הוועדה המיוחדת למאבק בנגעי הסמים והאלכוהול, כנסת 20, פרוטוקול מספר 100, 2017-11-07 09:30

תמר זנדברג: בוקר טוב לכולם, אני מתכבדת לפתוח את ישיבת וועדת הסמים והאלכוהול של הכנסת.

תמר זנדברג: אני אגיד ככה, אני אקריא את הכותרת ואז אני אגיד למה, למרות הרבה פניות או הרמות גבה שקיבלנו, היה לי כן חשוב לקיים את הישיבה הזו, ואני אסביר.

תמר זנדברג: הכותרת של הישיבה נקבעת, לדעתי, עוד בחודש אוגוסט או משהו כזה.

תמר זנדברג: תופעת הסמים המורעלים או הרעילים.

תמר זנדברג: אני מודה שאני, ביום אחד, בשבוע אחד, בחודש אוגוסט, נקראתי לכמה אולפני טלוויזיה וקיבלתי טלפונים מכמה כלי תקשורת ששואלים אותי, בתור יושבת ראש וועדת הסמים והאלכוהול, מה קורה עם תופעת הסמים הרעילים או המורעלים.

תמר זנדברג: אז אמרתי אוקי, אני אמנם שנתיים מטפלת בתחום הזה, אבל אני מודה שלא שמעתי בחיים שלי על תופעה כזאת.

תמר זנדברג: אמרו לי: הנה, המשטרה הוציאה הודעה.

תמר זנדברג: אני אקריא את ההודעה: "לאחרונה דווח במספר מקומות בארץ על מקרים שבהם אושפזו משתמשים בסמים, שנפגעו באורח קשה ביותר, עד כדי מוות, כתוצאה משימוש בסמים אשר עורבב בהם רעל".

תמר זנדברג: כמובן שמיד קבעתי ישיבה דחופה.

תמר זנדברג: רעל מסתובב ברחובות הארץ, במסיבות טבע, ברחובות הערים.

תמר זנדברג: אכן סכנה לציבור.

תמר זנדברג: מכל מיני סיבות שתלויות ולא תלויות בנו – לא חשוב, הישיבה הזו נדחתה ולא התקיימה במהלך הפגרה.

תמר זנדברג: הכנסת יצאה לחופשה מרוכזת וכולי.

תמר זנדברג: בינתיים עקבתי אחרי האנשים שכביכול הורעלו, וגיליתי שאין איזו סכנת מוות שאורבת בזה הרגע.

תמר זנדברג: לכן הסכמתי לדחות את הישיבה הלאה.

תמר זנדברג: לקראת הישיבה הזו, לקראת חידושה, בשבוע שעבר התחלתי לקבל טלפונים מכל גורמי הממשלה המוזמנים ופניות לוועדה שאומרים לנו שצריך לבטל את הישיבה.

תמר זנדברג: למה לבטל את הישיבה?

תמר זנדברג: כי אין דבר כזה תופעת סמים רעילים.

תמר זנדברג: התופעה לא קיימת, אז למה לקיים ישיבה?

תמר זנדברג: למה להטריד את הכנסת, את הפרוטוקול, את כולנו?

תמר זנדברג: אני אמרתי: באמת?

תמר זנדברג: וואלה?

תמר זנדברג: נמסרת הודעה לציבור?

תמר זנדברג: הציבור, שרץ בבהלה כי הוא קרא ב-ynet, בערוץ 2, במעריב, בוואלה.

תמר זנדברג: הציבור קרא בכל מקום שקיימת תופעה – מה הוא?

תמר זנדברג: הוא מסתובב עם הידיעה שצריך להיזהר?

תמר זנדברג: שיש תופעה של סמים רעילים/ אין תופעה?

תמר זנדברג: יצאה הודעת הרגעה לציבור, הסירנות עלו וירדו?

תמר זנדברג: מה קורה?

תמר זנדברג: זה דבר אחד שאני בכל זאת רוצה לברר, מכיוון שתפקידנו הוא לפקח, גם פיקוח פרלמנטרי על הדברים האלה.

תמר זנדברג: בתור וועדת הסמים והאלכוהול, אם קיימת תופעה של סמים מורעלים ברמה כזו שהמשטרה מוצאת לנכון להזהיר את הציבור, זה כמובן דבר שאנחנו צריכים לתת עליו את הדעת.

תמר זנדברג: אם אין כזו, אז גם כדאי שאנחנו נדע מזה ונברר איך מתנהלת ההזהרה הזו.

תמר זנדברג: זה דבר אחד.

תמר זנדברג: בוקר טוב, שלום, ברוך הבא חבר הכנסת אלחרומי.

תמר זנדברג: אתה חבר וועדה שלנו?

סעיד אלחרומי: לא.

תמר זנדברג: אוקי.

תמר זנדברג: בכל מקרה ברוך הבא לוועדה.

תמר זנדברג: אז זה דבר ראשון.

תמר זנדברג: הדבר השני שגם הוא מאוד מעניין אותנו, הוא שהיה ואין תופעה של סמים מורעלים או רעילים, אכן היה לנו מקרה, ואולי זה לא מקרה שקרה – מספר מקרים בחודשי הקיץ, בחודשים המסיבות והבילויים, אני לא יודעת מה.

תמר זנדברג: היו מקרים של אנשים שבאמת נפגעו, ולצערנו, לדעתי לפחות אישה אחת גם מתה, גם נפטרה ונפגעה בחייה, כתוצאה מ – אני קוראת לזה הימנעות, מאזעקת טיפול רפואי לאחר שימוש בסמים.

תמר זנדברג: גם על זה אני רוצה שאנחנו, כגורמי גם משטרה וגם טיפול, בריאות, הסברה וכולי, ניתן את הדעת.

תמר זנדברג: אנחנו לא רוצים שאנשים ישתמשו בסמים, אנחנו לא מעודדים את זה.

תמר זנדברג: היה ואנשים משתמשים בסמים, אנחנו מעדיפים – והם איכשהו נפגעים מזה, בין אם בגלל התייבשות וחוסר במים, בין אם מסיבה אחרת בריאותית, היה וזה קרה, יש לנו את כל העניין ואת כל האינטרס לעודד את האזרחים שלנו במסיבות, ברחוב, במועדונים, לקבל טיפול רפואי.

תמר זנדברג: אני אומרת בסוגריים, ואני רוצה לשמוע, מבלי לחשוש, הם, החברים שלהם או הסביבה שסובבת אותם, שיוכלו, שירצו ויהיה להם עניין לבוא ולהגיע ולקבל טיפול רפואי, בין אם זה להזמין אמבולנס ובין אם זה להיות מטופלים בשטח, בשדה.

תמר זנדברג: זאת כדי שלא, חלילה, יקופחו חייהם או בריאותם תיפגע בצורה אנושה, או חמורה יחסית למצב ההתחלתי שנובע מהשימוש עצמו בסמים.

תמר זנדברג: במילים אחרות, השימוש בסמים הוא לא טוב, אבל הוא לא הדבר הכי גרוע שיכול לקרות בסיטואציות כאלה.

תמר זנדברג: יש גרוע יותר, וזה אובדן חיים או התייבשות חריפה, קיצונית, או אינני יודעת מה.

תמר זנדברג: לכן, אני רוצה שאנחנו נעמוד על שני הקצוות האלה: אחד, כן לנצל את ההזדמנות שזה כבר לא בעין הסערה וכבר לא בהיסטריה, לראות מה – כן לעשות איזושהי הסקת מסקנות והפקת לקחים מההתנהלות עצמה.

תמר זנדברג: הדבר השני זה לעמוד על השאלה: איך אנחנו מעודדים את הציבור לנהוג בצורה חכמה ואחראית, שתציל את חייהם, יכול להיות, גם אם מדובר בשימוש בסמים שהוא לא רצוי ולא מעודד על ידי – בטח אף אחד מהיושבים כאן מסביב לשולחן.

תמר זנדברג: אז נתחיל אתכם, נציגי המשטרה, בבקשה.

תמר זנדברג: אם אפשר שם ותפקיד.

<עופר מועלם: עופר מועלם, קצין אח"מ תל אביב.

תמר זנדברג: ברוך הבא.

<עופר מועלם: אם השאלה היא: האם יש תופעה שאנשים ---- עובר לשימוש בסם, כן.

<עופר מועלם: מה, זה חדשה?

תמר זנדברג: שמה?

תמר זנדברג: סליחה, מה התופעה?

<עופר מועלם: שאנשים נפטרים, עובר לשימוש בסם.

<עופר מועלם: זאת אומרת, השתמשו בסמים ואחר כן מתו, או משימוש יתר או משילוב לא נכון של חומרים, זה קורה.

תמר זנדברג: כמובן, אנחנו מודעים לזה.

<עופר מועלם: ואני בהחלט מסכים איתך, גברתי יושבת הראש, שעיכוב בקריאה לעזרה הוא מחמיר את המצב או מביא למצב של אובדן חיים, ואנחנו מכירים אירועים כאלה.

<עופר מועלם: אנחנו מתעסקים בהם, לצערי, ביום יום.

<עופר מועלם: מה קרה במקרה של חודש אוגוסט?

<עופר מועלם: זה מקרה של חודש אוגוסט.

<עופר מועלם: בתחילת חודש אוגוסט, היה צבר של אירועים.

<עופר מועלם: הצבר היה אותה נערה שהתייבשה בדרום, היה אצלנו בבית חולים בוולפסון – הגיעו לנו בלילה אחד ארבעה נפגעים.

<קריאה: זו שהייתה בצומת גורל?

<עופר מועלם: כן.

<עופר מועלם: בבית חולים וולפסון ברביעי לאוגוסט מגיעים אלינו ארבעה אנשים מחוסרי הכרה, שהדיווח לגביהם הוא שהם השתמשו בסמים.

<עופר מועלם: הם היו מחוסרי הכרה, זרוקים לנו כמה ימים שם בבית חולים.

תמר זנדברג: באילו נסיבות?

<עופר מועלם: לשמחתנו אף אחד לא מת.

תמר זנדברג: אוקי, באיזה נסיבות זה היה?

תמר זנדברג: גם כן, של מסיבות ודברים כאלה או שזה היה אנשים- - -

<עופר מועלם: החקירה מצביעה על זה שאחד השתמש בבית, שניים השתמשו במסיבת יום הולדת ועוד אחד במועדון.

תמר זנדברג: הבנתי.

תמר זנדברג: כלומר, לא מדובר באנשים - - -

<עופר מועלם: שלוש זירות שונות.

תמר זנדברג: לא, הכוונה שלי היא שלא מדובר באנשים – באיזה מנת יתר ברחוב, או אנשים שסובלים מהתמכרות או משהו כזה.

תמר זנדברג: אלא במסיבות, בסיטואציה שכביכול התחילה נורמטיבית והתדרדרה.

<עופר מועלם: אני לא יודע מה נורמטיבי במסיבה שמשתמשים בה בסמים.

תמר זנדברג: לא, הכוונה היא שלא מדובר בנרקומן או באדם שהוא מכור במוסד גמילה, או ברחוב או משהו כזה.

תמר זנדברג: אלא צעירים שלקחו את זה במסיבה.

<עופר מועלם: נכון, צעירים שלקחו את זה במסיבות של ליהנות, בסדר?

<עופר מועלם: היה לנו גם בשביעי לאוגוסט בחור בן 32 מרמת השרון, שנפטר כתוצאה, כנראה, של שימוש יתר.

<עופר מועלם: צבר האירועים הזה גרם לנו לחשוב שנכון לספר לציבור שיש לנו פה תופעה של אנשים – אנחנו כרגע לא תופעה אלא צבר מקרים, שאנחנו לא יודעים מה הוא אומר בשלב הזה.

<עופר מועלם: זאת משום שלצערי, אנחנו לא מסוגלים לקבל מיד תוצאות.

<עופר מועלם: כמו שאתם יודעים, בדיקת רעלנים, בכלל בחומרי רעלים, יש מעבדה אחת שעושה את זה בארץ, זו המעבדה הטוקסיקולוגית של תל השומר.

<עופר מועלם: אגב, בדיקת רעלנים היא כזו מסובכת, שאני צריך להגיד להם איזה רעל לחפש.

<עופר מועלם: אם אני לא אגיד להם, אז יש איזה טווח מסוים של רעלנים שהם בודקים אותו, ולא בטוח שזה שהם יגידו שהם לא מצאו, שזה לא רעל.

<עופר מועלם: זאת משום שבבדיקת רעלים אתה צריך להיות מאוד מדויק איזה רעל אתה מחפש.

<עופר מועלם: המעבדה, אני חושב, עובדת ככה ויתקנו אותי, אני רק שוטר.

<עופר מועלם: תקנו אותי אם אני טועה.

<עופר מועלם: הם הולכים רעל רעל ושואלים את החומר: תגיד, אתה הרעל הזה?

<עופר מועלם: או הרעל הזה?

<עופר מועלם: בסוף, גם אם יגידו לך שלא, זה לא אומר שלא היה שם רעל, בסדר?

<עופר מועלם: דוגמה, אני אתם לכם, אני עשיתי את התיק של החומר "סקולין", הדוקטור הזה שהורשע לא מזמן על שהרג את הנשים שלו.

<עופר מועלם: זה חומר, שעד שלא אמרו לנו מה זה, לא ידענו.

<עופר מועלם: בסדר?

<עופר מועלם: עד שלא הודו ואמרו מה החומר, לא ידענו שזה מה שהיה בדמה של המנוחה.

<עופר מועלם: אז בנסיבות האלה, חשבנו שנכון להוציא הודעה לציבור, שאומרת: תשמעו, אנחנו רואים כמה מקרים ובואו ניזהר.

תמר זנדברג: אוקי, אבל רגע.

תמר זנדברג: אני כבר עוצרת אותך בשלב הזה, כי ההודעה שהוצאתם לא הייתה: הגיעו אלינו מספר מקרים לאחר שימוש בסמים- - -

<עופר מועלם: אנחנו נקרא ביחד את ההודעה.

תמר זנדברג: בבקשה.

<עופר מועלם: כי את קראת את המשפט הראשון, אני רוצה להקריא את המשפט שאחריו.

תמר זנדברג: אוקי.

תמר זנדברג: המשפט הראשון – אותי לימדו בשיעור חיבור בכיתה ד', הוא החשוב ביותר.

<עופר מועלם: נכון, אני מסכים גברתי, הנה, על השולחן, שיכול להיות שיכולנו להתנסח יותר טוב.

תמר זנדברג: אוקי.

<עופר מועלם: בסדר?

<עופר מועלם: או להיות יותר מסויגים בהודעה שהוצאנו, פחות מפחידים ופחות מאיימים, בסדר?

<עופר מועלם: בסוף מה הייתה המטרה?

<עופר מועלם: המטרה הייתה באמת להזהיר מפני משהו שקורה, שאנחנו מכירים את הכלים שיש לנו.

<עופר מועלם: ייקח לנו זמן להבין מה קרה פה, ואנחנו קודם כל רוצים להגיד לאנשים.

<עופר מועלם: מה יעשו עם זה?

<עופר מועלם: ישתמשו פחות, לא ישתמשו, יזהרו, יפחדו, ייבהלו, יכול להיות.

<עופר מועלם: אני רוצה לומר לך שלא הרגשתי שזה הפחיד מישהו כל כך, בסדר?

תמר זנדברג: אוקי.

תמר זנדברג: תכף נגיע לחלק – אני אגיד לך למה הנקודה הזו כן חשובה.

תמר זנדברג: קודם כל, אף אחד לא מפקפק בכנות הכוונות.

תמר זנדברג: אני לא אומרת שמישהו פה, לא יודעת מה, זה לא העניין.

תמר זנדברג: העניין הוא בדיוק: אם המטרה שלנו היא להזהיר ממה שראוי להזהיר מפניו ולא ממשהו אחר, מה יכול לגרום דבר כזה?

תמר זנדברג: במקום להזהיר את הציבור – מאוד יכול להיות שהתופעה הזו שאתה מתאר, נבעה משני דברים.

תמר זנדברג: אחד, שזה קיץ ויש הרבה מסיבות, ושם הרבה פעמים, מידיי פעם, לא יודעת מתי, יש סמים.

תמר זנדברג: אז פשוט, אם בחורף יש ככה ובקיץ יש ככה, אז אתה יודע, הפער הזה מוסיף מקרים, יש יותר פעמים בהן יש הזדמנויות לשימוש בסמים.

תמר זנדברג: ככל שיש סכנות בשימוש בסמים, אז הציבור צריך להיזהר מהסכנות הנכונות ולא מהסכנות הלא נכונות.

תמר זנדברג: אם הוא פוחד מרעל, אבל הוא סתם, לצורך העניין, הולך למסיבה שהוא שואל ובודק ואומרים לו: לא, זאת מסיבה שפה אין דבר כזה.

תמר זנדברג: אבל מה שהוא באמת צריך להיזהר ממנו זה היעדר שתייה מספקת, לא לחבר חומרים, לדעת בכל שימוש שהוא, אם הוא לא רגיל, יש סכנה.

תמר זנדברג: אנחנו מתוך כוונה טובה של להזהיר את הציבור, הזהרנו אותו מהדבר הלא נכון, וכמעט בהכרח הסתכנו שהדבר השכיח שהוא כן מסוכן, גם יקרה.

תמר זנדברג: לכן אני אומרת: המטרה פה זה לא זה שהייתה בהלה כל שהיא והיה רצון להזהיר את הציבור, זה בסדר גמור.

תמר זנדברג: יכול להיות שלמשל הודעה לציבור שהיא - - -

<עופר מועלם: אני בתל אביב שלוש שנים קצין אח"מ, לא זוכר צבר אירועים כזה, בסדר?

<עופר מועלם: שזרוקים לי בבתי חולים אנשים בלי הכרה, פה במקרה הזה חמישייה כמו שתיארתי ויומיים אחר כך עוד בחורה שנפטרה בתל השומר.

<עופר מועלם: אז אחרי ההודעה, לא לפני ההודעה.

<עופר מועלם: אנחנו חקרנו את זה כמו צח"מ, התייחסנו לזה מאוד ברצינות.

<עופר מועלם: לשמחתי לא מצאנו רעלים.

<עופר מועלם: הגענו למקורות הסם, הגענו לסוחרים, הגענו למי שמכר, בדקנו את החומרים.

<עופר מועלם: זה היה תפקידנו, אני חושב, לעשות כך.

<עופר מועלם: את שואלת אותי אם זה היה מחויב למציאות?

<עופר מועלם: כן, כי אם היינו חושבים שזה לא, שאין פה איזה חשש או חשד להרעלה או לערבוב של איזה חומר שאנחנו לא מכירים אותו והוא מייצר פה בעיה, אז לא היינו חוקרים את זה בכזאת אינטנסיביות ורצינות.

<עופר מועלם: אני אומר לך שבתיקים האלה התייחסנו יותר ברצינות.

<עופר מועלם: לשמחתי, הובהר שבסוף זה שילוב של כנראה, בחלק מהמקרים, שילוב של קוקאין עם – כי לא מצאנו.

<עופר מועלם: אגב, זוכרת מה אמרת לי בהתחלה?

<עופר מועלם: זה שלא מצאנו שיש רעל, זה לא אומר שאין רעל.

<עופר מועלם: זה הסיפור מבחינתנו, זה בדיוק מה שהיה.

<עופר מועלם: לצערי- - -

תמר זנדברג: כמה זמן לוקח להגיע ל – כמה זמן אותה חקירה?

תמר זנדברג: אני מדברת עכשיו רגע רק על הטוקסיקולוגיה ותכף נפנה- - -

<עופר מועלם: מעבדה טוקסיקולוגית, לוקח לה לפחות איזה חודש וחצי- חודשיים, עד שהיא נתנה לנו תשובה מלאה.

<עופר מועלם: התשובה הראשונית - - -

תמר זנדברג: חודש וחצי- חודשיים – מה יש בתשובה הראשונית ומה יש בתשובה המלאה?

<עופר מועלם: בית החולים בדרך כלל, אם יש קוקאין, הרואין, אמפטמינים או כאלה, הם יודעים להגיד לך את זה.

תמר זנדברג: אבל זה לא החשש מהרעלים, את זה גם כל אחד יכול היה להגיד לך שזה ככל הנראה החומרים שיש, אם זה סמים.

<עופר מועלם: זה גם המעבדה שלנו במטה הארצי, וגם המעבדה של בית החולים יכולה להגיד לי את זה באופן יחסית זריז, מידי.

<עופר מועלם: הזיהוי רעלנים הוא תהליך הרבה יותר ארוך.

תמר זנדברג: של כמה זמן?

<עופר מועלם: יש פה את המומחים.

תמר זנדברג: אוקי, אז תכף נגיע.

תמר זנדברג: אבל אתם, מבחינתכם, כחומרי חקירה.

תמר זנדברג: מתי אתם הבנתם שכיוון החקירה הזה של הרעלה המונית של בליינים במסיבות, היא כנראה לא המקרה?

<עופר מועלם: אני לא יודע לענות על זה.

<עופר מועלם: אני חושב שמשהו כמו חודש וחצי אחרי, או משהו כזה.

תמר זנדברג: אוקי.

תמר זנדברג: כעבודה מבחינת

תמר זנדברג: כם, כדרך עבודה, זה שהפצתם הודעה לציבור שמטרתה הייתה להזהיר את הציבור, אחרי חודש וחצי אנחנו מגיעים למסקנה שההזהרה הזו לא התממשה.

תמר זנדברג: האם אתם – יש איזשהו תהליך שאתם שוקלים להוציא הודעה נוספת לציבור?

תמר זנדברג: להגיד שהמקרים האלה לא היו מקרים של רעל, אלא היו מקרים של שימוש לא זהיר - - -

<עופר מועלם: אני כופר בזה שזה לא רעל, כל סם הוא רעל בסוף.

תמר זנדברג: בסדר, אבל אתה הוצאת הודעה שנאמר בה: שימוש בסמים אשר עורבבו בהם רעל.

תמר זנדברג: אתה לא הוצאת הודעה לציבור שאומרת: אנשים, תיזהרו, כי סמים זה רעל.

<עופר מועלם: אני גם היום לא יכול להגיד שאין שם רעל, לא יכול להגיד.

<עופר מועלם: אני מניח שלא, קרוב לוודאי שלא.

<עופר מועלם: אני לא יכול להגיד בוודאות.

תמר זנדברג: אוקי, אבל אני אומרת שוב- - -

<עופר מועלם: אם מישהו יכול להגיד בוודאות אני אשמח שיגיד.

תמר זנדברג: אבל ניצב משנה מועלם, אתה הוצאת הודעה לציבור מאוד מאוד ברורה, במטרה להזהיר ממשהו מאוד ספציפי.

<עופר מועלם: היא מאוד מאוד מסייגת.

תמר זנדברג: אוקי, אז בוא תקריא את ההודעה.

<עופר מועלם: מחקירת המשטרה – המשפט הראשון הוא כמו שהקראת אותו.

תמר זנדברג: באיזה תאריך יצאה ההודעה הזו?

<עופר מועלם: בעשירי לאוגוסט.

<עופר מועלם: לאחרונה דווח בכמה מקרים בהם נפגעו אנשים באורח קשה ביותר עד כדי מוות, כתוצאה משימוש לכאורה בסמים, אשר עורבבו בהם רעל.

<עופר מועלם: המשטרה בודקת חשד להפצת חומרים רעילים, אשר עורבבו עם סמים מסוכנים, ואלו מופצים ברחבי הארץ.

תמר זנדברג: אוקי.

תמר זנדברג: זו הודעה לא כל כך מסויגת, זו הודעה דיי חד משמעית.

תמר זנדברג: המשפט הראשון אומר: סמים אשר עורבבו בהם רעל, ואחר כך אתה אומר:

תמר זנדברג: סמים קשים אשר- - -

<עופר מועלם: גם לכאורה, וגם חשד.

תמר זנדברג: בסדר, זה – אתה משטרה.

<עופר מועלם: אנחנו מסייגים את עצמנו.

תמר זנדברג: בדיוק, בסדר.

תמר זנדברג: אבל אתה לא אומר – ההסתייגות היא בזה שאתה עוד לא יודע, שזה בסדר באותו שלב.

תמר זנדברג: ההסתייגות היא לא שיכול להיות שזה כתוצאה מהשימוש בסמים עצמם, שכמו שאתה אומר הם רעל בפני עצמם.

תמר זנדברג: אתה לא אומר שאולי הם כתוצאה מ – שימו לב לציבור, שתו מים וגשו לקבל טיפול רפואי- - -

<עופר מועלם: נכון, אמרתי, אני חוקר חשד שערבבו משהו שאני לא מכיר אותו, ואני עדיין אומר שאני לא בטוח שאין שם משהו – רגע, אני בטוח שיש הרבה חומרים שאני לא מכיר אותם.

<עופר מועלם: אנחנו כל היום רואים פה חומרים שמשתנים.

<עופר מועלם: אני לא אומר שזה מה שגרם פה לסיפור, בסדר?

<עופר מועלם: לא מיתמם פה, חלילה.

<עופר מועלם: אמרתי לך, קרוב לוודאי זה באמת השילוב של הקוקאין עם האמפטמינים, זו כנראה הייתה הבעיה, קרוב לוודאי.

<עופר מועלם: וודאות אין פה, וגם לא תהיה כנראה.

תמר זנדברג: אוקי.

תמר זנדברג: זאת אומרת, אתה מבחינתך אומר שההודעה הזאת, שספציפית מזהירה את הציבור מפני שימוש בחומרים שאתה לא מכיר, שהוא ככל הנראה – מה שאתה הוצאת בהודעה, עורבבו לתוך החומרים שאתה כן מכיר, שגם הם מבחינתך רעל, כי הם סמים והם מסוכנים, אבל הם לא המקרה הרגיל, אלא היה כאן איזשהו מקרה חורג.

תמר זנדברג: הוצאת הודעה, והציבור שיבין מזה – אולי יש, אולי אין.

תמר זנדברג: אתה עד עכשיו לא יכול – למרות שאנחנו בתגובות לישיבה הזאת – אני גם אגיד עוד דבר: כולל מהמשרד הממונה על המשטרה, קיבלנו פניות שביקשו לבטל את הישיבה בגלל שאין תופעה של סמים רעילים.

תמר זנדברג: ככה, זאת הייתה הפנייה אלינו כוועדה.

תמר זנדברג: אתה אומר: אני לא יודע.

תמר זנדברג: אתה לא חותם על המשפט הזה שאין תופעה כזאת.

<עופר מועלם: כן, אני לא חותם על המשפט הזה.

תמר זנדברג: הבנתי.

תמר זנדברג: אז זאת אומרת שמבחינתך, עדיין חשוב ושווה להזהיר את הציבור, וההודעה בעינה עומדת.

<עופר מועלם: הזהרנו.

תמר זנדברג: כל עוד אין בה שינוי.

<עופר מועלם: הנה, אני פה, והנה שומעים אותי קבל עם ועדה, שאלו מסקנות החקירה שלי.

<עופר מועלם: אם זה עוזר למישהו, אהלן וסהלן.

תמר זנדברג: הבנתי.

תמר זנדברג: אוקי, אז אנחנו - - -

<קריאה: עברו מאז כמה חודשים, וזה לא תופעה שהמשיכה להיות נפוצה.

תמר זנדברג: נכון, אבל - - -

<קריאה: נראה שתופעה, כבר אי אפשר לדבר על זה שהיא קיימת.

<קריאה: היה משהו בעבר, ולא הייתה המשכיות.

תמר זנדברג: מה זאת אומרת?

תמר זנדברג: כן, בדיוק.

תמר זנדברג: עולה כאן מהדברים, אתי, שגם לא הייתה מעולם תופעה כזו, ועדיין המשטרה מצאה לנכון להוציא הודעה.

תמר זנדברג: כשהמשטרה מוציאה הודעה להזהיר את הציבור, זה דבר משמעותי.

<עופר מועלם: אמרתי לך למה זה קרה.

תמר זנדברג: הציבור, מבחינתנו, הוא קשוב להודעות המשטרה, וטוב שכך.

תמר זנדברג: אז זה שעברו כמה חודשים והציבור עבר לאייטם הבא, אנחנו לא יודעים – אתה יודע, דברים כאלה נשארים.

תמר זנדברג: אחרי זה אנחנו שומעים את זה כל הזמן: כן, היו סמים רעילים, המשטרה הודיעה וזה.

תמר זנדברג: לא הייתה שום הבהרה שאגב, יש אותה עכשיו.

תמר זנדברג: אתה כן התחלת ואמרת שאתה עכשיו מבקש לנצל את ההזדמנות הזו כדי להבהיר- - -

<עופר מועלם: אני במשטרה גדלתי בלוד.

<עופר מועלם: אם את תכירי את מי שמערבב שם סמים, אז אני לא סומך עליו מה הוא שם שם.

תמר זנדברג: אני עד לרגע זה לא הצלחתי להבין.

תמר זנדברג: ההודעה של המשטרה – וגם אמרת פה, אתה יודע, יש כאן פרוטוקול.

תמר זנדברג: השידור הזה, הישיבה הזאת מוקלטת ומצולמת, לא בגללך, אלא כי ככה זה ישיבה בכנסת.

תמר זנדברג: אז אתה אומר – אמרת בתחילת דברייך שיכול להיות שההודעה הייתה מוגזמת ושאין תופעה כזאת, ועכשיו אתה אומר שלא- - -

<עופר מועלם: אפשר לסייג אותה יותר כדי שתהיה יותר מסויגת, כן.

<קריאה: יותר עדינה.

<עופר מועלם: לא יודע עדינה לא עדינה, יותר מסויגת, כן.

תמר זנדברג: אוקי, טוב.

<עופר מועלם: נהיה עורכי דין.

<עופר מועלם: נהיה מסויגים שלא, לכאורה וכל זה.

תמר זנדברג: ובכל זאת, שוב- - -

<עופר מועלם: בסוף מה המטרה?

<עופר מועלם: להזהיר את הציבור.

תמר זנדברג: שוב, אבל להזהיר את הציבור מהדברים הנכונים, לא להזהיר אותם מאגדות, כאשר מאוד יכול להיות שאת אותה הצעירה היה אפשר להציל באמצעות שתיית מים, או באמצעות הזמנת אמבולנס.

תמר זנדברג: הציבור, את זה, לא שמע.

תמר זנדברג: את המסר הזה הוא לא קיבל.

תמר זנדברג: לכן אני אומרת, אנחנו רוצים להזהיר את הציבור, רוצים להזהיר אותו מהדברים הנכונים ורוצים שהוא יתנהג באחריות כמו שהמשטרה מנחה אותו.

תמר זנדברג: לא שיאמין לאגדות, מהדברים הפשוטים כמו לשתות מים ולהזמין אמבולנס, ולא לשכב ארבע שעות ברכב ולפחד שאולי יש איזה רעל וזה, במקום פשוט לטפל בצעירה.

<עופר מועלם: אגב, אם אני פה, אני אנצל את ההזדמנות.

<עופר מועלם: כל הנפגעים האלה, לא התייחסנו לשימוש בסם שלהם, אלא התעסקנו בלחפש.

<עופר מועלם: יכולים להעיד על זה הנחקרים עצמם, האנשים שפגעו.

תמר זנדברג: כלומר?

תמר זנדברג: עוד פעם.

<עופר מועלם: אנחנו אמרנו להם: עזבו אתכם מהשימוש, זה לא מעניין אותנו.

<עופר מועלם: מעניין אותנו להגיע לחקר האמת פה, מה קרה.

תמר זנדברג: אוקי.

תמר זנדברג: אז עכשיו, בוא נעבור רגע, מבחינתך – לפני שאני עוברת לשאלת החומרים עצמם.

תמר זנדברג: מבחינת

תמר זנדברג: כם כמשטרה וכחקירות – כמשטרה, אתה מייצג פה תפקיד כפול.

תמר זנדברג: פעם אחת את הצורך באמת לחקור ולהגיע לחקר האמת, מה קרה בפרשה הזו ומאיפה הגיעו הסמים, והאם היו בהם באמת חומרים רעילים, כמו שאתה אומר.

תמר זנדברג: אתה אומר שהדבר הזה הוא מה שגרם לכם לחקור יותר ברצינות.

תמר זנדברג: רק אני מוסיפה שאלת אגב: היה לכם איזשהו – הרצון ללכת בכיוון החקירה הזה, הוא נבע אך ורק נסיבתי מצבר האירועים?

תמר זנדברג: לא מאיזה מידע מודיעיני או איזה סיבה אחרת?

<עופר מועלם: שום דבר.

<עופר מועלם: היה איזה מידע שאני מניח שהוא נולד כתוצאה מהפרסומים שהיו באותה תקופה, בסדר?

<עופר מועלם: זה גם מחולל מודיעין הרי.

<עופר מועלם: בסוף בא לך מקור, עושה איזו הערכה ומספר לך סיפור, בסדר?

תמר זנדברג: אבל זה אחרי שפרסמתם את ה- - -

<עופר מועלם: היה איזה מידע מודיעיני, אבל אני אומר שוב, כנראה שהוא חלק מהאווירה.

תמר זנדברג: הבנתי, אבל טרם ה – איך שזה קרה, ההחלטה שלכם לחשוב בכיוון הזה הייתה נסיבתית, כתוצאה מכך שהיו כמה אירועים ואמרתם: רגע, מה קורה פה?

תמר זנדברג: יש איזו תופעה.

תמר זנדברג: אוקי.

תמר זנדברג: עכשיו, אז פעם אחת זה החקירה והצורך להגיע לחקר האמת, שאתה אומר שהגעתם בחקירה הזאת.

<עופר מועלם: כן.

תמר זנדברג: מבחינת מאיפה החומר.

תמר זנדברג: אתה יכול לפרט קצת?

<עופר מועלם: אני לא צריך.

תמר זנדברג: כתבי אישום - - -

<עופר מועלם: הוגש כתב אישום נגד השניים שהתקדמנו איתם והצלחנו לאתר את הסוחר, והוגש נגדו כתב אישום.

<עופר מועלם: אני לא יודע אם הוא עצור עדיין או לא, הוא וחברו.

תמר זנדברג: אתה מדבר על המסיבה איפה שהצעירה?

תמר זנדברג: - - -

<עופר מועלם: לא, שני חבר'ה שהשתמשו ביום הולדת.

תמר זנדברג: אוקי.

<עופר מועלם: לא, הבחור שהשתמש במועדון.

<עופר מועלם: הוא אמר לנו איפה הוא קנה.

<עופר מועלם: במקרה של הגברת שנפטרה בתל השומר, גם שם איתרנו את הסוחר.

<עופר מועלם: הגענו אליו, עצרנו אותו והתיק הזה מתנהל עדיין בפרקליטות.

תמר זנדברג: אוקי.

תמר זנדברג: אז זה פעם אחת בלרדת לחקר האמת.

תמר זנדברג: עכשיו אני רגע עוברת לחלק השני שהצגתי בהתחלה, שבעצם נובע מהמצב הזה.

תמר זנדברג: ככל שאנחנו מבינים, היום, או מניחים, או שיש לנו את כל הסיבות להאמין, שלא מדובר כאן באיזושהי הרעלה מכוונת ובאיזשהו מצב שפתאום אנשים נופלים כי יש איזה חומר מסתורי שזה – כי הגענו למסקנה שככל הנראה אין כזה.

תמר זנדברג: אנחנו מבינים שיש פה סיטואציה שהיא יותר, לא נקרא לזה נורמטיבית, נקרא לזה שגרתית.

תמר זנדברג: במובן הזה שמתקיימות מסיבות, אנשים שם משתמשים בסמים, אנחנו לא רוצים שזה יקרה.

תמר זנדברג: אנחנו מזהירים אותם.

תמר זנדברג: כשזה קורה וכשהם עושים את זה, אנחנו פותחים תיקים וחוקרים וכולי.

תמר זנדברג: אבל, הם עדיין עושים את זה ובכל זאת יש לנו רצון שהם לא ימותו או לא ייפגעו קשה.

תמר זנדברג: אני שואלת את זה בעיקר, האמת, בהקשר של מסיבות טבע ואירועים המוניים יותר, ופחות בהקשר של בתים, כי המשטרה לא תסדיר אירועים בבתים.

תמר זנדברג: ככל שזה יהיה, היא תטפל במובן האכיפתי.

תמר זנדברג: האם יש לכם איזשהו, או אולי בשיתוף עם גורמים אחרים – לא שאני בהכרח חושבת שזה תפקידה של המשטרה או רק של המשטרה, אבל לשלב הזהרות לציבור במובן הזה, כמו: שימו לב, שימוש בסמים יכול לפגוע קשה בבריאות ולעלות בחייכם.

תמר זנדברג: יש פה קרוואן, לא יודעת, מתחם לקבלת טיפול רפואי.

תמר זנדברג: אל תהססו להזמין אמבולנס אם צריך.

תמר זנדברג: אם אתם רואים מישהו בסביבה שלכם במצב לא טוב, קודם שתו מים ואחר כך תזמינו – יש פה ניידת טיפול נמרץ במקום הזה.

תמר זנדברג: זה חלק מההיערכות של המשטרה באירועים כאלה, באותה מידה שאני מניחה שיש היערכות לשמור על הסדר הציבורי וכל הדברים האלה?

<עופר מועלם: אם אני יודע שהולכת להתקיים מסיבת טבע, ויש לי ידיעה כלשהי שהולכים להימכר שם סמים או כאלה דברים, אני קודם כל אנסה לגרום לזה שהיא לא תתקיים.

תמר זנדברג: ברור.

<עופר מועלם: אני לא בטוח שאנחנו יוצאים בהודעות של: יאללה, אם כבר באתם והשתמשתם, אז תהיו ככה וככה.

<קריאה: זה לא התחום שלהם, זה תחום ההסברה.

תמר זנדברג: טוב, תכף אנחנו נעבור למשרדי הממשלה.

תמר זנדברג: משרד הבריאות, רוני, אתה מייצג את משרד הבריאות, לצורך העניין, גם בנושא הזה?

תמר זנדברג: טוב תכף נגיע אליכם.

תמר זנדברג: אני כן מנצלת את העובדה שאתה פה ואתה באמת- - -

<רוני ברקוביץ': משתף פעולה.

תמר זנדברג: גם משתף פעולה וגם, באמת, הגעת נציג בכיר ואני באמת מודה לך על המעורבות.

תמר זנדברג: אני כן חושבת, אני מבינה שכמובן המשטרה תפקידה קודם כל אכיפה, מניעה והתמודדות גם עם עבריינות וגם עם הסדר הציבורי.

תמר זנדברג: בכל זאת, במקרים של אירועים כאלה המוניים, אני כן חושבת שגם למשטרה – ויכול להיות שאנחנו צריכים לגבש כאן, אולי עם הרשות למלחמה בסמים, שהיום גם נמצאת תחת אותו משרד שאתם.

תמר זנדברג: אנחנו צריכים, וזה דבר שמוכר וידוע לנו גם מהעולם, אנחנו צריכים להעלות שלב מעצימת העיניים, שאנחנו רק ננסה למנוע, ואם לא מנענו אז ננסה למנוע אולי בדיעבד.

תמר זנדברג: קודם כל, אתה רואה שזה חלק מהדברים שמייצרים מצב שבסוף אנשים כן מפחדים, ולא פונים לטיפול רפואי, כי יותר מפחדים מהמשטרה מאשר אכפת להם להזמין את האמבולנס שצריך אותו.

תמר זנדברג: זה מצב שצריך להדאיג אותנו כחברה.

תמר זנדברג: בסוף המטרה, גם של המשטרה, זה קודם כל נכון לשמור על הסדר הציבורי, אבל קודם כל זה בני אדם.

תמר זנדברג: זה קודם כל להציל חיים, אחר כך לטפל שאנשים לא ייפגעו, ואחר כך לשמור על הסדר ואתה יודע.

תמר זנדברג: כל הדברים האלה נובעים מאותו עולם, החברה ובני האדם הם במרכז.

תמר זנדברג: זה מוכר לנו מהעולם, מה שאמרתי, המתחם שבו יש מים, טיפול רפואי והנחיות בהם כללי אצבע לעזרה ראשונה.

תמר זנדברג: לשים לב לאנשים מסביב, שחברים ישמרו אחד על השני שלא מתייבשים.

תמר זנדברג: כל הדברים האלה, אני לא המצאתי את זה.

תמר זנדברג: זה דבר ידוע במסיבות בעולם, בכל מקום.

תמר זנדברג: כולל במדינות שלא אומרות: אה, יאללה, סבבה, אם כבר השתמשתם.

תמר זנדברג: זו לא הגישה.

תמר זנדברג: הגישה היא שזה לא שחור ולבן, ויש מקרים שבהם הצלת חיים והענקת טיפול רפואי היא כן יותר חשובה, ויכול להיות שכתוצאה מזה אתה תבוא – ואם המסיבה עוד נמשכת, אתה כקצין חקירות תפסיק אותה ותתחיל לחקור ולחפש את הסוחרים, ולא יודעת מה.

תמר זנדברג: אבל העברת המסר לציבור שטיפול רפואי והצלת חיים, גם אם קרה דבר שהוא לא חוקי, הוא חשוב יותר, אני לא בטוחה שאני חותמת על זה שזה לא תפקידה של המשטרה כהוא זה ומתנערת ממנה לחלוטין, לפחות כשיתוף פעולה עם גורמים נוספים.

תמר זנדברג: אולי הרשות למלחמה בסמים, אולי משרד הבריאות.

תמר זנדברג: אני כן חושבת שאפשר לנצל את המשבר הזה ולהפוך אותו להזדמנות.

תמר זנדברג: אתם מביאים ניסיון מאוד חשוב ממה שאתם רואים במסיבות בשטח.

תמר זנדברג: יש פה ניסיון בתחום הטוקסיקולוגי, כמו שאמרת.

תמר זנדברג: יש פה ניסיון בתחום קמפיינים והסברה לציבור.

תמר זנדברג: שילוב כל התחומים האלה כדי לגרום לכך שגם צורת הבילוי הזאת לא תסתיים במוות או בפגיעה חריפה בבריאות, היא כן מעניינינו.

תמר זנדברג: תכף נשמע גם את הרשות וכולי, אבל יש לנו כאן – שוב, אני לא אומרת משהו שהוא לא ידוע ולא מוכר בעולם, אולי אתי תפרט.

תמר זנדברג: זה דבר דיי כבר- - -

<קריאה: יש שלבים הרבה יותר מתקדמים בעולם בהקשרים האלה.

תמר זנדברג: אוקי, אז תכף- - -

<קריאה: מחליפים מזרקים.

תמר זנדברג: טוב, כן, החלפת מזרקים זה קצה הרצף.

תמר זנדברג: את מדברת על גישת – תכף את זה.

תמר זנדברג: אני כן חושבת, דווקא בגלל שאני שומעת אותך ויש לך הרבה ניסיון, אני כן חושבת שלמשטרה יש פה תפקיד, במובן הקהילתי ועם האחריות החברתית - - -

<עופר מועלם: אין לי שום התנגדות לשתף בניסיון שלי את כל מי שרוצה לעשות איתו משהו.

תמר זנדברג: אוקי, אז תכף אנחנו נתקדם בישיבה וגם נצא מפה, זאת תהיה אחת המסקנות שלנו.

תמר זנדברג: קודם בואו נעבור למשרד הבריאות.

תמר זנדברג: רוני, תן לנו איזו סקירה גם מבחינת – בוא נתחיל בחלק הראשון על הרעילות, איזה סמים אתם מחפשים ואיך תהליך העבודה שלכם אל מול דבר כזה.

<רוני ברקוביץ': אני רק אגיד שרק בחודשיים האחרונים, היה בבית החולים בהר הצופים שני מקרי מוות קרדיאליים, עם זיהוי של נייס גאי בשניהם.

<רוני ברקוביץ': בשני המקרים זה היה שילוב, כלומר היה יותר מחומר אחד של נייס גאי בכל הדברים.

<רוני ברקוביץ': במקרה אחד הייתה גם תרופה נוספת שנקראת לידוקאין.

<רוני ברקוביץ': היה עוד מקרה אחד בהר הצופים שהגיע – עבר צנתור, הגיע חסר נשימה אבל הצליחו להציל את החיים שלו.

<רוני ברקוביץ': מה שעופר דיבר על המקרים, גם שם היה שילוב של כמה חומרים של הנייס גאי, יחד עם קוקאין.

<רוני ברקוביץ': כלומר, במקרים האלה מה ששמנו לב, זה שזה לא רק חומר אחד.

<רוני ברקוביץ': קוקאין עצמו הוא חומר נורא מסוכן, אחד מהחומרים שנמצאים בחומרים האלה, שגם אוכל להגיד אחר כך.

<רוני ברקוביץ': זה חומרים נורא מסוכנים, בעצמם הם יכולים להרוג.

<רוני ברקוביץ': ברגע שיש שילוב של כל החומרים האלה, ברגע שיש שלושה מהחומרים האלה יחד באותו מקום – ואני בטוח שכנראה גם הסוחר שנתן את אותם חומרים הוא בעצמו לא יודע מה הוא מוכר.

<רוני ברקוביץ': זה לא פלא שאותם אנשים מגיעים וחלק נפטרים וחלק ניצלים בזמן האחרון, וגם חלק – זה התפרסם כמו שזה זכה, והרבה גם לא מתפרסם בכלל.

<רוני ברקוביץ': כלומר, מגיעים הרבה דברים ורק להגיד שגם בחדרי מיון אנחנו יודעים שמעדיפים שמישהו מגיע עם חומר מוכר כמו הרואין או קוקאין כי גם יודעים מה הוא לקח, איך לטפל בו.

<רוני ברקוביץ': אמפטמינים ודברים אפשר לזהות אותם בשתן.

<רוני ברקוביץ': את החומרים האלה של הנייס גאי הרבה יותר קשה לזהות, זה לוקח יותר זמן כי זה חומרים יותר חדשים ויש שיטות אחרות.

<רוני ברקוביץ': לכן הרבה יותר קשה גם לזהות אותם.

<רוני ברקוביץ': בסוף כן הצליחו לזהות, אבל אני אומר שהפעילות והשילובים זה בעצם קטלני, זה נורא מסוכן.

תמר זנדברג: כלומר, בעצם מה שאתה אומר לנו, זה שאתם רואים תופעה שנובעת בעיקר, כמו שאתם מזהים אותה, מהשימוש בסמים הסינתטיים, סמי פיצוציות וכל הדברים האלה, שזה איזשהו ערבוב של חומרים - - -

<רוני ברקוביץ': יחד עם הסמים הרגילים שיודעים, כלומר שילוב שלהם יחד עם הקוקאין.

תמר זנדברג: אוקי, כלומר אתה מזהה תופעה של אלף, שימוש בסמים סינתטיים ובית, ערבוב של סמים סינתטיים עם סמים מסורתיים יותר, שגורמים לסכנה, לנזק בריאותי מיוחד, חריף במיוחד, שאתם רואים אותו והוא מגיע אליכם בעיקר מחדרי מיון ומקומות כאלה שמעניקים טיפול רפואי.

תמר זנדברג: הם שולחים אליכם את החומר כי לא יודעים מה הוא, אתם בודקים ומגלים מה הוא.

תמר זנדברג: כשאומרים סמים סינתטיים, נייס גאי וזה, זה בעצם, ככל הידוע לנו - - -

<רוני ברקוביץ': אלו סמים שיוצרו בתנאי מעבדה.

תמר זנדברג: זה איזשהו צבר של כמה חומרים ביחד?

<רוני ברקוביץ': זה מישהו שבמעבדה ייצר איזשהו חומר מסוים שהוא דומה לחומר אחר.

<רוני ברקוביץ': כלומר, המעבדות כל הזמן מייצרות חומרים חדשים.

<רוני ברקוביץ': הם דומים בפעילותם לחומרים האחרים.

<רוני ברקוביץ': עכשיו בגלל שאלה חומרים חדשים שאף אחד לא עשה עליהם ניסויים בבני אדם ובבעלי חיים כמו שעושים על תרופות – בעצם מי שעושה מלא ניסויים פעם ראשונה, בעיקר אותם בני נוער, אותם אנשים שלוקחים את החומרים פעם אחת.

<רוני ברקוביץ': עכשיו, כל אחד מגיב אחרת לחומרים.

<רוני ברקוביץ': חלק זה יכול לגרום ל"היי", חלק יותר רגיש לחומרים ויכול בעצם לקבל התקף לב.

<רוני ברקוביץ': חלק יכול גם לקחת – אנחנו לא מדברים על שימוש רציף של שנים.

<רוני ברקוביץ': יכול להיות שימוש חד פעמי, הוא מתאשפז עם תופעות לוואי פסיכוטיות.

<רוני ברקוביץ': לפעמים אחרי כמה זמן הטיפול עוזר והוא חוזר לעצמו, ולפעמים זה לכל החיים.

<רוני ברקוביץ': כלומר, אין כאן איזשהו משהו ידוע וקבוע מראש.

<רוני ברקוביץ': זה תלוי בבן אדם, תלוי באם יש לו אלרגיה למשהו מסוים, תלוי במה הוא לקח, תלוי בריכוז שהוא לקח, בחומרים שהוא לקח.

<רוני ברקוביץ': כלומר, יש כאן מגוון נורא רחב של חומרים וסיכונים.

<רוני ברקוביץ': החומרים נורא מסוכנים, כן.

תמר זנדברג: מבחינת

תמר זנדברג: כם כבדיקה טוקסיקולוגית, איזה חומרים אתם מזהים שם?

<מיכל רוטנברג: אנחנו מחפשים בעצם מגוון רחב של חומרים, כאשר יש בדיקות שהן בדיקות כבר ממוסדות מאוד, לסמים הרגילים והמוכרים.

<מיכל רוטנברג: לגבי כל סמי הפיצוציות, שזה מאין קבוצה שכל הזמן מתחדשת, אנחנו יודעים היום לזהות חלק מהם, במיוחד אם הם נלקחו בכמות גבוהה.

<מיכל רוטנברג: זאת אומרת, מאוד קשה, יש קושי עם החומרים החדשים שהיום נמכרים בפיצוציות, לזהות אותם בנוזלי גוף.

<מיכל רוטנברג: אין שום בעיה אם אנחנו מקבלים - - -

תמר זנדברג: יש לי שאלה, זה לא נמכר יותר באמת בפיצוציות, נכון?

תמר זנדברג: כמו שהיה פעם.

תמר זנדברג: זה נקרא פיצוציות.

<מיכל רוטנברג: זה התחיל בפיצוציות.

<עופר מועלם: זה עבר לטלגראס לצערי.

תמר זנדברג: כן, אבל בעבר זה ממש היה נמכר בפיצוציות באופן גלוי עם הניאונים שהיו.

תמר זנדברג: מאז חוק החומרים המסכנים- - -

<מיכל רוטנברג: זה בעייתי מבחינתם למכור את זה כבר.

תמר זנדברג: כן כן, זה מה שאני שואלת.

תמר זנדברג: זאת אומרת, זה לא באמת נמכר בפיצוציות.

<מיכל רוטנברג: בזמנו, הם לא היו בפקודת הסמים המסוכנים.

<מיכל רוטנברג: זה היה חוקי, "היי" חוקי.

תמר זנדברג: מאז חוק החומרים המסכנים, אין, זה לא נמכר יותר- - -

<עופר מועלם: גם בטלגראס הם אומרים שזה לא חומר מסוכן, הם קוראים לזה סאטיבה וכל מיני שמות כאלו.

<עופר מועלם: הם מדברים בשמות יפים, שהנוער יתפתה.

תמר זנדברג: אבל זה ידוע, הם יודעים שזה לא חוקי.

תמר זנדברג: לכן זה בטלגראס.

<עופר מועלם: לדעתי כן.

<רוני ברקוביץ': לדעתי הם לא יודעים אפילו מה הם מוכרים, כי גם מה שגילינו זה שחלק מהחומרים כן בפקודת הסמים, למרות שהם חושבים שזה לא.

<רוני ברקוביץ': כלומר, אלה שמוכרים אותם בעצמם- - -

תמר זנדברג: ברור, לא.

תמר זנדברג: גם לאט לאט החומרים, הסמים המסכנים - בזמנו, החוק הזה נולד בדיוק כדי שעד שזה ייכנס לפקודת הסמים המסוכנים - אבל זה כן נכנס.

תמר זנדברג: זאת אומרת, לאט לאט כל חומר שאתם מגלים, אני מניחה - - -

<מיכל רוטנברג: הוא נכנס, בדרך כלל תוך כמה חודשים הוא נכנס, ובד בבד כשהוא נכנס נולד - - -

תמר זנדברג: ברור, אבל - - -

<קריאה: הרבה פחות חומרים חדשים, בגלל שיש הרבה פחות בכלל חומרים חדשים- - -

<עופר מועלם: אולי יש.

תמר זנדברג: אין, כמה אפשר להמציא חומרים חדשים?

<קריאה: לא אמרתי שאין, אבל לפי המידע שאנחנו מקבלים מהמעבדה, שזה בעצם הגורם- - -

תמר זנדברג: מהמעבדה של- - -

<קריאה: מהמעבדה האנליטית, מעבדת מז"פ.

<קריאה: אנחנו פחות ופחות עדים לחומרים חדשים שנכנסים לשוק.

<קריאה: מה שהיה בעבר כתופעה של כל יום חומר חדש נכנס, אז באמת החוק והתוצרים של החוק, היה בלימה של התופעה הזאת.

<קריאה: אגב, זה גם קורה – גם בעולם יש ירידה.

<קריאה: כלומר, בכלל בעולם באופן כללי, אם היה שיא של מ2010 עד 2014 יש ירידה בכמות.

<קריאה: יש חומרים, בהחלט יש חדשים, אבל יש ירידה בכמות.

<קריאה: יש היום למשל הרבה יותר בעיה, מאשר עם הנייס גאי, עם האופיואידים הסינתטיים, עם הפנטניליים למיניהם שהם קטלניים, מגיפה בארצות הברית וכולי.

<קריאה: יש כל הזמן שינויים של השוק.

תמר זנדברג: אוקי.

<מיכל רוטנברג: עכשיו בקרב צעירים, דרך אגב, אנחנו רואים הסתה לקנאביס.

<מיכל רוטנברג: הייתה איזושהי תקופה שבה הקנבינואידים הסינתטיים, הנייס גאי למיניהם פרחו, והיו כמה מקרי מוות או כמה מקרים שהגיעו למיון במצב רע מאוד.

<מיכל רוטנברג: בכל זאת, לדעתי השמועה כן עברה מפה לאוזן שהחומרים האלה הם כן עלולים להיות מסוכנים.

<מיכל רוטנברג: בינתיים התחיל הבון טון שקנאביס זה כמו סוכריות מנטה, אז בעצם חזרו לקנאביס ואנחנו רואים את זה בקרב צעירים.

<מיכל רוטנברג: אנחנו רואים עלייה בצריכת קנאביס או בתפיסות קנאביס, מוצאים יותר קנאביס בנוזלי גוף של צעירים.

<מיכל רוטנברג: אני לא יודעת להגיד אם פחות, אבל כנראה שפחות קנבינואידים סינתטיים.

תמר זנדברג: רגע, אבל את רואה את זה במעבדה, את רואה את החומר עצמו.

תמר זנדברג: את לא רואה את האנשים- - -

<מיכל רוטנברג: אני לא רואה את האנשים עצמם, אני רואה את נוזלי הגוף שלהם, את השתן או את הדם.

<מיכל רוטנברג: אני רואה את החומר עצמו, אם זה מגיע אלינו.

<מיכל רוטנברג: זהו, עכשיו, שיטת העבודה של המעבדה היא איזושהי סריקה ראשונית שהיא יותר מהירה באמת.

<מיכל רוטנברג: היא אומרת: אוקי, יש חשד לקנאביס, אופיאטיים, קוקאין, אמפטמינים.

<מיכל רוטנברג: כלומר, לאותן קבוצות ידועות.

<מיכל רוטנברג: במידה ולא מוצאים או במידה ורוצים לוודא שאותו ממצא הוא נכון, עוברים לשיטות אחרות שלוקחות יותר זמן.

תמר זנדברג: אגב, למה הן לוקחות זמן?

תמר זנדברג: מה אתם עושים?

<מיכל רוטנברג: כיוון שהתהליך הוא כבר לא תהליך אוטומטי, זה תהליך לגמרי ידני שבו את לוקחת את נוזל הגוף, את מעבירה אותו תהליכים של ניקוי, של מיצוי, ריכוז וטיפול כימי, ואז זה עובר למכשיר הוא גם מאוד עמוס.

<מיכל רוטנברג: יש עניין של עומס על כוח האדם וזמן מכשיר, כאשר המכשיר סורק את הדגימה ומחפש חומר שיוצא ממנו.

<מיכל רוטנברג: הוא מפריד את החומרים אחד אחד, ומנסה לזהות אותם על ידי כך שהוא שובר על המולקולה ומזהה את המאפיינים שלה.

<מיכל רוטנברג: אז הוא מזהה, כנגד, יש לנו גם סטנדרטיים נקיים, כלומר, חומר שאנחנו מכירים אותו ואנחנו יכולים להגיד: אוקי, ניתן לך קנאביס, תגיד לנו האם זה מה שאתה רואה.

<מיכל רוטנברג: יש לו גם ספריה ממוחשבת שמכילה מאות אלפי חומרים.

<מיכל רוטנברג: אנחנו מעדכנים אותה כל הזמן ממקורות כמו – שיש שם גם את כל הקנבינואידים הסינתטיים האחרונים שיוצאים, הם שם.

<מיכל רוטנברג: מכניסים את זה לספריה והיא סורקת את זה.

<מיכל רוטנברג: אנחנו רואים את זה בטלוויזיה ב- CSI למיניהם, רק ששם אומרים "I have a match".

<מיכל רוטנברג: יופי, ולנו זה יכול לקחת הרבה זמן.

<מיכל רוטנברג: עכשיו אורך הזמן נובע מכוח אדם, זמן מכשיר ואחר כך הפיענוח, שדורש בעצם התערבות של מומחה.

<מיכל רוטנברג: יכול להיות שהפיענוח הוא מאוד פשוט, זאת אומרת שמיד רואים איזשהו סיגנל והזיהוי נראה מאוד יפה, וזה יופי.

<מיכל רוטנברג: אך לפעמים זה לא חד משמעי, ואז יש אפשרות להגיד: אוקי, לא מצאנו כלום, ויש אפשרות להגיד: אוקי, בואו ננסה לשחק עם זה, בואו ננסה עוד משהו, עד שזה יוצא.

<מיכל רוטנברג: לכן, מכאן זה גם גוזל זמן.

<מיכל רוטנברג: עכשיו, אמר נכון עופר, שאם לא מצאנו שום דבר, זה לא אומר בהכרח שאין.

<מיכל רוטנברג: על זה אנחנו מזהירים את האנשים שלא יגידו שזה נקי.

<מיכל רוטנברג: אם כי בעבר, לפני שנים, היו כמה מקרים של סם שחתכו אותו עם רעל עכברים וכל מיני דברים, ואנחנו כן מגלים את זה.

<מיכל רוטנברג: זאת אומרת, אם זה חתוך ויש כמויות – אם זה מרעיל, אתה אמור לראות איזושהי כמות שהיא כמות משמעותית, אם כי שוב, יכול להיות שיש חומרים שלא מגיבים טוב עם המכשור שלנו, ואולי לא נגלה אותם.

<מיכל רוטנברג: אתה צודק לגמרי.

<מיכל רוטנברג: בעיקרון, בשנים האחרונות לא ראינו סם מעורבב עם רעל.

<מיכל רוטנברג: לפעמים אנחנו רואים פרצטמול בפנים - - -

תמר זנדברג: מה זה נקרא רעל?

תמר זנדברג: למה את מתכוונת?

<מיכל רוטנברג: למשל, רעל עכברים, זה יכול להיות עם איזשהו חומר מילוי שהוא כשלעצמו נחשב לרעל.

<מיכל רוטנברג: אנחנו כן רואים תמיד בסמי רחוב עוד משהו כדי לעבות אותם, הרבה מאוד אקמול יש שם, זה גם משכך את כאבי הראש של אחרי.

<מיכל רוטנברג: רואים חומרים, אבל הם בדרך כלל חומרים שנועדו שהאבקה תשקול יותר ושיהיה אפשר למכור אותה יותר טוב.

<מיכל רוטנברג: לא ראינו רעלים.

<מיכל רוטנברג: מצד אחד אני תמיד תוהה – כיוון שכשאנחנו מזהירים את הציבור שיש סמים מורעלים, זה איפשהו מעביר איזשהו מסר שסם שלא מורעל זה כן בסדר.

<מיכל רוטנברג: כמו שאמרו גם עופר וגם רוני, הסמים עצמם הם כן רעל.

<מיכל רוטנברג: אנחנו בודקים דגימות של המכון לרפואה משפטית גם, דגימות פוסט-מורטליות.

<מיכל רוטנברג: מצאנו דגימות פוסט-מורטליות שבהן הדבר היחיד שמצאנו זה היה איזשהו קנאבינואיד סינתטי.

<מיכל רוטנברג: מצאנו דגימות פוסט-מורטליות שבהן כל מה שהיה זה הרואין או קוקאין.

<מיכל רוטנברג: כלומר, אסור שהציבור ישכח את המסר הראשוני, העיקרי, שהסם עצמו הוא הרעל.

<מיכל רוטנברג: כמו שאמר רוני, זה גם מאוד לא צפוי.

<מיכל רוטנברג: כלומר, יש אדם שיכול לקחת אקסטזי והוא נהנה.

<מיכל רוטנברג: היום גם מכניסים אותו – קראתי בארץ בכל מיני מקומות, שכן מכניסים אותו גם בפסיכיאטריה כמו ש- - -

<קריאה: בטיפול זוגי.

<מיכל רוטנברג: כן, כמו שהיה בתחילת שנות ה90, ואז הוציאו אותו ועכשיו מחזירים.

<מיכל רוטנברג: זה נכון, זאת אומרת, אבל יש הבדל כשמשתמשים בו כתרופה, וזה בסדר.

<מיכל רוטנברג: כשמשתמשים בו כסם לבילוי, זו אופרה אחרת לגמרי.

<מיכל רוטנברג: המסר הזה צריך תמיד להישאר, כי מורפיום זה חומר נפלא ברפואה אחרי ניתוחים, אבל אם תיתן מורפיום כסם רחוב, או שתיתן מורפיום למישהו, זה קטלני או רע מאוד.

<מיכל רוטנברג: כלומר, צריך לעשות איזושהי הפרדה מאוד חדה, שאני חושבת שלפעמים היטשטשה באמצעי התקשורת.

<מיכל רוטנברג: בין צורך רפואי לצורך לא רפואי.

תמר זנדברג: כלומר, מה שבעצם את אומרת, לצורך העניין, שאזהרה לציבור משימוש בסמים - כי אנחנו רואים, כי המשטרה רואה מספר מקרים שהסתיימו במוות, אובדן הכרה או אשפוז, בגלל שהיה מעורב בהם שימוש בסמים, היא יותר אפקטיבית מאשר הודעה שהיא כאילו אולי יותר חריפה או יותר מפחידה, של שימוש בסמים רעילים ככל ש- - -

<מיכל רוטנברג: כן, עכשיו, אם יש חשד באמת לרעילות, יכול להיות שמישהו פתאום משווק איזה עצבה של סם נגוע בלא יודעת מה, אז יש מקום להזהיר.

<מיכל רוטנברג: אבל לכרוך את הדברים, גם אם זה שגם אם אין עוד רעל חיצוני, הסם עצמו עושה דברים רעים מאוד.

<מיכל רוטנברג: אתה כצרכן, א', לא קנית את זה כמו שאמרתי קודם מתרו או מטבע, אז אתה לא יודע מה עוד דחפו פנימה.

<מיכל רוטנברג: אתה לא יודע את המינון, כי כדור אקסטזי יכול להיות 50 מיליגרם ויכול להיות 150 מיליגרם, ואתה לא יודע מה.

<מיכל רוטנברג: אם זה היה 50 מיליגרם ואתה אומר אחרי רבע שעה שזה לא עשה לי כלום, אתה לוקח עוד אחד ועוד אחד, ואחר כך אתה בבום עם מינון אדיר.

<מיכל רוטנברג: אז אתה לא יודע ואתה גם לא יודע איך אתה תגיב.

<מיכל רוטנברג: חבר אחד לקח אקסטזי ובילה והיה מאוהב בכל הסביבה, והוא נהיה עם ביטחון עצמי וטיפול זוגי עבד יפה, והשני קיבל התקף פסיכוטי.

<מיכל רוטנברג: אז איפשהו הציבור צריך לדעת, כמו שאתם לא נוגעים בתרופות מרשם בלי מרשם, או שכן, אבל רצוי שלא.

<מיכל רוטנברג: אז גם בסמים, זה מחוץ ל- - -

תמר זנדברג: הייתי יותר שמחה אם הציבור היה מתייחס לתרופות מרשם כמו לסמים, מאשר ההפך.

<מיכל רוטנברג: כן, זה נכון.

תמר זנדברג: אוקי, תודה.

תמר זנדברג: רוני אתה רוצה להוסיף משהו?

<רוני ברקוביץ': לא.

תמר זנדברג: אוקי.

תמר זנדברג: אז אתי?

תמר זנדברג: סליחה, חבר הכנסת אלחרומי ואחרי זה אתי.

סעיד אלחרומי: כמה משפטים רק.

סעיד אלחרומי: אני רוצה לחזור ל – אני לא כל כך מבין בסוגי הסמים האלה, אבל אני רוצה לחזור למה שאמר עופר.

סעיד אלחרומי: המשטרה כאן היא עם הכובע של אכיפת החוק, וזה התפקיד הראשי שלה.

סעיד אלחרומי: לכן, אני מניח שמי שעושה מסיבה ביער מסוים, הוא לא הולך לקחת אישור מהמשטרה והפקת אירוע, ולכן המשטרה שמה את התנאים של אמבולנס, פיקוח וכל זה.

סעיד אלחרומי: הם עושים את זה, הם פשוט עושים את זה.

סעיד אלחרומי: הם מתאגדים, קבוצה של צעירים, הולכים ליער ועושים את המסיבה שלהם.

סעיד אלחרומי: לכן, צריך ללכת בין הטיפות כאן בנושא המשטרה, ובמיוחד בנושא של ההודעות של המשטרה.

סעיד אלחרומי: מצד אחד, הם אוכפים את החוק.

סעיד אלחרומי: הם נגד שימוש בסמים, בכל סם, לא רק בסם רעיל כזה או אחר.

סעיד אלחרומי: מצד שני, גם צריך לדאוג לאנשים האלה.

סעיד אלחרומי: צריך לדאוג לצעירים האלה שמגיעים למסיבה.

סעיד אלחרומי: לכן גורם ההסברה, משרד הבריאות, הרשות למלחמה בסמים, זה התפקיד העיקרי.

סעיד אלחרומי: שם הפעולה העיקרית שלה ושם מוטלת עליהם המשימה.

סעיד אלחרומי: בכדי לשבת על הזנב של כל הסיפור הזה של מפיקי האירועים.

סעיד אלחרומי: באמת, אני בעד שיהיו הודעות קשות, אבל על צרכי הדעת.

סעיד אלחרומי: אם הודעה קשה ואזהרה קשה מצילה חיי אדם, אז כן, שתהיה אזהרה קשה ולא נאבד כמו הצעירה הזו בצומת גורל בבאר שבע או במקומות אחרים.

סעיד אלחרומי: אני שמעתי שמאז לא קרו מקרים, חוץ משלושה ימים אחרי זה שקרה מקרה.

<קריאה: לא בצבר כזה.

סעיד אלחרומי: כן, אבל אולי זה הביא גם תוצאה, אולי.

סעיד אלחרומי: בוא נניח שזה לכיוון החיובי.

סעיד אלחרומי: גם במסקנות, תמר, אני חושב שצריך לקחת את זה בעדינות, לנסח לגבי תפקידה של המשטרה.

סעיד אלחרומי: אנחנו לא רוצים שיצטייר המצב שהמשטרה היא המסביר הלאומי, אנחנו רוצים שהיא תיקח את התפקיד שלה של אכיפה, של מניעת שימוש בסם, נקודה.

<רוני ברקוביץ': אפשר להוסיף משהו?

תמר זנדברג: תודה.

תמר זנדברג: כן, רוני, אחרי זה אתי.

<רוני ברקוביץ': ה – של המשרד הן במהלך הקיץ, הן פרסמו גם ברשתות החברתיות וגם באמצעות בלוגרים והמון סרטונים שהפיצו, על השימוש בסמים, על הנייס גאי.

<רוני ברקוביץ': זה עבר לתפוצה רבה.

תמר זנדברג: משרד הבריאות?

<רוני ברקוביץ': כן, כן.

<רוני ברקוביץ': אני אבקש את הקישור ואוכל לשלוח לך אותו.

<רוני ברקוביץ': כן נעשה, גם ישבנו הרבה זמן על הסרטונים וזה יצא וזכה להד נרחב.

<רוני ברקוביץ': גם מחר יש לי וגם לעוד עובד שלי שתי הרצאות על מדריכים של בתי ספר.

<רוני ברקוביץ': כלומר, אנחנו גם שם עובדים בעיקר בקרב בני נוער, על השימוש, על הכל, אנחנו עושים גם את הדבר הזה.

<רוני ברקוביץ': כלומר, כן יש – נכון אולי לא מספיק, אולי צריך יותר.

סעיד אלחרומי: מחלקות החינוך והרשויות המקומיות, לבתי הספר התיכוניים.

<רוני ברקוביץ': אז אנחנו כן עובדים גם שם.

<מיכל רוטנברג: רק רציתי לומר שיש את העניין שפוחדים לגשת לטיפול רפואי, ויכול להיות שהציבור לא מודע לזה שבבתי החולים ובמרפאות קיימת סודיות רפואית.

<מיכל רוטנברג: כלומר, אם מגיע אדם לבית החולים ואנחנו בודקים לו סמים ומוצאים לו סמים, הממצא הזה לא מגיע למשטרה אלא אם כן יש צו של שופט או משהו כזה.

<מיכל רוטנברג: בעיקרון, זה לתיק הרפואי שלו וזה לא יוצא החוצה.

<מיכל רוטנברג: כלומר, מנהל חדר המיון לא יקרא לשוטר לעצור את האדם כי מצאו לו סם.

<מיכל רוטנברג: אולי המידע הזה יעזור לאנשים לא לפחד לגשת.

<מיכל רוטנברג: כשמעודדים אותם לגשת זה לא רק עם הסמים, אלא לפרק את התסמינים.

<מיכל רוטנברג: כלומר, לא משנה אם אתה מיובש כי עישנת סמים או מכל סיבה אחרת, אם אתה מרגיש לא טוב מקומך אצל רופא.

<מיכל רוטנברג: זה כן מסר שחשוב להעביר.

תמר זנדברג: כן, זה מסר מאוד חשוב, בהחלט.

תמר זנדברג: אתי כהנא?

<אתי כהנא: טוב, אני מנסה לראות ממה להתחיל.

<אתי כהנא: קודם כל, הרעיון הזה של האזהרות וההנחיות הוא מוכר לנו יותר מתחום האלכוהול.

<אתי כהנא: בתחום האלכוהול יש בהחלט גלויה שמופצת לבני הנוער, אנחנו מדברים פה במסגרת תכניות המניעה לצעירים ולבני הנוער בעיקר.

<אתי כהנא: שם אנחנו רואים הרי את התופעה הזאת של ההשתכרות ושל ממש ילדים, בני נוער מאוד צעירים שמוצאים את עצמם באמת במצבים מאוד מאוד קשים.

<אתי כהנא: אז יש גלויה שהופקה בנושא של: עזרו לחבר ששתה יותר מידי, לעולם אל תשאירו אותו לבד, השכיבו אותו על הצד, דאגו שיהיו לו פתחי אוורור, תנו לו לשתות מהם וכולי, משהו מן הסוג הזה.

<אתי כהנא: אני ניסיתי לבדוק, אני לא מצאתי שיש משהו דומה לגבי סמים.

<אתי כהנא: אני מתכוונת - - -

תמר זנדברג: רגע, הגלויה הזאת איפה היא מופצת?

<אתי כהנא: לבני הנוער- - -

תמר זנדברג: איפה, בבתי הספר?

<אתי כהנא: בבתי הספר, בהחלט.

<אתי כהנא: אז עם נושא של סמים, כמו ששמענו גם מפה, המסר הוא יותר מורכב.

<אתי כהנא: גם בנושא של היישום, כמו שאנחנו יודעים.

<אתי כהנא: אלו נקודות למחשבה.

<אתי כהנא: אני לא אומרת שלא צריך- - -

תמר זנדברג: חוץ מהאיסור הפלילי, מה יותר מורכב פה?

<אתי כהנא: לא, אני אומרת, תראו.

<אתי כהנא: קודם כל התופעה הזאת שאנחנו שמענו עליה - - -

תמר זנדברג: בחומרים מסכנים.

תמר זנדברג: בסדר, אבל בואי – חומרים מסכנים, הרי בסופו של דבר הופכים להיות גם חומרים מסוכנים.

תמר זנדברג: זה לא - - -

<אתי כהנא: אבל זה באמת לא הנקודה- - -

תמר זנדברג: דרך אגב, גם מבחינה – נכון שאין איסור שימוש באלכוהול לקטינים, אבל יש איסור מכירה ויש איסור נהיגה.

תמר זנדברג: יש המון דברים שהם גם איסורים, אני אפילו לא רוצה להגיד את המילה אבל.

תמר זנדברג: זה לא אבל, פשוט האזהרה גם מדברים- - -

<אתי כהנא: אני רוצה לומר משהו.

<אתי כהנא: הנושא הזה של הסמים הרעילים, גם אנחנו היינו בין אלה שבשיחות בינינו אמרנו על מה הדיון?

<אתי כהנא: אני מוכרחה לומר, כי היה באמת בחודש אוגוסט איזשהו צבר מקרים כמו שקרא לזה עופר, שבאמת היה מאוד מטריד.

<אתי כהנא: אבל לא היה לזה המשך, וגם לא היה לזה פרסום באמת על איזה רעלים מסוימים.

<אתי כהנא: אגב, אני גם לא חושבת שהביטוי 'הרעלה' - הוא נשמע כמו מעשה מכוון, שמישהו מרעיל את הציבור.

<אתי כהנא: הרבה פעמים אנחנו יודעים שהחומרים האלה פשוט מעורבבים, כדי שהם ייתפסו יותר טוב, כדי שכמו שמיכל אמרה הם יתפסו נפח.

<אתי כהנא: אנחנו יודעים גם על הנייס גאי, שכדי שזה ייתפס האבקה, כדי שהיא תיתפס על הצמחים, הם מערבבים אותם עם כל מיני חומרים מסוכנים.

תמר זנדברג: אתי, שוב, תקשיבי.

תמר זנדברג: הכל טוב ויפה, אבל אני שוב מקריאה לך את ה – כן, בואי אני גם אגיד לך, את האזהרה - - -

<אתי כהנא: אני לא רוצה לדבר על המשטרה.

תמר זנדברג: אזהרה משטרתית חריגה, זה מהתקשורת.

תמר זנדברג: חומרים רעילים עורבבו בסמים ומופצים בכל רחבי הארץ, בדגש על מסיבות טבע ומועדונים.

תמר זנדברג: השימוש בסמים אלא הסתיים במותו של אדם.

תמר זנדברג: זה דבר מאוד דרמטי.

<אתי כהנא: תמר, אני לא מדברת על ההודעה.

<אתי כהנא: אני אומרת שהדבר הזה היה חריג, לדעת כולם.

תמר זנדברג: 100 אחוז.

<אתי כהנא: עכשיו, אנחנו עושים הסברות על הנושא של הסיכון בשימוש בחומרים.

<אתי כהנא: זאת העבודה שלנו.

<אתי כהנא: על נושא של אזהרות ספציפיות, אמרתי לך מה אני מכירה שיש.

<אתי כהנא: באלכוהול אנחנו יודעים שהתופעה היא תופעה מאוד נפוצה, אפילו כמעט, לצערי, כל סוף שבוע אנחנו יודעים על בני נוער שמגיעים לחדרי מיון אחרי שתיית אלכוהול.

<אתי כהנא: אז אנחנו גם שם עושים הסברה.

<אתי כהנא: פה, בגלל שמדובר בעיקר בילדים שצריכים להתמודד עם סיטואציות באותו רגע, לתת להם איזשהן הנחיות.

<אתי כהנא: בהקשר הזה של להוציא – אין לנו גלוית הנחיות כזאת, זו נקודה למחשבה.

<אתי כהנא: מה שאת אומרת עכשיו זו בהחלט נקודה למחשבה.

<אתי כהנא: צריך לראות האם אין מקום לעשות את זה.

<אתי כהנא: אני יודעת, שלמשל, אנחנו מחלקים כיסוי לדרכונים, בעיקר לחבר'ה הצעירים, לתרמילאים שנוסעים לחו"ל.

<אתי כהנא: אנחנו יודעים שגם שם אנחנו עדים לתופעות של נפגעי סמים, של חבר'ה שנוסעים לכל מיני מדינות.

<אתי כהנא: גם שם על הדרכון יש כל מיני עצות, מה שנקרא, והנחיות מה לעשות במקרה ש.

<אתי כהנא: אז את זה אני כן מכירה בהקשר של סמים, בנושא הזה.

<אתי כהנא: הנושא של דרך להתמודדות אחרת, היא בהחלט נקודה למחשבה.

<אתי כהנא: מה שרציתי להגיד, אפרופו מה שאמרת בעולם, אז יש בעולם באמת דברים מאוד חדשניים בעניין.

<אתי כהנא: אפילו לא חדשניים במובן של שנים, אולי חדשניים בתפיסה שלנו.

<אתי כהנא: למשל, פרויקט שבווינה קוראים לו "check it", יש במדינות אחרות, זה קיים גם בשוויץ, בספרד, בלוקסמבורג ואפילו באנגליה יש פרויקט חדש מן הסוג הזה.

<אתי כהנא: זו מעבדה שעושה בדיקות בשטח של סמים, שאנשים מגישים את זה באופן אנונימי כמובן, כדי שבאמת אם יתברר שיש איזשהו משהו חריג בחומר, מופצות באמת אזהרות והנחיות.

<אתי כהנא: שוב, לא אומרים לאדם מה לעשות או מה לא לעשות, אבל נותנים לו איזשהו מידע מה יש בחומר הזה.

<אתי כהנא: כלומר, אם למשל אדם אומר: אני הבאתי אקסטזי, אני רוצה לוודא שזה באמת אקסטזי, כי היום יש כל כך הרבה דברים שאנשים חושבים שהם משתמשים במשהו אחד ומתברר בדיעבד שזה משהו אחר.

<אתי כהנא: אז אומרים לו: זה אכן אקסטזי, או שאומרים לו: זה לא אקסטזי, זה סם אחר, אני לא יודעת באיזה שם לקרוא לו.

<אתי כהנא: אז המשתמש יחליט האם הוא בכל זאת רוצה להשתמש, או לא רוצה להשתמש בחומר הזה.

<אתי כהנא: אם במקרה מתברר, כתוצאה מהבדיקה, למשל אם יש איזו רעילות מסוימת או פוטנטיות בעוצמות וסיכונים הרבה יותר גבוהים, אז ממש מוצאות אזהרות כאלה למשתמשים.

<אתי כהנא: זה נשמע רעיון מאוד ככה - - -

תמר זנדברג: מה לגבי הנושא יותר של באמת אוהלים כאלה, עם איזשהם כללי אצבע כמו לשתות, לשים לב לסביבה וכל הדברים האלה?

<אתי כהנא: אז תראו, מסיבות שנעשות, על מסיבות ענק אני מדברת.

<אתי כהנא: זה המשטרה וודאי יודעת, בהתאם לתנאי רישוי, אז יש – חלק מההתחייבות, חלק מתנאי הרישיון זה שיהיה גם עזרה רפואית קרובה.

<אתי כהנא: אמבולנס, כמו במשחק כדורגל או במשחק כדורסל.

<אתי כהנא: כאילו שזה אירוע יותר גדול, אז יש איזושהי התחייבות.

תמר זנדברג: זה ברור, אבל אני שואלת מבחינת ההסברה לציבור.

תמר זנדברג: כי שוב, יש לנו פה קו דק.

תמר זנדברג: זה נאמר באופן מפורש על ידי עופר, שאם הוא ידע שהולך להיות שימוש בסמים, הוא יעדיף להפסיק את המסיבה מאשר זה.

תמר זנדברג: שזה בסדר גמור, אבל שוב, לא כל מסיבה נעצרה, ולא כל מסיבה שהיה בה שימוש בסמים.

תמר זנדברג: מצד שני, האם אותו – אני יודעת איך לקרוא לזה, פרוטוקול שמופץ לציבור.

תמר זנדברג: אפילו ברמה של איפה נמצאת העזרה הראשונה, ואיזושהי אמירה כללית של: אף פעם אל תחששו לבקש ולהזעיק טיפול רפואי.

תמר זנדברג: מספיק זה, ובאמת אותו מקרה שהצעירה הזאת נשארה באוטו שעות ונפטרה הוא מזעזע.

תמר זנדברג: אז היית עוצר את המסיבה, לא היית עוצר את המסיבה, זה לא – חיים פה נלקחו.

תמר זנדברג: עכשיו, שוב, זה מוכר מהעולם.

תמר זנדברג: את יכולה כן להגיד בהקשר הזה – אוקי, מעבר לבדיקת המעבדה הזאת- - -

<אתי כהנא: שם מה שנעשה- - -

תמר זנדברג: משהו יותר סטנדרטי, מה שנקרא.

<אתי כהנא: זה משהו הרבה יותר – אגב, להבנתי, זה גם לא היה פותר את הבעיה הזאת.

<אתי כהנא: הרי לא היו שם חומרים חריגים, אלא יותר הערבוב של כמה חומרים יחד.

תמר זנדברג: בואי נשים את זה בצד.

תמר זנדברג: אני דווקא באמת יותר מתחברת לגישה שההרעלה היא נדירה, אם בכלל.

תמר זנדברג: אולי אפילו במידה רבה מאוד היא מסיתה את תשומת הלב מהשימוש היותר שגרתי, שאנחנו יותר רואים אותו, שיכול להיות הרבה יותר מסוכן, בטח ובטח כאשר הוא בחוסר מודעות להשלכות אפשריות, להימנעות מקבלת טיפול רפואי וכל הדברים האלה.

תמר זנדברג: זאת אומרת, הבעיה שלנו – דרך המלך, היא באמת אולי שימוש יתר, ערבוב חומרים וחוסר מודעות לסימפטומים שיכולים לגרום להתייבשות או להימנעות מקבלת טיפול רפואי.

תמר זנדברג: זה המקרה היותר שכיח.

תמר זנדברג: בהקשר הזה – חברת הכנסת מירב בן ארי הצטרפה אלינו.

תמר זנדברג: ממה שאת ראית בעולם ומהניסיון שלכם כרשות, יש איזשהם דברים שאת חושבת שאת יכולה להמליץ?

תמר זנדברג: יש דברים שאנחנו יכולים לשקול?

תמר זנדברג: תודה.

<אתי כהנא: תראו, אני חושבת – קודם כל שמענו פה גם מהמשטרה וגם ממשרד הבריאות, שהחשש של הפנייה לקבלת טיפול רפואי בגלל ההפללה, אין לו באמת איזשהו בסיס.

<אתי כהנא: אין סיבה שזה יהיה החשש הזה.

תמר זנדברג: אבל הצעירה מתה בגלל זה.

<אתי כהנא: אז אני אומרת, אבל זה לא בגלל שכך המשטרה מתנהגת או בגלל שכך בית החולים מתנהג, אלא יש פה איזשהו חשש של אנשים שנובע מתוך מה שהם חושבים.

תמר זנדברג: כי הציבור חושב שככה המשטרה מתנהלת.

<אתי כהנא: נכון, זה מה שאני אומרת.

<אתי כהנא: כי הציבור חושב שכך המשטרה נוהגת, כשבעצם בפועל, המשטרה, כשיש מקרים חריגים- - -

<עופר מועלם: אני לא מתנפל על משתמשים שמגיעים לטיפול רפואי, אני לא מתעסק בהם.

<אתי כהנא: אז זה מה שהמשטרה אומרת, זה לא עניין אותם באותו רגע.

תמר זנדברג: אז אדרבא, אז אם ככה, אז יש לנו פה פער ידע, שזה בדיוק התפקיד של הסברה.

תמר זנדברג: להסביר לציבור שזה המצב.

תמר זנדברג: עוד יותר את משכנעת אותי שיש מקום- - -

<אתי כהנא: נכון, וגם משרד הבריאות אומר שהמידע הזה הוא מידע – בוודאי העניין של השימוש, הוא גם פחות מעניין את המשטרה כעבירה פלילית כרגע.

<אתי כהנא: יש גם חיסיון רפואי, שהדברים האלה לא זולגים באופן אוטומטי.

<אתי כהנא: זאת אומרת שבהחלט יש בסיס, וזה בהחלט משהו שיכול לצאת גם באמירה כאן, מתוך מה שהצהירו אותם גופים, שהחשש הזה הוא חשש לא מבוסס.

<אתי כהנא: לכן, בוודאי שצריך למהר ולפנות לטיפול רפואי בכל מקרה שבו יש סימפטומים שמצביעים על בעיה רפואית כלשהי.

<אתי כהנא: הדבר האחרון שצריך לחשוב עליו זה שמשטרת ישראל תפתח לי תיק, כי זה באמת לא החשש האמתי.

<אתי כהנא: לגבי פעולות הסברה אקטיביות, אני לא הכתובת במשרד.

<אתי כהנא: גם את יודעת, אנחנו עוברים עכשיו למשרד.

<אתי כהנא: זה דברים שצריך להעביר הלאה ולחשוב עליהם.

<אתי כהנא: אני בוודאי לא אוכל להצהיר פה על איזושהי פעולת הסברה שאנחנו ננקוט בה מחר בבוקר.

<אתי כהנא: אבל אמרתי, זה בהחלט נקודות למחשבה.

<אתי כהנא: כל הרעיונות, כי כשאנחנו מדברים על מזעור נזקים, ואנחנו יודעים שגם בארץ יש לנו פרויקטים של מזעור נזקים – יפעת הזכירה את הנושא של החלפת מזרקים.

<אתי כהנא: זה כן נושאים שחשובים לנו ומעניינים אותנו.

<אתי כהנא: זה לא שאנחנו אומרים: לא לא לא, זה לא אצלנו.

<אתי כהנא: בהחלט אפשר תמיד לפתח יותר ויותר את צמצום הנזקים.

תמר זנדברג: אוקי.

תמר זנדברג: רוני?

תמר זנדברג: איילה, בינתיים בואי תתקרבי.

תמר זנדברג: אם יש עוד מישהו שרוצה להשתתף אז עכשיו ותכף נסכם.

<רוני ברקוביץ': גם בפעילויות האחרונות שאנחנו עושים שזה שימוש בתרופות מרשם שזה סמים.

<רוני ברקוביץ': אני אקח לדוגמה את הריטלין.

<רוני ברקוביץ': משתמשים בו כתרופה לבעיית קשב וריכוז, אבל משתמשים בו גם בתור אבקה להסנפה כתחליף לקוקאין.

<רוני ברקוביץ': ראינו שגם יותר מספר תפיסות, לגבי – יש המון תרופות, זו רק דוגמה אחת של – בעצם אלו תרופות מרשם לכאב קשים או למחלות סרטן או דברים אחרים, שבעצם יש להן פעילות נרקוטית.

<רוני ברקוביץ': יש בהן שימוש לרעה בקרב צרכני סמים.

<רוני ברקוביץ': אנשים מתמכרים אליהן ובעצם משתמשים בהן לרעה.

תמר זנדברג: אתם רואים את זה במסיבות?

<רוני ברקוביץ': אנחנו רואים את זה בתפיסות.

תמר זנדברג: איזה תפיסות?

<רוני ברקוביץ': יחד עם המשטרה, בחנויות, במכירות של אנשים, של בלדרים, כל מיני קיוסקים שמוכרים את זה.

<רוני ברקוביץ': פעם יותר מכרו את הנייס גאי, היום יש יותר כדורים, סוגים של ריטלין שמוכרים- - -

תמר זנדברג: תגיד, עופר, מצב כזה מבחינת הפליליות לסוחר או למשתמש?

<עופר מועלם: זה יותר חומרים מסכנים, כי זה לא בפקודה.

<קריאה: חלק בפקודה, תלוי מה.

תמר זנדברג: רגע, זה דברים שהם בפקודה, הם פשוט מוחרגים בפקודה.

תמר זנדברג: גם מה שאתה קורא לא, מה זה לא?

תמר זנדברג: הוא בפקודה, הוא פשוט – אוקי, אבל נגיד גם ריטלין, גם – הוא בפקודה, הוא פשוט מוחרג לשימוש רפואי.

<רוני ברקוביץ': סחר של ריטלין זה כמו סחר של קוקאין.

תמר זנדברג: אתה מתייחס לסחר של ריטלין.

תמר זנדברג: אם אתה תופס, בתפיסת סמים, סחר של כדורי ריטלין- - -

<עופר מועלם: אם זה חומר שאסור למכירה בפקודה, בלי רשות מהמנהל, אני מתייחס – אני המנהל, מה הוא אומר אני עושה.

תמר זנדברג: הבנתי, אוקי.

תמר זנדברג: רגע, איילה ביקשה ואחרי זה את, חצי מילה ונסכם.

תמר זנדברג: כן, בבקשה.

<אילה סמית: תודה.

<אילה סמית: אז מה שאני רציתי להגיד, זה שכמו שאתה אמרת וזה באמת נכון, סמים הם רעל.

<אילה סמית: חשוב שהציבור יידע את זה.

<אילה סמית: לכן אני חושבת שצריך לחנך את הציבור על הסכנה של השימוש בסמים, כלומר שימוש ברעל.

<אילה סמית: הנקודה העיקרית והחשובה ביותר זה לא להשתמש בסמים ופחות באיך להשתמש בסמים בצורה בטוחה.

<אילה סמית: כי אם לא ישתמשו בסמים, אז כל יוצאי הדברים האלה לא יקרו.

<אילה סמית: זה כולל, כמו שאת אומרת באמת, את תרופות המרשם, שכרגע נכנס לבעיה יותר ויותר קשה.

<אילה סמית: אז זה נכון, את דיברת הרבה על חינוך והסברה, אבל אני חושבת שבחינוך ובהסברה הדגש צריך להיות קודם כל בזה שלא נשתמש בסמים, נקודה.

<אילה סמית: ואז כל יתר הדברים האחרים יהפכו הרבה יותר קטנים, או אני מקווה שפשוט ייעלמו וזהו.

תמר זנדברג: אוקי, תודה.

<קריאה: מאיפה?

<אילה סמית: אילה סמית, מישראל אומרת לא לסמים.

תמר זנדברג: אוקי, תודה.

תמר זנדברג: כן בבקשה.

<אירנה לוית: סליחה תמר, אני לא כל כך מדברת עברית טוב.

<אירנה לוית: העברית שלי מאוד פשוטה.

<אירנה לוית: אז איפה הילדים שלנו לוקחים סמים?

<אירנה לוית: איפה?

<אירנה לוית: או בתחנה המרכזית, שם יש דילרים – אני יודעת על הדילרים, גם המשטרה יודעת הכל.

<אירנה לוית: כל שבוע אני עושה סיבוב עם אימהות שלנו.

<אירנה לוית: למה הדילרים שם כל הזמן?

<אירנה לוית: אני ראיתי את הדילרים.

<אירנה לוית: זה שלב אחד.

<אירנה לוית: האינטרנט זה עוד מקום שאפשר לקנות סמים.

<אירנה לוית: אינטרנט, אני לא יודעת איך אפשר לעשות את זה, זה לא – אבל יש לי שאלה: מי אמר שאפשר למכור את הסמים, דברים כאלה, בחנויות פיצוציות?

<אירנה לוית: מי אמר שאפשר למכור שם?

<אירנה לוית: איפה מכתב?

<אירנה לוית: ילד שלנו הולך למכולת וקונה מה שאפשר.

<אירנה לוית: אני לא יודעת מה הוא קונה.

<אירנה לוית: מי אמר שאפשר למכור את הסמים ודברים כאלה?

<אירנה לוית: מי אמר?

<קריאה: אף אחד לא אמר.

<קריאה: זה חוק שעשינו כדי שלא ימכרו.

<אירנה לוית: אבל השאלה שלי היא- - -

<קריאה: למה זה קורה, את שואלת?

<אירנה לוית: כן.

<אירנה לוית: אם אני הולכת לקנות משהו בסופר, אני יודעת שאני לא אמצא שם, בסדר.

<אירנה לוית: אפשר לקנות שם חלב, בסדר.

<אירנה לוית: הכל בסדר, בשר בסדר.

<אירנה לוית: יש מישהו שאומר שאת זה אפשר לקנות.

<אירנה לוית: במים בפיצוציות, אני לא יודעת מי אמר שאפשר לקנות?

<אירנה לוית: מי אמר שאפשר לקנות שם סיגריות, מים?

<אירנה לוית: גם דברים שיש שם, מי אמר שאפשר?

<אירנה לוית: אני חושבת שזה דרך גם משרד הבריאות, שצריך להוציא מכתבים.

<אירנה לוית: מי רוצה- - -

<קריאה: אני רק אגיד לך גברתי, שרק בלי קשר לסמים, לפני שבועיים פתחנו ברחובות חנות שמוכרת אנטיביוטיקה מזויפת.

<קריאה: בכל ההודעות שהמשרד מוציא כתוב שהתרופות מותרות למכירה רק בבית מרקחת ורק על ידי רוקח בלבד.

<קריאה: בכל ההודעות- - -

<קריאה: אי אפשר לקנות אנטיביוטיקה בפיצוציות.

<קריאה: בלי קשר לסמים, זה לא רק סמים.

<אירנה לוית: כן, זה משהו אחר.

<אירנה לוית: אבל מתי שהמשטרה הולכת למכולת איפה יש דברים כאלה?

<אירנה לוית: היא מבקשת את המכתב, איפה המכתב שמי שאמר שאפשר למכור?

<אירנה לוית: לא צריך כל הזמן דרך כאלה, משהו חדש, הולכים לעשות בדיקות, אפשר או אי אפשר.

<אירנה לוית: צריך לדעת מי אמר שאפשר למכור כזה, או משרד הבריאות או עיריית תל אביב- - -

תמר זנדברג: לא, רק להבהיר, ב2014 אם אני לא טועה, נכנס לתוקף חוק הסמים המסכנים, 2013.

תמר זנדברג: לפיו אסור למכור, וזה לא נמכר בשום מקום שהוא חוקי בפיצוציות.

<אירנה לוית: אותו דבר, עכשיו יש הרבה דברים שם.

תמר זנדברג: אז צריך לקרוא למשטרה.

תמר זנדברג: לא לא, צריך להזעיק את המשטרה.

תמר זנדברג: אנחנו כבר לא רואים את המכירה, לא שידוע לי, לכן שאלתי.

תמר זנדברג: כי בתל אביב, איפה שזה היה מאוד מאוד- - -

<אירנה לוית: ברחוב אלנבי יש הרבה מאוד דברים כאלה.

תמר זנדברג: אז פשוט לקרוא למשטרה, זה הכל.

תמר זנדברג: פשוט להזמין משטרה.

תמר זנדברג: אנחנו גם היינו, אגב, הוועדה הייתה לפני שנתיים אם אני לא טועה בסיור באלנבי, ראינו את המקומות.

תמר זנדברג: זה לא בפיצוציות, זה בתחנות – זה כמו מכירת סמים.

תמר זנדברג: זה לא חוקי, והמשטרה יודעת ולפחות שם בתל אביב כבר ראינו את כל המחבואים ואת התפיסות ואת כל הזה.

<אירנה לוית: אבל זה לא המעבדה – שם יש הרבה - - -

תמר זנדברג: בסדר, אז אני אומרת לך, התשובה זה לקרוא למשטרה.

תמר זנדברג: אין דבר כזה, זה לא חוקי, ובטח שלא כתוב בשום מקום שזה חוקי, כי זה לא חוקי.

תמר זנדברג: אז פשוט אם מישהו רואה דבר כזה, פשוט להזמין משטרה והמשטרה תבוא ו- - -

<קריאה: גם אפשר לפעמים לקבל פתק לשלושים יום.

תמר זנדברג: כן, ראינו שם באמת באלנבי שזה לא בדיוק, יש שם איזה דלת מסתובבת.

תמר זנדברג: לא חשוב, התשובה היא בגדול, מבחינת המדינה, שזה לא חוקי וצריך פשוט לקרוא למשטרה אם את רואה משהו כזה, פשוט להזמין את המשטרה באותו רגע והמשטרה תטפל.

תמר זנדברג: כן, בבקשה.

<יצחק אליהו: יצחק אליהו, פעיל חברתי ומתנדב ב – לגבי מה שכבודו אמר ופרסם, אני רוצה להגיד, אני מכיר שני אנשים באופן אישי, שנפטרו לי בידיים.

<יצחק אליהו: ניסיתי להניע אותם מהסמים והם פשוט מאוד חייבים כסף לסוחרים בלוד או לאיזה מקום.

<יצחק אליהו: לצערי הרב, בדואים מגיעים עד ירושלים, לוקחים את הסם – אם הוא צריך לקבל לדוגמה חתיכה כזאת, לוקחים ממנה חצי, מערבבים אותה עם אקונומיקה, עם רעל עכברים,, מערבבים אותה כמו שאמרו פה עם כל מיני סוגי כדורים.

<יצחק אליהו: הבן אדם לקח, נכנס הביתה, לקח את המנה שלו, עד יום ראשון הגופה שלו כבר בבית, התפוררה מה שנקרא.

<יצחק אליהו: זו לא הראשונה.

<יצחק אליהו: דיברו פה על ריטלין, דיברו על קלונקס.

<יצחק אליהו: קלונקס, אני יודע שזה פסיכיאטר נותן לפעמים לבן אדם.

<יצחק אליהו: אתם רואים את הכרטיס הזה?

<יצחק אליהו: מי שרוצה לבוא לראות איתי היום, גם כן, בשוק הבוכרים.

<יצחק אליהו: הם לוקחים, מוכרים אחד לשני ריטלין, מה שנותנים לילד.

<יצחק אליהו: מוכרים כל מיני סוגי כדורים, פשוט מאוד לוקחים כרטיס כזה, על הספסל טוחנים אותו ועם קש מכניסים אותו לאף.

<יצחק אליהו: אני דיברתי עם כמה גורמים שם, ושם אנשים מכירים אותי שאני עליתי על דרך.

<יצחק אליהו: אני הייתי, מי שלא יודע, אני לצערי הרב נפלתי לאלכוהול.

<יצחק אליהו: ברוך השם ותודה לאל אני נלחם בתופעה הזאת חזק.

<יצחק אליהו: אני דיברתי גם כן עם המשטרה, דיברתי עם זה שמה, לצערי הרב גם עם – לא מפחדים, שמים חומר ומכניסים מה שאתם לא רוצים.

<יצחק אליהו: אני חושב, את הדבר הזה צריך להסביר כמה שיותר, ולצאת כמו שיש פרסומות על בקבוקי אלכוהול ולא יודע מה, לצאת עם שלטי חוץ.

<יצחק אליהו: תודה רבה.

תמר זנדברג: תודה.

תמר זנדברג: טוב.

<אתי כהנא: אני רק רוצה לומר דבר אחד, שבנושא הזה של הנייס גאי שדובר פה, אז תפיסת המסוכנות ביחס לחומרים האלה בציבור היא מאוד מאוד גבוהה.

<אתי כהנא: זה גם חלק מההסברה המאוד מאוד מאסיבית- - -

תמר זנדברג: הסמים הסינתטיים, על סמי הפיצוציות את מדברת.

<אתי כהנא: על סמי הפיצוציות.

<אתי כהנא: הייתה הסברה מאוד מאוד מאסיבית אם אני אקרא לזה, והיא הביאה לתוצאות.

<אתי כהנא: גם הסקרים, שחלק מהם הרי מתייחסים לנושא של עמדות, מבטאים באופן ברור שמרבית הציבור, באחוזים של 80-90 אחוז, תופסים את החומרים האלה כחומרים מאוד מאוד מסוכנים.

תמר זנדברג: אין ספק.

תמר זנדברג: בסדר גמור, אוקי.

תמר זנדברג: אני רוצה לסכם את הישיבה, קודם כל אני רוצה מאוד להודות- - -

<יצחק אליהו: דרך אגב, אם אני הולך לקופת חולים לקנות ריטלין לילדה שלי כדי שיהיה לה קשב וריכוז בשיעור, אני צריך לבוא לחתום עם תעודת זהות וגם כן זה עולה לי 14 שקלים, לא יודע מה.

<יצחק אליהו: כדור כזה קטן, אני הסתכלתי בעיניים שלי, 50-60 ועד 100 שקלים מוכרים אותו שם.

תמר זנדברג: אוקי, אני בסיכום.

תמר זנדברג: אני שאלתי – אני חייבת לסכם.

תמר זנדברג: אני שאלתי כמה פעמים אם מישהו עוד רוצה להשתתף, נתתי לכולם.

תמר זנדברג: זה יכול להמשיך ככה עד אין סוף.

תמר זנדברג: סליחה, אני כבר התחלתי על הסיכום, פעם הבאה תירשם מראש, בסדר?

תמר זנדברג: טוב.

תמר זנדברג: אני רוצה לסכם ככה: קודם כל, המון תודה לכל הגורמים שהגיעו ובראשם המשטרה, ששלחה נציגות באמת בכירה ומכובדת כדי באמת – מבחינתנו זה עדות לרצינות שמייחסים פה גם לנושא וגם לעבודה עם הוועדה.

תמר זנדברג: שני הדברים שרצינו לעמוד עליהם, אחד זה אותה הודעה ואזהרה לציבור, שאני חושבת שיש לנו דיי הבנה שהדרך שבה היא נוסחה היא לא הייתה, נקרא לזה ככה: היא לא הייתה היעילה ביותר כלפי הכוונה.

תמר זנדברג: הכוונה שלנו, זה משותף לכולנו, זה להזהיר את הציבור מהדבר הנכון ולא מהדבר הלא נכון.

תמר זנדברג: נדמה לי שפה, וגם אני אומרת את זה על סמך מה שדווח לנו כאן מנציגי המשטרה, שהלקח פה הופק ובפעם הבאה באמת ייעשה ניסיון להזהיר בצורה יותר נכונה ויותר מדויקת.

תמר זנדברג: זה דבר אחד.

תמר זנדברג: לגבי הדבר השני, או נגיד את זה ככה: הוועדה רושמת לפניה שבאמת, כפי שנמסר מהתחלה, לא מוכרת תופעה כזו של סמים רעילים, אלא האזהרה לציבור צריכה להיות מהשימוש בסמים בפני עצמו ומכל הקשור בו.

תמר זנדברג: זה עוד דבר.

תמר זנדברג: בנוסף, זה באמת ההתמודדות עם הצורך שלנו על פני כל הגורמים פה, איך נגיד את זה?

תמר זנדברג: להתנהל בצורה נכונה אל מול הסכנות שבשימוש בסמים.

תמר זנדברג: פה אני רוצה לבקש מהרשות למלחמה בסמים - אתי אני אנצל את הימצאותך פה כדי להעביר את המסר, לאו דווקא שזו את.

תמר זנדברג: אנחנו גם נפנה – ניהלנו גם לפני שבוע-שבועיים דיון עם הרשות החדשה, וראינו ככה איך הדברים שם מתחילים להתגבש.

תמר זנדברג: אני חושב שדווקא בהקשר הזה, שבאמת הרשות נמצאת תחת המטרייה של המשרד לביטחון פנים, זה דווקא באמת כן נכון שהרשות תוביל את המאמץ הזה ביחד עם גורמי המקצוע.

תמר זנדברג: גם עם משרד הבריאות, גם מהמשטרה ואם יש עוד גורמים, לא יודעת, משרד הרווחה או משרד החינוך אולי, או איזה גורם שקשור לעניין הזה.

תמר זנדברג: צריך להוביל איזושהי תורת עבודה שמטרתה מצד אחד להזהיר את הציבור, א' משימוש בסמים, ב' מהסכנות ומההשלכות שיכולות להיות אגב השימוש בסמים, שמטרתו באמת להציל חיים ולדאוג לבריאות הציבור.

<קריאה: את זה אנחנו עושים, אמרתי, את זה אנחנו עושים.

תמר זנדברג: אני חושבת שיש כאן את התחום הזה של אותן מסיבות או מקומות שבהן – מסיבות, מועדונים, מקומות שבהם קיים שימוש בסמים.

תמר זנדברג: דרושה כאן העברת מידע לציבור בכמה תחומים: אחד, שהצלת חיים והענקת טיפול רפואי הם קודמים להפללה בשימוש.

תמר זנדברג: את אמרת בעצמך שלא בטוח שהציבור יודע את זה, ואולי צריך לדעת את זה.

תמר זנדברג: זה נאמר כאן גם על ידי המשטרה וגם על ידי נציגי משרד הבריאות.

תמר זנדברג: שתיים, מה לעשות במצבים כאלה: לכוון את הציבור לעמדת עזרה ראשונה, אולי לעמדת המשטרה.

תמר זנדברג: אולי, אני לא יודעת, יש פה כל – אני אומרת את זה גם ממקום של חוסר ידע, אבל כן מידיעה שהידע הזה קיים.

תמר זנדברג: גם בעולם, וגם בטח אצלכם.

תמר זנדברג: סדר עדיפויות, מה לעשות, מה חשוב לעשות במקרה כזה, למי לפנות, איפה נמצאת תחנת העזרה הראשונה, איפה נמצא המודיעין, איפה נמצא, אני לא יודעת, שיטור קהילתי.

תמר זנדברג: אני לא יודעת מה.

תמר זנדברג: הציבור חייב – ושוב, את אומרת בעצמך שיש מדינות שנמצאות במקום הרבה יותר מתקדם מאתנו.

תמר זנדברג: אני לא יודעת, יכול להיות – תביאו לנו מידע שאני לא יודעת מה, לא ידוע לי שיש מידע שהדבר הזה הוא כשלעצמו מגביר את השימוש בסמים, או מסכן יותר מאשר עוזר.

תמר זנדברג: המטרה שלנו זה שהסך הכל הכללי של המדיניות שלנו, המשטרתית, ההסברתית, הרפואית, תהיה מכוונת להצלת חיים קודם כל, ואחר כך לשלום הציבור ולבריאות הציבור.

תמר זנדברג: אז תחת הפררוגטיבה הזאת והדירקטיבה הזאת, מה הפעולות שחשוב לעשות?

תמר זנדברג: אחד, הכי חשובה פעילות מודיעינית, לסגור את המסיבה.

תמר זנדברג: יכול להיות שזה הדבר החשוב ביותר, אבל זה הצעד הראשון.

תמר זנדברג: אחריו יש עוד צעדים.

תמר זנדברג: לפנות לטיפול רפואי זה ללא ספק הדבר השני.

תמר זנדברג: ליידע את הציבור, כמו שיידענו אותו דבר עם סמי האונס ונפגעות תקיפה מינית.

תמר זנדברג: כן היה חשוב שייצא כאן מסר, שגם אם היה שימוש בסמים מבחירה, מרצון ולא רק בכפייה, יותר חשוב לפנות לטיפול רפואי וללכת לתיק של תקיפה מינית מאשר לתיק שימוש בסמים.

תמר זנדברג: זה לא צריך להיות מעודד שימוש בסמים כדי להגיד את הדבר הזה.

תמר זנדברג: זה דיי ברור מאליו.

תמר זנדברג: הדבר השלישי זה כללי אצבע להתנהגות.

תמר זנדברג: אמרת בעצמך שיש לכם גלויה שאתם מפרסמים בנושא אלכוהול, יכול להיות שאלכוהול יותר נוח כי זה לא בפקודת הסמים וזה פלילי, אבל עדיין, שוב, יש לנו מדרג פה במדינה.

תמר זנדברג: יש דברים – תקיפה מינית יותר חמור משימוש בסמים, מוות של צעירה במסיבה יותר חמור משימוש בסמים.

תמר זנדברג: צריך לפי סדר העדיפויות הזה, אני חושבת שהגיע הזמן שאנחנו נפתח גם לעצמינו איזושהי "תורת לחימה", תורת התנהלות אל מול הדבר הזה, גם כדי למנוע מעצמנו את המבוכה, שאנחנו לא יודעים מה לעשות, וזה שימוש בסמים אז אנחנו לא נוגעים.

תמר זנדברג: בואו נאחז את השור בקרניו ונדע איך אנחנו מתנהלים.

תמר זנדברג: המשטרה תביא, אני מבקשת מכם ברשות למלחמה בסמים לקיים איזשהו שולחן עגול בנושא.

תמר זנדברג: המשטרה תביא את הידע שלה, איך רואה ואיך היא נתקלת בדברים האלה ומה הפעילות שלה, האכיפתית והמניעתית.

תמר זנדברג: משרד הבריאות יביא את הידע שלו, מה צריך לעשות במקרים כאלה ומה ההנחיות החשובות לציבור להצלת חיים ולבריאות הציבור.

תמר זנדברג: משרד החינוך יגיד איפה הוא פוגש את זה.

תמר זנדברג: סומכת עליכם, אתם יודעים להוביל תהליכים כאלה.

תמר זנדברג: אנחנו נעשה, אני חושבת, ישיבת מעקב.

תמר זנדברג: נקבע אותה בהמשך המושב.

תמר זנדברג: אני אתן לכם כמה חודשים גם להתארגנות וגם לזה.

תמר זנדברג: בואו נגיד שלקראת הקיץ, כיוון שאנחנו רואים שהתופעה הזו מיוחדת לקיץ.

תמר זנדברג: לקראת הקיץ, בסביבות חודש יוני או מאי, ככל שהכנסת הזו תחזיק מעמד.

תמר זנדברג: אנחנו נקיים ישיבת מעקב ונרצה לקבל מכם דיווח איפה הדברים עומדים והאם עשיתם את זה, ומה הדברים שאתם – מה ההמלצות שלכם.

תמר זנדברג: לדעתי בזאת אנחנו – את רוצה להוסיף משהו?

<קריאה: לא, אני באתי להקשיב.

תמר זנדברג: סבבה.

תמר זנדברג: טוב, אז אני ממש מודה לכולם, הישיבה נעולה.