת נפשות.

עליזה לביא: זו המשמרת שלנו.

עליזה לביא: זו המשמרת שלנו.

עליזה לביא: ואם יש משהו שאנחנו יכולים לעשות – את באה מהמקום של שר האוצר.

יפעת שאשא ביטון: הוא ייתן יותר כסף, אז השוטרים כן יתפסו אותו?

יפעת שאשא ביטון: יש פה כלים.

יפעת שאשא ביטון: הם לא משתמשים.

עליזה לביא: אז אנחנו מבקשים שתדווחו לנו, איך אתם מתגברים את האכיפה בנוסף לכל הדברים שנגעתם בהם, כי חייבת להיות פה אכיפה.

עליזה לביא: אם לא, המשמעות של המשמרת שלנו - שמדינת ישראל מעודדת צריכת זנות.

עליזה לביא: אין לי מילים יותר נחמדות לומר.

עליזה לביא: ואסור לנו להיות במציאות הזו.

עליזה לביא: אז אנחנו נקיים ישיבת מעקב עוד שלושה חודשים?

עליזה לביא: ולפרוטוקול את הנקודות את תסכמי.

עליזה לביא: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חברת הכנסת עליזה לביא.

יפעת שאשא ביטון: טל אלוביץ, שני, ואנחנו לקראת סיכום.

<טל אלוביץ: תודה רבה.

<טל אלוביץ: אני מדבר פה בשם ארגון איגי – ארגון לנוער גאה.

<טל אלוביץ: אנחנו 2,500 חניכות וחניכים שמגיעים אלינו כל שבוע בתקופה הרגישה ביותר בחייהם, ששם הם מעצבים את הזהות המינית שלהם, נחשפים אחד לשני ואל עצמם.

<טל אלוביץ: חלקם נמצאים במצבים מאוד רגישים בבתים עצמם, ואנחנו מהווים עבורם כתובת.

<טל אלוביץ: המדריכות והמדריכים – 300 מתנדבים באופן שבועי, פוגשים את החניכים, את החניכות, ומהווים עבורם כתובת.

<טל אלוביץ: פעמים רבות זו גם כתובת ראשונה לתלונה על מקרים שבהם יש ניצול מיני.

<טל אלוביץ: לצערי, אנחנו יודעים שגם בקהילת הלהט"ב גם בקרב זנות של קטינים, זכרים ונשים, יש ניצול מאוד-מאוד נרחב.

<טל אלוביץ: יש להבין – מצב שאדם נמצא בתוך הארון, בורח לתוך המרחבים הווירטואליים שדיברנו עליהם לא מעט.

<טל אלוביץ: אבל אני לא רוצה לדבר על האכיפה אלא על העובדה שאנחנו צריכים להגביר את השותפות בין המדינה לחברה האזרחית, למקום שבו אנחנו צריכים להגדיר את זה כיעד לאומי.

<טל אלוביץ: המלחמה הזאת צריכה להיות משותפת.

<טל אלוביץ: זה לא יכול ליפול על המשטרה, וכמו שאמרת קודם, גברתי – אם יוסיפו את קצין המשטרה, הם לא יעשו את פעולות האכיפה, אבל אנחנו בשלב המניעה, ואם אנחנו נוכל לגעת בבני הנוער, נהיה יכולים להיות שם באופן שבועי, להוות את הכתובת הראשונה, להוות מודל לכך שאפשר לחיות גם אחרת, בתקופה שנמצאים – תקופה מאוד רגישה.

<טל אלוביץ: קשה לתאר למי שלא חווה את זה, מהי התקופה הזו עבור בני הנוער.

<טל אלוביץ: אני חושב שצריכה לצאת מפה קריאה להעלות את זה ליעד לאומי.

<טל אלוביץ: זה חייב להיות בראש המעיינות של מקבלי ההחלטות, ולהקצות לכך את המשאבים עם כל הארגונים שיושבים פה סביב השולחן.

<טל אלוביץ: לכל אחד יש פה התרומה שלו, וזה באמת הצלת נפשות.

<טל אלוביץ: לגבי החינוך, אני חושב שאנחנו מתמקדים יותר מדי בחינוך המיני, בעניין האקט, ופחות מציגים סיטואציות מיניות גם בנושאים פדגוגיים אחרים.

<טל אלוביץ: אין שום סיבה שבלימודי האזרחות לא ילמדו על תנועות חברתיות שקיימות, מציגות את האפשרות להתמודד בחיי מין מסוימות.

<טל אלוביץ: אין שום סיבה שבספרות לא ילמדו ספרות יפה שמציגה את האפשרות לאינטראקציה מינית – דיברה על זה קודם חברת הכנסת מועלם-רפאלי, על האפשרות שמיניות היא משהו בריא.

<טל אלוביץ: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה נפלא, אבל זה לא רק בעניין של החינוך המיני כמו שלמדנו פעם בעניין של קונדומים וטמפונים.

<טל אלוביץ: זה עניין של תרבות שלמה.

<טל אלוביץ: זה צריך להיות חלק מההוויה התרבותית שלנו.

יפעת שאשא ביטון: דיברנו על זה בתחילת הדיון.

<טל אלוביץ: ודבר אחרון – חייבת להיות הכשרה ברמת המנהלים והמנהלות של בתי הספר.

<טל אלוביץ: ברור לנו שקשה להכשיר כל מורה, אבל ברמת ההנהלות – מנהלים עוברים תוכנית פדגוגית שנתית, וחייבים לעבור 40 שעות שבהן מלמדים אותם.

<טל אלוביץ: אנחנו מאמינים שבאמצעות הכשרה שם, לגעת בפעולות ההכשרה, יש אפשרות להשפיע הרבה יותר גם בתוך הסביבה הבית ספרית.

יפעת שאשא ביטון: תודה.

יפעת שאשא ביטון: אגב, גם המורים מחויבים בשעות, רק שעסוקים בהרחבת אופקים ולא תמיד נוגעים בדברים שישמשו אותם מחר בבוקר בכיתה.

יפעת שאשא ביטון: אני מרשה לעצמי לומר את זה, כי נהייתי אמונה גם על המקום הזה, ואני חושבת שזו הזדמנות לקרוא למשרד החינוך לנצל את השעות שממילא המורים נמצאים שם כדי לתת להם כלים אמתיים ליום שאחרי.

יפעת שאשא ביטון: שני אלוני - הלכה.

יפעת שאשא ביטון: שרה כהן, בבקשה.

<שרה כהן: מנהלת שירות הרווחה במשרד העלייה והקליטה.

<שרה כהן: אני רוצה לתת זרקור במשהו שקשור לאוכלוסיית העולים, בדגש על התוכנית שהחלה לפעול – מיניות במרחב בטוח, שאותם שבעה משרדי ממשלה שותפים לה, ואנחנו בתוכם.

<שרה כהן: אני רוצה בשלושה משפטים לומר היכן אנחנו נמצאים במסגרת התוכנית.

<שרה כהן: חברנו לאש"לים, והצוות המקצועי באש"לים יפתח עבורנו שני סוגים של תוכניות התערבויות: אחד, מערך של הכשרה לכל הצוותים המקצועיים שעושים תוכניות של פנאי במשרד העלייה והקליטה בקרב ילדים ובני נוער.

<שרה כהן: כבר קיימנו כינוס אחד, שבמסגרתו חשפנו למרבית העמותות שאתן אנחנו עובדים את הנושא הזה.

<שרה כהן: זה ייכנס כחלק מתוך כל התוכניות שמבצעים – למשל, עמותת אפשר בתוכנית מתבגרים בעלייה שאנחנו עושים אותה עם 20 קבוצות ברחבי הארץ, עמותת על"ם, שמבצעת בקרב עולים, אל סם, תוכנית עמותת ידידים.

<שרה כהן: כל התוכניות הללו, בעצם יהיו שני מהלכים: האחד, ימי הכשרה - לפחות של שמונה שעות לכל הצוותים, ויש לנו כבר התוכן של יום ההכשרה.

<שרה כהן: זה נכנס ומתומחר בתוך התוכניות שלנו לשנה הבאה, ויוגדל מספר המפגשים של בני הנוער, כלומר כתוספת למה שניתן כרגע בתוך תוכנית – שמיועדת, למשל, למניעת שימוש באלכוהול ובסמים, נכניס עבודה ממוקדת בנושא של מיניות ומרחב פתוח.

<שרה כהן: כל הדגש הוא מניעתי, כלומר תהיה פה עבודה על רגישות תרבותית, וכבר יש לי עובד צוות באש"לים על ההבניה של הערכה עצמה של העבודה עם בני הנוער – כלומר איך אתה מקיים תהליכים של מיניות ויחסים וזוגיות בחברה שהיא שונה מהחברה שממנה הגעת.

<שרה כהן: זה איפה שאנחנו נמצאים.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אחרונה הדוברים, סיון יעקובסון.

יפעת שאשא ביטון: ממש במשפט, להוסיף על מה שנאמר.

<סיון יעקבסון: אני רוצה לחזור לחינוך ואני רוצה לחזור לחינוך למיניות בריאה, כי כפי שנאמר פה, אם מדברים על החינוך הדתי, תוכניות למניעת זנות זה לא משהו שייכנס שם בכזו קלות.

<סיון יעקבסון: ארגון קולך מפעיל כבר עשר שנים תוכניות שמתעסקות בחינוך למיניות בריאה לבנים ולבנות.

<סיון יעקבסון: בשנים האחרונות עברנו להשתלמות מורים, כפי שאתם דיברתם.

<סיון יעקבסון: בסופו של דבר זה לא רק היועצת אלא כל הצוות צריך לדבר את השפה הזאת.

יפעת שאשא ביטון: ברור.

יפעת שאשא ביטון: דיברה על זה איריס.

<סיון יעקבסון: הבעיה האמתית היא – אנחנו באמת מקבלים – בתי ספר מוכנים לקבל, גם בתי ספר יחסית שמרניים שהיינו חושבים שלא יקבל יותר מהחרד"לים, עדיין בסופו של דבר אין להם כסף להתמודד עם ההשתלמות הזו מבחינה כלכלית, ובית ספר, אם הוא צריך לתעדף מה הוא צריך, הדבר הזה ייכנס אחרי הדבר הבא, כי יש חלמיש, כי חושבים שהחינוך לחיי המשפחה בחינוך הדתי זה מספיק.

<סיון יעקבסון: בסופו של דבר בוגרת חינוך דתי, חינוך לחיי משפחה לא נותן לך דבר חוץ אולי מכמה הלכות.

<סיון יעקבסון: בסופו של דבר- - -

יפעת שאשא ביטון: ולזה יש כסף.

<סיון יעקבסון: לחלמיש?

<סיון יעקבסון: ברור.

<סיון יעקבסון: זה תוכנית לימודים.

<סיון יעקבסון: זה בגרות.

<סיון יעקבסון: לחינוך ומיניות בריאה אין כסף.

<סיון יעקבסון: אני מניחה שאתן מכירות, ונשמח לעבוד יחד, לקדם את זה.

<סיון יעקבסון: אנחנו לא הארגון היחיד שעושה את זה, אבל אין הרבה ארגונים בתוך החינוך הדתי שמתעסקים בזה.

יפעת שאשא ביטון: קודם כל, כל השיח שבית הספר יהיה מוכן לקבל את זה, כן או לא, מוציא אותי מדעתי.

יפעת שאשא ביטון: סליחה שאני אומרת את זה בכזאת בוטות.

יפעת שאשא ביטון: אני הגעתי לפה ואיחרתי כי ישבתי עם אנשים טובים במגזר החרדי שאנחנו מנסים לחשוב יחד איך אנחנו נכנסים פנימה, אבל הקבוצה החרדית מורכבת.

יפעת שאשא ביטון: לדבר על בתי ספר שמתוקצבים על-ידי המדינה ואני צריכה לשאול את דעתם אם להכניס או לא – אני חושבת שאנחנו- - -

<סיון יעקבסון: זה לא רק דעתם.

יפעת שאשא ביטון: רגע.

יפעת שאשא ביטון: בכשל מאוד גדול.

יפעת שאשא ביטון: אפשר לחשוב, איך עושים את זה, אבל לא אם עושים את זה.

יפעת שאשא ביטון: זה דבר אחד.

יפעת שאשא ביטון: דבר שני, להפיל הכול על תקציב – המורים נמצאים שם בתוך בית הספר.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מחליטים על אילו נושאים אנחנו מדברים אתם.

יפעת שאשא ביטון: יש שעות חינוך ויש שעות כישורים חיים, וכפי שאמר טל, ותהיתי תוך דבריך, אם אתה בא מתחום החינוך - הדברים האלה לא יכולים להיות רק יחידה נפרדת.

יפעת שאשא ביטון: הם חלק מהחיים שלנו.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יכולים לפגוש אותם בטקסטים ספרותיים, בטקסטים תנכ"יים, בטקסטים היסטוריים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו פוגשים אותם באזרחות.

יפעת שאשא ביטון: אם נהיה מספיק קשובים, ואם הצוותים החינוכיים יעברו את ההכשרה המתאימה – לא איך להסביר טכנית מה קורה כש אלא את ההכשרה המתאימה, ויפתחו קצת, קצת את האופק, נראה שנוכל לשלב את זה בהרבה דברים.

יפעת שאשא ביטון: ויודעת מה – כשזה בא כך, תוך כדי, ולא כמשהו שעכשיו אנחנו הולכים לדבר על זנות, זה הרבה יותר נקלט.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהעניין המקצועי כאן צריך להיות מאוד מודגש, של איך אנחנו עושים את זה, איפה משלבים את זה, אילו הכשרות אנחנו נותנים לצוותים, וכן, גם במקומות השמרניים, נעשה את זה בדרכם, אבל אנחנו נעשה את זה.

יפעת שאשא ביטון: אני שמחה שאתם תוכנית מוכרת להשתלמות, ואני מבינה את השיקול של אם יהיה כסף, ייקחו אותנו, אבל אני חושבת שאם משרד החינוך יעבוד כמו שצריך, ובכיוון הזה, ולכן אני רוצה לאיריס לומר את דברה, זה יקרה.

<איריס בן יעקב: זה רק מחזק את המדיניות שלנו, שמי שצריך לעשות את זה, זה הצוותים החינוכיים.

<איריס בן יעקב: ההכשרה שלהם – זו כבר שאלה - האם היועצת תעביר את ההכשרה.

<איריס בן יעקב: עכשיו פתחנו שלושה קורסי התמחות ליועצות חינוכיות באקדמיה באוניברסיטת באר שבע, באוניברסיטת חיפה ובר אילן עכשיו.

<איריס בן יעקב: אנחנו פותחים קורסים לאנשי חינוך כדי לפתח את תחושת המסוגלות, להעביר את התחום הזה, שהוא מורכב וקשה.

<איריס בן יעקב: לגבי הארגונים, אני מבינה את הרצון שלכם ואת הצורך שלכם להיכנס לבתי הספר, אבל זו לא המטרה.

<איריס בן יעקב: המטרה שלנו, שמי שיעביר את זה, זה הצוותים החינוכיים.

<סיון יעקבסון: אנחנו מדברים על הכשרת צוותים חינוכיים.

יפעת שאשא ביטון: הבנתי את הנושא.

יפעת שאשא ביטון: אפשר לשלב, ואני מזכירה לכולם שיש פה גם שעות הפיתוח המקצועי של מורים שגם אותם אפשר לקחת.

יפעת שאשא ביטון: זה מורים מכל המערכת.

<איריס בן יעקב: יש בהחלט יועצות שמסוגלות להעביר את כל הנושאים.

<איריס בן יעקב: אנחנו נעזרים פה בארגונים.

<איריס בן יעקב: אנחנו נעזרים.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה , איריס.

יפעת שאשא ביטון: אני שמחה שסיימנו בנושא החינוך.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת לסכם את הדיון.

יפעת שאשא ביטון: כפי שאמרתם – נפגשנו שוב, ודיברנו שוב, ואם נשאל איזה ערך מוסף יש לדיון הזה, אז רק התסכול שלי הפך להיות גדול יותר, כי התחושה שלי, שכולנו מבינים מה צריך ואיך צריך, ואנחנו לא עושים את זה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא שם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מוצאים הרבה מאוד סיבות, ויודעים להסביר למה זה לא קורה, ומשום מהאנחנו לא נמצאים במקום של איך לגרום לזה לקרות.

יפעת שאשא ביטון: ראשית, אני כן קוראת למשרד לביטחון פנים – תשתמשו בכלים שהמחוקק נתן.

יפעת שאשא ביטון: הנושא הזה של החמרת ענישה של לקוחות של זנות קטינים היא לא בכדי, כדי שבאמת ניצור הרתעה.

יפעת שאשא ביטון: אני כן מאמינה שבידיים שלכם.

יפעת שאשא ביטון: גם אם זה לא יהיה עכשיו במסות קריטיות, אבל אם נתחיל ליצור הרתעה נגד אחד, שניים, שלושה שיוגשו נגדם כתבי אישום, שכן יהיה שיימינג, שכן נראה אותם - מבחינה ציבורית, אני בטוחה שזה יגרום לאחרים לחשוב כמה וכמה פעמים לפני שהם נמצאים שם.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת באותו הקשר גם לקבל דיווח על מספר התיקים שנפתחו, על תוכניות אכיפה שיש בנושא של זנות קטינים ותיקים שעברו כמובן לפרקליטות.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת מהפרקליטות דיווח לגבי התיקים שהגיעו אליכם בנושא של זנות קטינים, ונסגרו או לחילופין התקדמו הלאה כדי לקבל סטטוס של העשייה בנושא הזה.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהתרשמנו שלא קורה הרבה, אבל אם נשים את זה על הדף, אולי זה יעיר מישהו ונהיה קצת יותר מיינדד לנושא הזה.

יפעת שאשא ביטון: משרד הרווחה – לקבל דיווח על כמה שאלטרים נפתחו.

יפעת שאשא ביטון: דיברתם על 13 מרחבים פתוחים.

יפעת שאשא ביטון: לקבל באמת סקירה לגבי מה שפועל בשטח, מה שנמצא בתהליך, ולאן אנו מכוונים מבחינת היעד.

יפעת שאשא ביטון: לראות שאנו גם נמצאים במקום הנכון מבחינה תקציבית.

יפעת שאשא ביטון: ומשרד החינוך, זה גם בשבילכם – לקבל סקירה אמתית, וזזה גם בשבילכם – כמה ילדים באמת נחשפים לנושא של חינוך מיני במובן הרחב; לא במובן של אמצעי מניעה ושם לסגור את הסיפור, וכמה בתי ספר מקיימים באמת שיח בנושא של מניעת זנות קטינים, מיניות בריאה, עוסקים בכלל בסוגיה הזאת?

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שאני יודעת מה התשובה, ונראה שההיקפים הם מאוד-מאוד נמוכים.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שזה יהיה במסמך עבודה כדי שתבינו שזה חייב להיכנס בפריסה ארצית לכל מערכת החינוך.

יפעת שאשא ביטון: זו חובה שלנו, לא המלצה.

יפעת שאשא ביטון: מדובר בילדים שלנו, ואנחנו צריכים לעשות הכול כדי למנוע את הידרדרותם אחר כך למקומות שמשם להוציא אותם, הופך להיות משימה הרבה יותר קשה.

יפעת שאשא ביטון: קמפיין, המשרד לביטחון פנים – קמפיין לגבי החמרת ענישה של זנות קטינים, שהלקוחות יידעו שאנחנו שמים עין וכן מתכוונים לתפוס אותם, ודיון חוזר עוד שלושה חודשים.

יפעת שאשא ביטון: אני מקווה שיהיה קצת אור בדיון הבא.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, הישיבה נעולה.