ועדת הפנים והגנת הסביבה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 495, 2017-11-06 11:00

דוד אמסלם: בוקר טוב לכולם, אני מתכבד לפתוח את ועדת הפנים והגנת הסביבה בנושא:

דוד אמסלם: הצעת חוק להבטחת דיור חלופי לתושבי גבעת עמל,התשע"ז-2016 פ/2573/20, 166/20 ו-4/20.

דוד אמסלם: יש פה סדרת חברי כנסת.

דוד אמסלם: כמובן שמי הגיש את זה במקור זו חברת הכנסת שולי מועלם, חבר הכנסת דב חנין, חברת הכנסת אורלי לוי וכו'.

דוד אמסלם: טוב, רבותיי, אני רוצה להעביר ברשות

דוד אמסלם: כם את רשות השידור לשולי, אחרי זה אנחנו נדבר על שאר העקרונות.

דוד אמסלם: בבקשה, שולי.

שולי מועלם-רפאלי: תודה, אדוני.

שולי מועלם-רפאלי: אני מרגישה שאין טעם, אבל אולי בכל זאת צריך לחזור ולהזכיר שכולנו נמצאים באירוע קשה וכבד שבו מדינת ישראל, המדינה שבדרך, שולחת ב-1947 תושבים לגור באזור שעליו אנחנו מדברים.

שולי מועלם-רפאלי: במהלך מלחמת העצמאות, בדרך הזאת שבה לוקחים עוד ועוד שטחים, מתיישבות משפחות, נולדים שם דור ראשון ודור שני.

שולי מועלם-רפאלי: למרות ניסיונות חוזרים ונשנים של תושבי גבעת עמל לרכוש את הקרקע, לקבל זכויות בקרקע, ליצור שם חיים תקינים של אנשים שמבקשים אחרי תקומת מדינת ישראל והנס הגדול שקרה לנו להקים שם את ביתם, שוב ושוב הם או נתקלים בסירוב, או בחוסר התייחסות טוטאלית.

שולי מועלם-רפאלי: להפתעת התושבים ב-1961 הם מגלים שהקרקע נמכרה ליזמים פרטיים.

שולי מועלם-רפאלי: צריך להודות, כן, צריך להגיד פה באופן הגון, וגם לפרוטוקול, שאכן פורסם הדבר, שאכן פורסם בעיתון "דבר" הדבר.

שולי מועלם-רפאלי: התושבים לא שמעו מזה, אף אחד לא אמר להם את זה, וכבר במכירה הראשונה של המדינה את הקרקע ליזם הראשון, שהוא כמובן איננו היזמים שאיתם אנחנו מדברים היום, ברור לחלוטין שמדינת ישראל אומרת ליזם: אתה קונה את הקרקע הזאת ב-x כסף, כיוון שמבחינתנו חלק מקניית הקרקע היא הסדרת הזכויות של מי שגר בגבעת עמל.

שולי מועלם-רפאלי: הדבר הזה מתקבל כנראה על דעתו של היזם, כי אני לפחות, בכל השנים שאני נוברת בנושא הזה, לא ראיתי התנגדות של היזם, לא ראיתי שנאמר משהו אחר.

שולי מועלם-רפאלי: אותה מכירה לא יוצאת אל הפועל בבניית בתים או בניינים חדשים, היא מתגלגלת מיזם ליזם, שוב ושוב מתגלגלת ומתגלגלת, עד שבעצם אנחנו נתקלים באירוע מכונן שקורה מעבר לכביש של שכונת גבעת עמל ב', בשכונת גבעת עמל א'.

שולי מועלם-רפאלי: בא לשם יזם, גם הוא קונה את הקרקע מן המדינה, או גלגולים של הקרקע, מפצה את תושבי גבעת עמל א' בהסכם פיצויים ראוי, נאות שרואה כל אדם שגר בבתים שיש, במחסנים שיש.

שולי מועלם-רפאלי: מקבלים תושבי גבעת עמל א' הסכם פיצויים ראוי ומכובד, מתפנים, והיזם באמת מקים שם את הבניינים המצוינים שכולנו מכירים.

שולי מועלם-רפאלי: צריך להודות שהיזם מרוויח כנראה יפה מאוד.

שולי מועלם-רפאלי: אני גם רוצה להגיד פה משפט שאני מקפידה להגיד אותו תמיד בדיון הזה וגם בדיונים בוועדת הכלכלה.

שולי מועלם-רפאלי: אני כחברת כנסת בכנסת ישראל יכולה לתת 3 מקומות עבודה לשלושת העוזרים שלי.

שולי מועלם-רפאלי: אני לא באתי לפה לדבר על יזמים, אם הם בסדר או לא בסדר, אם הם מרוויחים או לא מרוויחים.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שיזמים במדינת ישראל הם נכס, הם לא נטל, הם מניעים את גלגלי הכלכלה.

שולי מועלם-רפאלי: חשוב לכולנו מקומות העבודה שגם היזמים שעליהם אנחנו מדברים נותנים.

דוד אמסלם: שולי, אני רוצה לקדם את הדיון.

דוד אמסלם: אנחנו לא בתחילת הדרך.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה עכשיו להגיע להיום.

דוד אמסלם: אנחנו לא באים להסביר כרגע מה החוק.

דוד אמסלם: עשינו על זה, לדעתי, 20 דיונים.

שולי מועלם-רפאלי: בכל זאת, אדוני, נראה לי שחשוב היה להזכיר - -

דוד אמסלם: כאילו עכשיו אנחנו מתחילים את הדרך בזה שתסבירי מה זה גבעת עמל.

שולי מועלם-רפאלי: לא.

שולי מועלם-רפאלי: אז אחרי שהגעתי לפה, אני רוצה להגיד שני דברים עקרוניים.

שולי מועלם-רפאלי: הצעת החוק הזאת אומרת: מדינת ישראל לוקחת אחריות.

שולי מועלם-רפאלי: גם כשהיא לא זאת שתשלם לתושבים בגבעת עמל ב', מדינת ישראל היא חלק מלקיחת האחריות על הדבר הזה.

שולי מועלם-רפאלי: בעיני זו המהות של החוק הזה.

שולי מועלם-רפאלי: מי שישלם לתושבים הם היזמים, על זה אין שאלה לא לתושבים, לא לכנסת ולא לממשלה.

שולי מועלם-רפאלי: מדינת ישראל חייבת להיות העין שפקוחה בקשר הזה עם היזם.

שולי מועלם-רפאלי: זה דבר אחד.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שמוסכם עלינו שיש פה שתי שאלות, אדוני, ועליהן, אני חושבת, רצינו לתת את התשובה בדיון המקדים שקיימנו היום וגם בכל השעות שאנחנו, אתה ואני, נפגשים עם התושבים ועם אנשי המשרדים.

שולי מועלם-רפאלי: אחד, יש פה שאלה גדולה מי משלם, והיא נראית לי כמו השאלה הכי פשוטה.

שולי מועלם-רפאלי: מי משלם?

שולי מועלם-רפאלי: ברור היזם, כי בשנים שחלפו מ-1961 אחוזי הבנייה של היזם רק הלכו וגדלו, הלכו וגדלו לו מספר הדירות שהוא בנה.

שולי מועלם-רפאלי: הולכים להקים שם 7 מגדלים מפוארים.

שולי מועלם-רפאלי: יתכבדו ויגורו בהם מי שגר שם.

שולי מועלם-רפאלי: השאלה השנייה היא: מי מקבל מה, וכמה.

שולי מועלם-רפאלי: על השאלה הזאת, אדוני, אני חושבת שאנחנו חייבים לעשות פה תהליך מאוד מאוד גדול שבו עיריית תל אביב חייבת להיות חלק מהשאלה הזאת.

שולי מועלם-רפאלי: אני לא יודעת אם נמצא פה היום נציג של עיריית תל אביב או לא.

שולי מועלם-רפאלי: ברוב הדיונים, לצערי, הם לא הגיעו.

שולי מועלם-רפאלי: אני כרגיל אקרא להם לבוא.

שולי מועלם-רפאלי: המטרה, מבחינתי, היא קודם כל להתקדם.

שולי מועלם-רפאלי: או להצביע על כל החוק עם שינויים, או להצביע על חלקים מהחוק.

שולי מועלם-רפאלי: אדוני היושב-ראש, אנחנו, מבחינתי, חייבים היום לסיים את הדיון הזה עם הצבעה.

שולי מועלם-רפאלי: הצבעה, אדוני היושב-ראש, שגם אתה וגם אני מסכימים על הבסיס שלה.

שולי מועלם-רפאלי: יש פה אירוע שהוא של מדינת ישראל.

שולי מועלם-רפאלי: יש למדינת ישראל אחריות על התושבים.

שולי מועלם-רפאלי: אדוני פתר צרה צרורה, קשה וכואבת של תושבים בליפתא בירושלים.

שולי מועלם-רפאלי: אז נכון, אני לא מערבבת, כל קרקע היא במעמד אחר, כל תושבים הם במעמד אחר, אבל כמו שאדוני זכה והביא פתרון בליפתא, אני מבקשת שהיום נצא מפה עם הצבעה על כל החוק או על חלקי החוק.

דוד אמסלם: מה זה "כל החוק"?

דוד אמסלם: את רוצה שנצביע כמו שהוא?

שולי מועלם-רפאלי: לא.

שולי מועלם-רפאלי: למשל, סעיף אחד, שברור לי שחייב להיות ואני לא אומרת איך לנסח אותו - -

דוד אמסלם: את רוצה שנצביע על החוק כמו שהוא?

שולי מועלם-רפאלי: לא, אני רוצה שנצביע על החוק או על חלקים מהחוק באופן שבו נדע שאנחנו מתקדמים, כשמבחינתי ההתקדמות צריכה להיות בשלושה מימדים: אחד, מדינת ישראל לוקחת על זה אחריות; שניים, בשאלה מי משלם, שעליה לא נראה לי שיש פה אי הסכמה, ושלוש, על השאלה מי מקבל ומה.

שולי מועלם-רפאלי: תודה, אדוני.

דוד אמסלם: תודה לך.

דוד אמסלם: חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דוד אמסלם: אני לא רוצה שנדבר על החשיבות, על העניין, על השכונה, את זה כבר עשינו, כבר יש לי קרחת מזה.

דוד אמסלם: בוא נדבר על ההצעה עצמה, איך אנחנו מתקדמים איתה.

דב חנין: אני רוצה לדבר על מה שאנחנו הולכים לעשות היום.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני מסתכל על האולם הזה, על האנשים שנמצאים כאן.

דב חנין: אני רואה בחדר הזה הרבה הרבה כאב, אני רואה בחדר הזה המון כאב, אני רואה בחדר הרבה תושבים שהגיעו מהרבה שכונות וסובלים מאותו פצע של עוול היסטורי ארוך שנים שהגיע הזמן לתקן אותו.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, מדובר באנשים שהמדינה שלחה אותם ב-1949, ב-1950 לכל מיני מקומות.

דב חנין: הם גרים במקומות האלה.

דב חנין: פתאום המדינה נזכרת שהקרקע הזאת שווה הרבה כסף, מוכרת את זה ליזמים, ופתאום האנשים האלה הופכים להיות מיותרים, מעיפים אותם מהבית.

דב חנין: עכשיו, האנשים האלה שיושבים בחדר הזה הם האנשים הכי גמישים, הכי נוחים והכי מסתפקים במועט שאפשר להעלות על הדעת.

דב חנין: אף אחד מהם לא בא ואומר כמו הקיבוצים שאומרים: כן, שלחתם אותי לפה, האדמה הזאת שלי.

דב חנין: אתה רוצה לבנות מגדל של 30 קומות?

דב חנין: המגדל יהיה שלי.

דב חנין: אף אחד מהם לא אומר את זה.

דב חנין: הם אומרים את המינימום: אנחנו רוצים פיצוי, אנחנו רוצים דירה תמורת דירה, אנחנו רוצים קורת גג, אנחנו לא רוצים להישאר ברחוב.

דב חנין: למרות שהם הכי פרקטיים בעולם, אנחנו עדיין לא מצליחים לקדם את תיקון העוול הזה.

דב חנין: אני היום מקווה שאנחנו נעשה צעד מאוד גדול בעניין הזה.

דב חנין: החוק שנמצא בפנינו היום, אדוני היושב-ראש, חוק גבעת עמל, הוא חוק שמתייחס לאחד המקרים הכי קלים לפתרון.

דב חנין: למה כל כך קל לפתרון?

דב חנין: קודם כל, כי הקרקע הזאת נורא נורא יקרה.

דב חנין: הקרקע הזאת יכולה לתת פיצוי לכל התושבים פי 20 ממה שהם מבקשים ועדיין היזם הזה יישאר מיליארדר, הוא וילדיו, נכדיו וניניו.

דב חנין: כולם יהיו מיליארדרים מהקרקע הזאת.

דב חנין: אין פה שום בעיה אמיתית.

דב חנין: אפשר לפצות ושהיזם עדיין ירוויח בענק, רק צריך לעשת את זה.

דב חנין: החוק שנמצא בפנינו, אנחנו, חברת הכנסת שולי מועלם ואני ישבנו עליו עם משרדי הממשלה כמה ישיבות.

דב חנין: ישבנו עם משרד האוצר ומשרד המשפטים.

דב חנין: אנחנו היום נמצאים במצב שבו, לפי מיטב הבנתי, ופה אני מבקש מנציגי המשרדים לאשר את הדבר הזה, ישנה הסכמה של שר האוצר ושל שרת המשפטים לקדם את החוק לקריאה ראשונה.

דב חנין: איך אנחנו מציעים לקדם את החוק לקריאה ראשונה?

דב חנין: אנחנו מציעים לקדם את החוק במתכונת הנוכחית שלו.

דב חנין: אנחנו חושבים שלא צריך לעשות בו הרבה שינויים, רק כמה תיקונים שהזכירה אותם חברת הכנסת מועלם.

דב חנין: הנקודה הראשונה, קביעה ברורה על מי האחריות לשלם.

דב חנין: האחריות לשלם צריכה להיות על היזם.

דב חנין: אני ער לשאלות שהועלו כאן

דב חנין: על ידי היועץ המשפטי בדיונים קודמים, ואני רוצה כבר מראש לתת תשובות לשאלות האלו.

דב חנין: הטלת האחריות המשפטית לתשלום על היזם עולה בקנה אחד עם כל ההוראות החוקתיות שקיימות במדינת ישראל, אין פה שום פגיעה בזכות הקניין.

דב חנין: למה אין פה שום פגיעה בזכות הקניין?

דב חנין: כי היזם כבר קיבל כמה וכמה פעמים תמורה מאוד גדולה כדי לפצות את התושבים, אחוזי הבנייה שלו עלו בצורה דרמטית פעם אחר פעם, אחר פעם, אחר פעם.

דב חנין: אז הנה הגיע הזמן לפצות את התושבים.

דב חנין: אין פה שום פגיעה בזכות הקניין הזו, כשאנחנו נוכל להראות את זה בהכנה לקריאה שנייה ושלישית לאורך השנים.

דב חנין: מי מקבל?

דב חנין: הרעיון שבהצעת החוק הזו הוא מאוד פשוט: מי שנמצא בקרקע ושייך לאותה קבוצה שהגיעה למקום הזה במקור.

דב חנין: מי שנמצא היום בקרקע יצטרך לקבל פיצוי.

דב חנין: השאלה השלישית, כמה פיצוי.

דב חנין: הפיצוי הוא פיצוי של דיור חלופי.

דב חנין: את אותו דבר שיש לו היום צריך לתת לו.

דב חנין: אם יש לו דירה, הוא יקבל דירה אחרת שוות ערך.

דב חנין: הוא לא מבקש לקבל לעצמו 10 קומות בבניין החדש, הוא לא מבקש לקבל לעצמו את השטחים המסחריים שיהיו שם בשיעורים עצומים, אלא מינימום שבמינימום.

דב חנין: למה נורא חשוב, אדוני היושב-ראש, להעביר את החוק הזה בקריאה ראשונה וחשוב להעביר אותו בצורה הזו?

דב חנין: כי כל התושבים שנמצאים שם נמצאים היום במטחנה של הליכים משפטיים.

דב חנין: ההליכים המשפטיים האלה מתקדמים בקצב מאוד גבוה.

דב חנין: אני שומע שבדצמבר בתי המשפט מתכוונים כבר לתת פסקי דין.

דב חנין: אנחנו צריכים להבהיר לבתי המשפט את המסר שהכנסת התעוררה, שהכנסת רצינית, שהכנסת הולכת לתת פה פתרון אמיתי לבעיה.

דב חנין: יש כאן גם מסר נוסף.

דב חנין: המסר הנוסף הוא ליזמים.

דב חנין: אם הכנסת תראה שהיא רצינית, יכול להיות שהיזמים יעשו לעצמם חשבון ויגידו: יאללה, בואו נהיה הוגנים עם התושבים האלה, בואו נפתור את הבעיה איתם במו"מ אמיתי.

דב חנין: אז, אולי, לא יהיה צורך להעביר את החוק הזה לקריאה שנייה ושלישית.

דב חנין: אנחנו, אדוני היושב-ראש, ממש נמצאים פה במירוץ נגד הזמן, אנחנו בדקה ה-99.

דב חנין: לתושבי השכונות האחרות שנמצאים פה אני רוצה להגיד דבר אחד מאוד חשוב.

דב חנין: אם החוק הזה עובר היום בקריאה ראשונה, זה מסר נורא נורא חשוב לכל השכונות בארץ, כי זה אומר שאנחנו לוקחים את הסיפור הזה ברצינות ומה שקורה היום בגבעת עמל יקרה מחר בשכונת הארגזים, בתל כביר ובכל השכונות האחרות שנמצאות פה.

דב חנין: זה מסר נורא חשוב.

דב חנין: שתבינו שהכנסת רצינית בעניין, ואם הכנסת רצינית, אז הכנסת מחוקקת ועושה שינוי.

דב חנין: תודה רבה.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: חבר הכנסת אכרם חסון, בבקשה.

אכרם חסון: האמת היא שאני מתחבר למקרה הזה, כי אני מטפל במקרה דומה בשכונה ירושלמית שנמצאת באותו מצב, באותו מעמד.

אכרם חסון: היא הוקמה בזמנו על אדמות הכנסייה.

אכרם חסון: אנחנו העלינו את זה בכנסת כהצעת החוק, כי הם תיכף אחרי הדיון הזה גם יגיעו אליך.

אכרם חסון: אני שמח מאוד.

אכרם חסון: אני לא רוצה להאריך בדברים.

אכרם חסון: אני חושב שהתושבים תמיד משלמים את המחיר, שזה דבר לא מכובד ולא אחראי.

אכרם חסון: אנחנו מדינת חוק ומדינה מתוקנת, אנחנו צריכים לדאוג שהדברים האלה לא יקרו בעתיד.

אכרם חסון: אני שמח שידידי דודי הגיע להסכם עם האוצר ברוב הסעיפים והדברים.

דוד אמסלם: היו פה הרבה סעיפים.

אכרם חסון: אני מבין שיש לנו פתרון לתושבים.

אכרם חסון: זו הבשורה שצריך לתת להם.

דוד אמסלם: עוד מעט נראה.

דוד אמסלם: יוסי יונה, בבקשה.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, אני לא אחזור על הטענות ועל הסאגה המתמשכת הזאת, על הכרונולוגיה של המאבק הזה.

יוסי יונה: אנחנו דנו פעמים רבות במצוקה הכואבת, האמיתית, העמוקה, בין אם של תושבי גבעת עמל, בין אם של תושבי שכונת הארגזים.

יוסי יונה: כמו שחבריי כאן אמרו, יש שכונות רבות בישראל.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, זה ניצב לפתחך.

יוסי יונה: אתה, אדוני היושב-ראש, יכול לעשות היסטוריה.

יוסי יונה: זה לפתחך.

יוסי יונה: זה בעצם קצה הקרחון של בעיה שלמעשה נמצאת לרוחבה ולאורכה של מדינת ישראל.

יוסי יונה: עשרות אלפי תושבים, אם לא מאות אלפי תושבים נמצאים במעמד המשפטי שמאפשר ליזמים - המון פעמים גם לראשי הערים - להתעלל בהם קשות.

יוסי יונה: התושבים הטובים האלה, ואני אמרתי ואומר שהם מלח הארץ, הם נשלחו שם על ידי המדינה, צריכים להתמודד בבית המשפט כשהמעמד המשפטי שלהם הוא עמום, הוא לא כל כך ברור.

יוסי יונה: כאשר באים למולם נדל"ניסטים עם המון המון כסף אין להם סיכוי.

יוסי יונה: אנחנו, כנסת ישראל, יכולים לעשות את ההבדל, אנחנו יכולים לבוא לנדל"ניסטים, לשנות דברים ולומר: היי חבר'ה, נגמר סיפור ההתעללות הזה, נגמרה הסאגה הזאת, כנסת ישראל החליטה, או קיבלה את החלטתה לעגן את הזכויות שלהם בחוק.

יוסי יונה: זו החשיבות הרבה.

יוסי יונה: כפי שחברי דב חנין אמר כבר לפני כן, מתנהלים שני מסלולים מקבילים.

יוסי יונה: בעוד אנחנו כאן יושבים על המדוכה ומנסים למצוא פתרון, מתנהלים הליכים משפטיים.

יוסי יונה: אני הייתי שם, ראיתי את האכזריות, ראיתי את ערלות הלב של השופטים שעומדים אל מול התושבים האלה ומתחילים לברר איתם בפלפולים משפטים כאלה ואחרים אם יש להם זכות קניינית, כן או לא.

יוסי יונה: אדוני היושב ראש, מדינת ישראל היא אלופת ההסדרים, אתם יודעים על מה אני מדבר.

יוסי יונה: יודעים להסדיר.

יוסי יונה: כשרוצים להסדיר מעמד של תושב, ואתם יודעים למה אני מתכוון, ברוך השם יש יצירתיות, יש יוזמה ויש יכולת.

יוסי יונה: אני חוזר ואומר, הבה נעשה סוף להתעללות ולהתעמרות ארוכת השנים הזו בתושבים האלה.

יוסי יונה: למה אני אומר שאדוני יעשה היסטוריה היה ונעביר את זה בקריאה ראשונה?

יוסי יונה: אתה יודע מה, דוד, ישנם סעיפים כאלה ואחרים, תהיה התדיינות, נעשה פה שינוי, שם שינוי, אבל להעביר את זה בקריאה ראשונה זה כבר יהיה מהלך היסטורי.

יוסי יונה: מדוע?

יוסי יונה: כי זה יעביר מסר, כפי שאמרת דב, ליזמים, שהתושבים האלה הם לא חסרי ישע, הכנסת עומדת איתם, לצידם ומאחוריהם.

יוסי יונה: תודה.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: לאה, בבקשה.

לאה פדידה: האמת היא – דיברתי על זה הרבה - שלא הצלחתי להבין איך הגענו למצב הזה שמדינת ישראל נותנת ליזם לבנות.

דוד אמסלם: זו שאלה טובה.

דוד אמסלם: ההצעה אחרת.

לאה פדידה: לא הצלחתי להבין איך מדינת ישראל נותנת כך שזה קורה.

לאה פדידה: בחוק הזה יש סך הכל 2 סעיפים: סעיף שאומר חד וחלק שיקבל אדם שנלקח ממנו ביתו בית חלופי, והדבר השני, שיש פיצוי למי שגר קודם.

לאה פדידה: מה לא יכול להיות טוב בחוק כזה?

דוד אמסלם: לאה, זה קצת יותר מורכב ממה שאת חושבת.

לאה פדידה: אני אדם פשוט, אני יודעת שאדם שלקחו ממנו בית צריך לקבל בית.

שולי מועלם-רפאלי: ישנם שם אנשים שלא נלקחו מהם בתים ואנחנו בכל זאת חושבים שהם צריכים לקבל.

דוד אמסלם: בוא נשמע את זוהיר.

דוד אמסלם: בבקשה.

זוהיר בהלול: גבירותי ורבותיי, אני לא רוצה בשתי הדקות שניתנות לי לסחוט את הרגשות, כי הכי קל לעשות שימוש במילים מתוקות, עדינות וזולגות עיניים.

זוהיר בהלול: לא זו המטרה.

זוהיר בהלול: המטרה היא, דודי, לומר שבשביל זה אנחנו נמצאים בכנסת ישראל.

זוהיר בהלול: זה מקרה קלאסי שבו נוצר ואקום.

זוהיר בהלול: אנחנו מחויבים למלא את הוואקום שנוצר לאנשים שהפכו לשעיר לעזאזל ועלולים למצוא את עצמם אל מול הנדל"ניסטים, מלתעות הנדל"ניסטים כמחוסרי כל בית.

זוהיר בהלול: זה נושא שהוא קרוב ללבבי, מכיוון שאני בא משכבה דמוגרפית בעייתית.

זוהיר בהלול: הסיפור הזה של שכונת גבעת עמל זה סיפור שיכול גם להשליך על מקומות אחרים.

זוהיר בהלול: אני מודה לאכרם חסון, ידידי חבר הכנסת, שדיבר על פטריארכיה, שגם שם נוצרו בעיות.

דוד אמסלם: אני מסכים שיש עבודה בעניין הזה.

זוהיר בהלול: חקיקה מיידית היא חובתנו המיידית כדי לעגן בחוק את החור שנוצר ולאפשר פתרון מהיר לבעיה הזאת.

זוהיר בהלול: מישהו צריך לקחת אחריות.

זוהיר בהלול: דיברה על זה שולי מועלם בפרוטרוט, אני לא רוצה לחזור על זה, אבל אני בעד המגמה הנוצרת כאן וקורמת לה עור וגידים לנסות אפילו מאתמול, לא מהיום ולא ממחר לפתור את הבעיה הכאובה הזאת.

דוד אמסלם: תודה, זוהיר.

דוד אמסלם: נציגי המדינה פה?

דוד אמסלם: איגי, אתה רוצה להתייחס לזה, או שלא בא לך?

<יגאל עם פז: אני אגיד 3 דברים קצרים.

<יגאל עם פז: בהמשך לנקודות שחברת הכנסת שולי מועלם העלתה, אז אכן אנחנו חושבים שבהתאם להסכם, מי שהתחייב לפצות את התושבים זה היזם שקיבל את הקרקע.

דוד אמסלם: אנחנו מודעים לזה

<יגאל עם פז: שתיים, לגבי מעגל הזכאים.

<יגאל עם פז: כמובן שזה דבר שצרך לדון בו.

<יגאל עם פז: אני מניח שכשתגיע העת אנחנו נדון בו גם מבחינה משפטית וגם בנקודות שהעלה חבר הכנסת דב חנין.

דוד אמסלם: זאת אומרת, עוד לא הגיע העת, או מה?

<יגאל עם פז: אני יכול להגיד כאמירה עקרונית שככל שהמעגל יהיה יותר בקורלציה להסכמים שהיזם התחייב אליהם, כך יהיה יותר קל מבחינה חוקתית להעביר את ההצעות.

<יגאל עם פז: זהו, אני אסתפק בזה.

דוד אמסלם: אני אשאל אותך שאלה ברשותך.

דוד אמסלם: אני עשיתי דיון אחרון כאן בנושא הזה לפני 4 חודשים, כמדומני.

דוד אמסלם: אני ביקשתי בגלל שהבנתי את מה שאתה עכשיו אמרת.

דוד אמסלם: שרת המשפטים אז, דרך אגב, תמכה בחקיקה, גם שר האוצר.

דוד אמסלם: נתתי לכם 4 חודשים לשבת ולהביא את הנוסחה.

דוד אמסלם: אמרתי לכם - שבו עם הדיירים, שבו עם העירייה, תתחילו להניע מהלך כדי להתחיל להתגבש סביב הסיפור הזה.

דוד אמסלם: ישבת עם מישהו?

דוד אמסלם: היות ויוצר לא היה בתפקיד, אני לא יכול לשאול אותו את זה.

יוסי יונה: מה התשובה?

דוד אמסלם: הם לא ישבו.

דוד אמסלם: מה שמכעיס אותי בעניין הזה זה שאני מוצא את עצמי כיושב-ראש ועדת הפנים נכנס לנעלי המדינה ומנהל פה ישיבות מטה.

דוד אמסלם: זה בכלל לא העבודה שלי, אין לי גם את הכלים האלה.

דוד אמסלם: זה אני עם עצמי ועוד עוזר ורבע.

דוד אמסלם: אני מבקש מכם מתחילת הדרך, רבותיי, זה אירוע גדול.

דוד אמסלם: זה גם אירוע גדול עליכם.

דוד אמסלם: זה אירוע שצריך להיחתך ברמה של מיניסטרים למעלה, אבל תתחילו להיכנס לאירוע.

דוד אמסלם: לא יכול להיות שכל פעם אני מביא את כל הקהל הזה, אנשים מגיעים משכונות שונות - אני כבר מכיר כל אחד מהשכונה שלו - ובסוף אנחנו חוזרים לאותה נקודת מוצא.

דוד אמסלם: עוד פעם הם חוזרים חזרה, לוקחים את הכרטיסיות של האוטובוס, הולכים ל"אגד", ובעוד שבוע ובעוד שבועיים הם עוד פעם חוזרים לאותו סיפור.

דוד אמסלם: בסוף הם גם מרגישים קצת מושפלים.

דוד אמסלם: רבותיי, בסוף מדובר באנשים, בבני אדם.

דוד אמסלם: לא מתאים לי התשובות.

דוד אמסלם: את הבעיות אני מכיר, גם הם מכירים.

דוד אמסלם: אנחנו מחפשים פתרונות.

<יגאל עם פז: כיוון שכבר העלית את הדבר הזה, חשוב לי להדגיש משהו שכן קרה לגבי ההליכים המשפטיים.

<יגאל עם פז: השופט שקיבל את הדיון בתיקים המאוחדים, ד"ר מנחם קליין, המליץ לצדדים לנסות להגיע להליך של גישור בפני השופט.

דב חנין: הגישור הופסק.

<יגאל עם פז: אני יודע שהגישור הופסק, אני רק מעלה את הנקודה.

דוד אמסלם: למה הופסק?

<יגאל עם פז: אני עוד לא יודע בדיוק למה, אם זה בגלל היזם או בגלל התושבים.

דב חנין: היזם הודיע שהוא מפסיק.

<יגאל עם פז: אני לא יודע, כי אנחנו לא היינו צד להליך הזה.

דוד אמסלם: דרך אגב, למה אתם לא צד בעניין?

דוד אמסלם: אולי זו הבעיה.

דוד אמסלם: הרי לכאורה מה קורה פה?

דוד אמסלם: זה קורה בכל השכונות.

דוד אמסלם: לכאורה אנחנו מדברים והבתים שלהם נהרסים.

דוד אמסלם: אז אם מדברים, בוא נעצור, נדבר.

דוד אמסלם: זו הדילמה שקורית פה עכשיו.

דוד אמסלם: אני כל שבועיים מקבל טלפון ממישהו אחר שהולכים להרוס לו את הבית.

דוד אמסלם: איך?

דוד אמסלם: בצו של בית משפט.

דוד אמסלם: לכן אני אומר, רבותיי, תבינו את המעגל הזה.

דוד אמסלם: צריך לעצור אותו שנייה.

<יגאל עם פז: בדיוק באותו אופן שבו ההסכמות כאן, כפי שאני מבין שההסכמות מתגבשות, שנטל הפיצוי כפי שהוא משורשר מהסכם 61 להסכם 88 מוטל על היזמים.

<יגאל עם פז: היזם כרגע, הנטל מוטל עליו, הוא זה שצריך לשאת בתשלומים, לכן הוא זה שמנהל את המו"מ.

<יגאל עם פז: השופט בא והמליץ לצדדים: תבואו ותנסו לשבת ביחד, תנסו להגיע להסכמות, אולי אפשר לייתר את המשפט, אולי אפשר לייתר את הצעת החוק אם יהיו הסכמות.

<יגאל עם פז: השופט דיבר על פיצוי למשפחה של עד שני מיליון, זה מה שאני ראיתי.

דוד אמסלם: איגי, אני מכיר את הנושא לפני ולפנים, אתה לא צריך להגיד לי.

דוד אמסלם: דרך אגב, בסופו של דבר, בסופו של עניין כל פתרון שיהיה כאן בסוף זה יהיה פתרון של זכויות בנייה.

דוד אמסלם: עכשיו אני רוצה לספר לך משהו.

דוד אמסלם: מה הסיפור כאן?

דוד אמסלם: אני חוזר אחורה כדי להתקדם קדימה.

דוד אמסלם: זה אנשים, כפי שאמר דב, שבאו בשנות החמישים והשישים.

דוד אמסלם: מדינת ישראל שיכנה אותם שם, הם ישבו שם.

דוד אמסלם: זה היה סוג של מעברה.

דוד אמסלם: המדינה בגבעת עמל מכרה את הקרקע ליזם, באה ואמרה ליזם: תקשיב, אתה רואה את האנשים פה?

דוד אמסלם: הם עוד לא יודעים בכלל, אבל אני מכרתי לך את הקרקע במחיר אפס.

דוד אמסלם: אתה תבנה איקס ותפצה אותם.

דוד אמסלם: היא לא אמרה לו כמה, לא אמרה לו מי שם, לא אמרה לו כלום.

דוד אמסלם: היזם רכש את הקרקע, הלך לישון, ובינתיים המעברה גדלה.

שולי מועלם-רפאלי: אבל גם רשות מקרקעי ישראל, אדוני, הלכה לישון, היא לא הרימה לו כרטיס אדום.

דוד אמסלם: לאף אחד לא הפריע.

דוד אמסלם: התושבים גם לא ידעו, לדעתי.

דוד אמסלם: זה אנשים קשיי יום, קמו בבוקר, הלכו לעבודה כמו שהם עשו במשך 20 שנה.

דוד אמסלם: הם לא ידעו שמישהו מכר אותם.

דוד אמסלם: נניח שהיזם חשב שיש שם 50 איש, אבל כשהוא בא אחרי 15 שנה הסתבר לו שיש 300 איש.

דוד אמסלם: על זה אנחנו מדברים.

דוד אמסלם: זה לא כל כך פשוט.

דוד אמסלם: אני אומר לאיגי, זה ברור שהמעגל הוא כזה.

דוד אמסלם: לא מדברים על זה שמדינת ישראל תביא cash flow לעניין, זה לא הנושא בכלל.

דוד אמסלם: אני אומר, בסופו של דבר אנחנו מדברים שהיזם הוא יהיה הפיבוט, ושהדלתא, וזה מה שנכניס גם בחוק, תהיה זכויות בנייה עודפות.

דוד אמסלם: זה הוקטור, זה ברור.

יוסי יונה: ולכן לעיר יש תפקיד משמעותי פה.

דוד אמסלם: עכשיו אני בא לעיקרון.

דוד אמסלם: לכן, איגי, כרגע אתם, המדינה, צד בעניין.

דוד אמסלם: למה המדינה היא צד בעניין?

דוד אמסלם: בגלל שהיא חוללה את כל האירוע הזה, שהוא אירוע דרמטי, שהוא אירוע לא נורמאלי.

דוד אמסלם: אם אני היום המדינה, וזה שינינו את החוק - - נגיד שהיום אנחנו רוצים לקיים את האירוע.

דוד אמסלם: נניח שהמדינה היום היא הבעלים של הקרקע.

דוד אמסלם: מה אנחנו עושים?

דוד אמסלם: המדינה מנהלת מו"מ עם כל אחד, מפנה את מי שצריך, נותנת את הפיצוי, רק אחרי זה מוכרת את הקרקע ליזם נקי מתושבים.

דוד אמסלם: לא יכול להיות שהמדינה מוכרת את התושבים עם הקרקע.

דוד אמסלם: זה הדיון הראשון שעשינו.

דוד אמסלם: למה אני מכניס את זה כאן?

דוד אמסלם: אני מצפה שעד שיהיה פתרון - זה אליך, איגי, כי זה פר אקסלנס משרד המשפטים - המדינה צריכה להציג צד בבית המשפט, להתייצב , להגיד לשופט: תשמע, היה פה אירוע שהתחיל בחטא, יש פה אירוע שיכול להיות שכולם צודקים, אנחנו מבקשים שעד שנביא את הפתרון היזם יפסיק קודם כל את צווי הפינוי.

דוד אמסלם: התושב, בוודאי שהוא צודק, הוא לא יודע כלום, הוא לא מבין כלום.

דוד אמסלם: עכשיו, מי היה או לא היה זו שאלה של בירור שצריך לברר.

דוד אמסלם: היזם צודק בזה שהוא אומר: שמעו, חבר'ה, אני קניתי את הקרקע, התפקיד שלי הוא להרוויח כסף.

דוד אמסלם: כרגע, כשיש מחלוקת כזאת שכולם צודקים, אומרים: רק שנייה, בואו נעשה hold עד שנברר את כל הפרטים.

יוסי יונה: למה שלא נעביר את החוק בקריאה ראשונה?

יוסי יונה: זה יאפשר את העניין.

יוסי יונה: עד שהמדינה תבוא, לא תבוא, אדוני היושב-ראש, אנחנו עוד פעם מדברים, עובר עוד דיון ולא קורה כלום.

דוד אמסלם: אני רואה את האחריות של המדינה.

דוד אמסלם: זה לא אתה אישית, אבל המדינה - -

<יגאל עם פז: וזה גם לא משרד המשפטים.

דוד אמסלם: נכון.

דוד אמסלם: המדינה בשנות ה-60 יצרה בעיה, היא מודה בזה.

דוד אמסלם: איך היא מודה?

דוד אמסלם: שהיא אומרת: היום אני לא אעשה את זה יותר.

דוד אמסלם: זאת אומרת, היא מבינה.

דוד אמסלם: זה בחוק.

דוד אמסלם: סימן שהיא מבינה.

דוד אמסלם: אני אומר שהצד הטכני הזה נותן אוויר לאנשים, הם לא רצים דרך בתי משפט בכספים שאין להם.

דוד אמסלם: תבין טוב, טייקון כזה מגיע לבית המשפט - - איך אמר לי אחד האנשים פה?

דוד אמסלם: אני צריך עשרת אלפים שקל להביא עורך דין אבל אין לי.

דוד אמסלם: הוא הפסיד את האירוע.

דוד אמסלם: ברגע שכל אחד פה הגיע לבית המשפט, הוא הפסיד את האירוע.

דוד אמסלם: השופט שואל אותו: יש לך אישור?

דוד אמסלם: אתם מכירים את הסיפור שאני מספר.

דוד אמסלם: אני מבקש ממך שבהיבט הזה תטכסו עצה ביניכם פנימה, תראו איך אתם גם צד בעניין בבית המשפט, שנציג המדינה יבוא ויבקש את זה מהשופט.

דוד אמסלם: עכשיו לגבי הנושא שאתה אמרת, יוסי.

דוד אמסלם: תראה, אני רוצה לבוא ולהתייחס לסיפור הזה.

דוד אמסלם: זה חוק גבעת עמל.

דוד אמסלם: חשבתי להכניס את שאר השכונות כי מה זה משנה, אבל היועץ המשפטי שלי - -

<קריאה: זה תהליך, זה עירייה.

דוד אמסלם: אני אפסיק את הדיון אם תהיה עוד הערה אחת.

דוד אמסלם: אני מקדיש לנושא הזה מאות שעות.

דוד אמסלם: אני לא יודע אם יש מישהו במדינה שמקדיש את כל השעות, אני ונמרוד הדובר שלי.

דוד אמסלם: אז תפסיקו.

דוד אמסלם: אני פה כדי לסייע.

דוד אמסלם: אני גם לא בא להתקיף את הממשלה רק בשביל להתקיף אותה.

דוד אמסלם: אני לא באופוזיציה.

דוד אמסלם: אני בא לפתור.

יוסי יונה: גם אנחנו, אדוני היושב-ראש, רוצים לפתור.

יוסי יונה: לא באנו להתקיף את הממשלה.

דוד אמסלם: אני רציתי להחיל את העקרונות על כל השכונות, אבל היות והסיפור הוא גבעת עמל ולכל שכונה יש את הקצב שלה, אני חושב , כמו שאמר דב, שהעיקרון שיקבע פה יקרין פחות או יותר על כולם.

דוד אמסלם: זה מה שיהיה בפועל בסוף.

דוד אמסלם: רציתי להרחיב אותו עכשיו, אבל היועץ המשפטי אמר לי שאי אפשר בגלל שזה החוק המקורי.

דוד אמסלם: כפי שאמרתי, זה ממילא יקרה באופן אוטומטי.

דוד אמסלם: אני מקבל את העניין, אין לי שום בעיה עם זה, שגם בחוק יהיה כתוב בפירוש שהיזם יהיה הפיבוט בעניין הזה - אתם תנסחו את זה איך שתנסחו את זה, תומר – ושכל הדלתא של הפיצוי תהיה באמצעות זכויות בנייה עודפות שינוהל לגביהן איתו מו"מ על ידי המדינה ועיריית תל אביב.

אילן גילאון: מה יש כאן לנסח מחדש, הרי החוק הוכן לקריאה ראשונה?

אילן גילאון: נציג משרד האוצר, אתה לא תהיה בשקט היום, נכון?

אילן גילאון: בפעם הקודמת דיברתי איתך בטלפון על כך שלא התבטאת.

דוד אמסלם: אני אסביר.

דוד אמסלם: אתה יודע מה, לפני שאני מתייחס לחוק אני אתן לו להתייחס כדי להרגיע אותך.

שולי מועלם-רפאלי: וגם, אדוני, אם אפשר, שנשמע את אנשי עיריית תל-אביב.

דוד אמסלם: עיריית תל אביב, מבחינתי כרגע בחוק היא לא צד בעניין.

דוד אמסלם: אני אחבר את זה עוד מעט לקטע האופרטיבי.

דוד אמסלם: יוצר, תציג את עמדת האוצר, כדי שאילן גילאון ישמע ויבין אחרי זה למה אני כרגע מנסה לרבע את המעגל.

דוד אמסלם: בקשה.

דוד אמסלם: מה עמדת שר האוצר בעניין?

<אריאל יוצר: אני, קונקרטית למה שהוצג כאן בדיון, מקבל, מסכים, לא מתנגד למה שהציע יושב-ראש הוועדה.

דב חנין: מסכים, מותר להגיד.

<קריאה: שמה?

<אריאל יוצר: כמו שנאמר פה קודם, הקרקע הזאת נמכרה בשנת 1961.

<אריאל יוצר: היא לא סתם נמכרה באפס.

<אריאל יוצר: היא נמכרה באפס – היא לא הייתה שווה אפס - בגלל שהיא נמכרה כקרקע שהיא לא קרקע פנויה.

<אריאל יוצר: המחיר שיקף מטלה שחלה על היזם ונכתבה באופן ברור.

<אריאל יוצר: אני יכול לסיים במשפט קצר ולומר שאני מקבל את ההצעה של יו"ר הוועדה, אבל אם אתם רוצים שאני ארחיב ואסביר למה, אני גם יכול.

דוד אמסלם: יוצר, עזוב את מה שאני דיברתי.

דוד אמסלם: מה עמדת האוצר לגבי מי הגורם שאמור להיות הפיבוט לפיצוי, ושניים, מה דעתך לגבי סוגיית נוסחת הפיצוי בחוק הזה?

<אריאל יוצר: אחד, התשובה על השאלה מי אמור לשאת בתשלום היא תשובה די ברורה.

<אריאל יוצר: הקרקע הזאת היא קרקע בבעלות פרטית.

<אריאל יוצר: היא נמכרה במחיר שהוא מחיר נמוך משמעותית ממכירה בשוק בגלל שהיה עליה מטלה נוספת, וזה להסדיר את העניין של התושבים שנמצאים שם.

<אריאל יוצר: לכן, אני חושב, אין בכלל שאלה, הפיצוי צריך להיות פיצוי שמשולם על ידי היזם.

<אריאל יוצר: זה אחד.

<אריאל יוצר: שתיים, תראו, ברגע שאנחנו הלכנו למנגנון הזה, שבעיני הוא המנגנון הצודק והראוי, יש פה סוגיה מאוד עדינה בהיבט של להגיע בדיוק לקו הנכון בין חוקתי ולא חוקתי, סביר ולא סביר לגבי מה הוא גובה הפיצוי, מי מקבל אותו.

<אריאל יוצר: עכשיו, היצירתיות, היופי – כל אחד יקרא לזה איך שהוא רוצה - בהצעה של יושב-ראש הוועדה זה שהמקור לתשלום, לאחר שהסכמנו שהתשלום יהיה על ידי היזם, ימומן מזכויות בנייה נוספות, בלי להיכנס לשאלה משפטית שלא התייעצתי עליה עם גורמי המקצוע, המשפטים וכו'.

<אריאל יוצר: אם אנחנו הולכים על המנגנון הזה, אנחנו מגדילים את הסיכון שבו בסוף יהיה פתרון אמיתי לעניין הזה.

<אריאל יוצר: אני מעריך שאם בגלל שהקו הוא כל כך עדין בין פיצוי חוקתי ולא חוקתי אנחנו לא נייצר פתרון לא רק לשאלת מי המשלם אלא מה הוא המקור, אנחנו נמשיך להתקשקש בוויכוחים אין סופיים.

<אריאל יוצר: זה שתיים.

<אריאל יוצר: שלוש, מעצם המנגנון שהציע יו"ר הוועדה, המדינה, אם היא רוצה או לא רוצה, נכנסה פנימה.

אילן גילאון: אתה המקור.

אילן גילאון: הזכויות הן אתה.

שולי מועלם-רפאלי: זה מה שהוא אומר.

<אריאל יוצר: זה בדיוק מה שאני אומר.

<אריאל יוצר: זה נכון שמי שנותן זכויות בנייה זו עיריית תל אביב שהזכויות נמצאות בשטחה המוניציפאלי, אבל הסמכות החוקית לתת זכויות בנייה זו הוועדה המחוזית, שזו ועדה באחריות המדינה.

<אריאל יוצר: הפתרון הזה קושר בסופו של דבר את כל המעורבים שעליהם הוא דיבר – המדינה עם העירייה בצד הזכויות, היזם בצד המשלם.

דוד אמסלם: את זה הבנו.

דוד אמסלם: הסברת את מה שאמרתי עד עכשיו, רק היה ארוך טיפה.

דוד אמסלם: שאלתי - מה עמדת משרד האוצר לגבי סעיף 2, לגבי מי שנולד במתחם ומלאו לו 21 שנים עד יום תחילתו של חוק זה.

אילן גילאון: זו השאלה הכי חשובה.

דוד אמסלם: מה העמדה שלכם בעניין?

<אריאל יוצר: יש כל מיני מקרים.

<אריאל יוצר: אתה צודק שכל מקרה לגופו, אבל בשום מקרה שבו התמודדנו עם סוגיות דומות שקרו בעבר - אין סוגיות חדשות כאלו כי כבר לא נוהגים ככה - אין שום מקרה שבו היה קריטריון כזה או מתקרב לזה.

<אריאל יוצר: לכן, על אף שהובהר כאן שהפיצוי הוא לא באופן ישיר מהמדינה כי המדינה לא נותנת זכויות, אני חושב שזה קריטריון שהוא קריטריון לא סביר, בעייתי.

<אריאל יוצר: לא היינו שם אף פעם, ואני גם לא חושב שזה סביר להיות שם עכשיו.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, הערה, שאלה אליך.

יוסי יונה: השאלה היא עקרונית.

יוסי יונה: אנחנו עכשיו דנים בחוק הזה כדי להביא אותו לקריאה ראשונה.

יוסי יונה: האם כל מה שאתה אומר מונע את הבאתו של החוק הזה לקריאה ראשונה?

יוסי יונה: אני אגיד לך, אדוני היושב-ראש, ואמרתי לך בתחילת הדברים שיש לפתחך - -

דוד אמסלם: עזוב, יוסי, לפתחי, לא לפתחי, תגיד מה אתה מציע.

יוסי יונה: אנחנו פה, נראה לי, משחקים ברחבת ה-16, שהשער פתוח, אבל אף אחד לא רוצה לתקוע גול.

דוד אמסלם: יכול להיות שבינתיים יש בעיה במי בועט ואיך.

יוסי יונה: אנחנו עכשיו באיזה סללום כזה, זה כל מה שאני אומר.

דוד אמסלם: מה חידשת לי עכשיו?

דוד אמסלם: מה השאלה, שאנחנו עכשיו מתמסרים לרוחב?

יוסי יונה: זה תיאור מאוד מדויק.

יוסי יונה: השאלה היא כזאת: האם באופן שמר יוצר הציג את הדברים יש מניעה מצידו, מצידה של הממשלה, מצידה של המדינה שבשלב זה נעביר את החוק בקריאה ראשונה, כשאחר כך נדון בסעיפים?

דוד אמסלם: אני אתן לך את התשובה.

דוד אמסלם: בחוק הזה אין הרבה סעיפים, יש שני סעיפים, בעצם אחד, שזה מה שהקראתי עכשיו.

דוד אמסלם: המדינה מתנגדת לזה בתוקף.

דוד אמסלם: בגלל זה אני ושולי כבר שעה בחוץ.

דוד אמסלם: זה לא רק מעכשיו, משלשום אני כבר איתם בדיונים.

דוד אמסלם: אני רוצה לקדם את העניין בצורה הגיונית ביחד איתם.

דוד אמסלם: בלעדיהם לא יתקדם כלום.

דוד אמסלם: מה שאני אעביר כאן לא יעזור כלום, הרי הם לא מכירים את המנגנונים.

דוד אמסלם: מחר המדינה מחזירה את זה לוועדת שרים, זה נגמר שם.

דוד אמסלם: אני רוצה להתקדם, לא לריב עם המדינה.

דוד אמסלם: אני רוצה לקחת אותה איתנו.

דוד אמסלם: תבינו, רבותיי, אני מספר לכל האנשים כאן, אנחנו לא נצליח להעביר את החוק הזה אם המדינה תתנגד, קרי, אם הממשלה, אם משרד האוצר יתנגדו, אז גם אם אני וכולנו נעמוד על הראש לא יעבור החוק.

אילן גילאון: דודי, אני חשבתי שסדר היוצרות זה אתה מחוקק והממשלה מקיימת, לא הממשלה - -

דוד אמסלם: אנחנו מכירים את כל הסדרים.

דוד אמסלם: אני מספר לכם, אני פה לא פוליטיקאי בקטע הזה, אני בא לעזור לכם.

דוד אמסלם: זו המחלוקת.

דוד אמסלם: כשאני יזמתי את החוק הזה לפני 4 חודשים, אתם עוד לא הבנתם למה.

דוד אמסלם: בגלל הסעיף הזה.

דוד אמסלם: אם היינו אז מצביעים הם היו עוצרים את זה עכשיו, ואז אתם הייתם חושבים שרימו אתכם.

אילן גילאון: למה, אין לכם הנהלת קואליציה, דודי?

אילן גילאון: מה זאת אומרת "הממשלה מתנגדת ואתה יורד עם החוק"?

דוד אמסלם: אני לא מקדם חוק נגד הממשלה.

דוד אמסלם: אם פעם תהיה ממשלת שמאל ותהיה כאן, תוביל נגד הממשלה.

אילן גילאון: אם יהיה דבר כזה, אז לא נצטרך את הדיון הזה.

<שלמה וגדני: תשועה ברוב יועץ.

<שלמה וגדני: אני רוצה להגיד לכם, יש חוק, חוקקו חוק בבית המשפט העליון ב-1996.

דוד אמסלם: שמה הוא אומר?

<שלמה וגדני: איך יתפנו האנשים.

<שלמה וגדני: זה חוקתי.

<שלמה וגדני: אם 10 שנים הם גרים במקום, הם יקבלו דירה ו-50 - -

דוד אמסלם: שלמה, אנחנו מכירים את כל הסיפורים האלה.

<שלמה וגדני: אבל יש חוק.

דוד אמסלם: מה החוק אומר?

<שלמה וגדני: דירה ו-50 אלף דולר.

דוד אמסלם: מי מקבל?

<שלמה וגדני: מי ש-10 שנים.

שולי מועלם-רפאלי: השאלה מי מקבל.

<שלמה וגדני: כל מי שגר 10 שנים.

שולי מועלם-רפאלי: אבל מי שגר 10 שנים, כשזה עוד היה שייך למדינה, כבר לא גר בגבעת עמל.

שולי מועלם-רפאלי: אל תפגעו בעצמכם, בבקשה.

שולי מועלם-רפאלי: אתם אומרים דברים שהם לא רלוונטיים.

שולי מועלם-רפאלי: המדינה מכרה את זה ב-1961.

דוד אמסלם: אנחנו לא מכירים חוק כזה.

<שלמה וגדני: חוקתי.

דוד אמסלם: אם יש חוק כזה, תשלח לי אותו.

דוד אמסלם: היועץ המשפטי שלי לא מכיר.

דוד אמסלם: יכול להיות שאתה מכיר משהו.

דוד אמסלם: אם בית המשפט העליון חוקק איזה חוק שאני לא יודע, שלח לנו.

<שלמה וגדני: שכונת הארגזים.

דוד אמסלם: נשמח מאוד לשמוע את זה.

<סיני קהת: זה טוב שהחוק רזה, יש לזה יתרונות, אבל אני חושב שהוא טיפה רזה מידי.

<סיני קהת: למה אני מתכוון?

<סיני קהת: יש לכל השכונות ועדים.

<סיני קהת: אני חושב שהיה כדאי מאוד להכניס גם את הוועדים, או להקים איזו שהיא ועדה ציבורית, שתכלול גם את היזם, גם את הוועדים, ובאמצעות העניין הזה לקדם את הנושא, כי בלי השותפות של התושבים - -

דוד אמסלם: ברור, אבל זה לא בחוק, זה מו"מ.

דוד אמסלם: עוד מעט אני אסכם את זה.

<סיני קהת: דבר שני, אי אפשר לעבוד עם הגרזן הזה על הראש.

<סיני קהת: במקרה של המדינה זה פשוט יחסית.

<סיני קהת: אם שרת המשפטים תעשה טלפון ליועץ המשפטי לממשלה, לא יהיו יותר צווי הריסה, לא יהיו תביעות פינוי וכל העסק ייעצר.

<סיני קהת: עם היזמים זה עוד יותר קל, כי הם הולכים להרוויח מהעסק הזה, לא להפסיד כאן.

<סיני קהת: הנושא של עיכוב הליכים, שזה המינוח המשפטי אם אני לא טועה, מחויב המציאות.

<סיני קהת: חייב פה היועץ המשפטי לממשלה להתערב בעניין הזה.

<סיני קהת: אני רוצה להגיד מהניסיון שלי, בפינויים יש לא פעם הפרשים גדולים מאוד בין ההתייחסות של העירייה לבין ההתייחסות של יזמים לבין ההתייחסות של גופים אחרים של המדינה.

<סיני קהת: נוצר פה אי שוויון קטלני.

<סיני קהת: אני לא רוצה להיכנס כאן לאיזה גופים משלמים כמה ולמה, אבל יש פה אי שוויון בולט וזועק לעין.

לאה פדידה: הרי סלע המחלוקת הוא מי מקבל.

לאה פדידה: אמרת שקפץ מ-x ל-y.

דוד אמסלם: זאת שאלת ה-69 אלף דולר.

לאה פדידה: האם אנחנו יכולים להעביר את החוק שאומר שקודם כל יש אחריות, אבל הרשימה של מי שיקבל את זה תהיה על ידי האדם הזה שהבנתי שהיה צריך גם לעשות את העבודה?

דוד אמסלם: איגי הוא משרד המשפטים.

שולי מועלם-רפאלי: הוא לא צריך לעשות את העבודה.

שולי מועלם-רפאלי: את העבודה צריכה לעשות הממשלה, משרד המשפטים ומשרד האוצר.

דוד אמסלם: הוא לא צריך לעשות, אבל הוא חלק.

לאה פדידה: אם אנחנו לא רוצים ללכת הלוך, חזור ורוצים לתת מענה - אנחנו גם יודעים שאם מעבירים משהו בקריאה ראשונה ואומרים שעד קריאה שנייה צריכים להגיש את הרשימה הזאת והזאת, זה מאיץ תהליכים - אז לא צריך לחזור לפה לשולחן מבלי לקבל שום דבר, מבלי שנבעט ברחבת ה-16.

לאה פדידה: אני מבקשת מכבוד היו"ר דודי אמסלם אם אפשר להעביר את הסעיפים האלה, כאשר את הסעיף של מי יתוקן עד להצעה - -

דוד אמסלם: אני שמח שאמרת את זה.

דוד אמסלם: התכוונתי לדעת גדולים.

דוד אמסלם: לשם אני מתחיל לכוון.

<רונן כהן: אני מבקש לשקול מחדש את הטלת האחריות על שר השיכון.

דוד אמסלם: שר השיכון?

<רונן כהן: כך מופיע בהצעה.

<רונן כהן: לא בגלל שהוא רוצה לקחת אחריות, אלא בגלל שהוא במקום של סמכות.

דוד אמסלם: אתה מדבר על התקנות.

דוד אמסלם: איזה שר אתה רוצה שיתקין את התקנות?

דב חנין: שר השיכון לא אמור להתעסק בשיכון?

דוד אמסלם: אני לא רואה איפה שר השיכון, אני רואה בסעיף 4 את שר הפנים.

שולי מועלם-רפאלי: בהצעת החוק שלי, בסעיף 4, כיוון שאני מזכירה שרמ"י הייתה תחת משרד שיכון - -

דוד אמסלם: דב חנין כתב את שר הפנים ושר המשפטים.

שולי מועלם-רפאלי: דודי, הצעת החוק הזאת נכתבה כשרמ"י הייתה תחת משרד השיכון.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו נעשה את התיקון הראוי.

דוד אמסלם: זו שאלה טכנית, היא פחות חשובה לי כרגע.

דוד אמסלם: אנחנו עוד לא שם.

דוד אמסלם: תאמין לי שאם נפתור את הכל ויישאר רק שר השיכון, הוא יסכים.

דוד אמסלם: זו לא הבעיה.

<רונן כהן: הוא כבר מסכים.

דוד אמסלם: תראו, רבותיי, אני רוצה להתקדם בעניין ולהציע את המתכונת הבאה.

דוד אמסלם: תראו, קודם כל אני חושב שמה שהמחוקק בחוק הזה כתב, כפי שאמרתי קודם, זה מה שפחות או יותר, להערכתי, אמות המידה שאנחנו נקבע לשאר השכונות.

דוד אמסלם: לכל שכונה יש את סיפור המעשה הייחודי שלה אבל יש לה גם הרבה נושאים שמשיקים לכולם.

דוד אמסלם: אני מסכים עם תומר שלא נכון להביא את כולם לאותה נקודה, בגלל שיש גם שונות בין השכונות, אבל העקרונות, להערכתי, יחולו פחות או יותר על בסיס החוק הזה.

דוד אמסלם: תראו, אני לא מקבל, זו הייתה דרישה של האוצר - אני מבחינתי הייתי אדיש לעניין, אבל היות והם ביקשו את זה אז זה פחות חשוב לי, למרות שאני חושב שזה המנגנון שייווצר בפועל - שבסופו של דבר כל ההליך של הפיצוי יהיה חייב להיות באמצעות היזם בלבד.

דוד אמסלם: אנחנו לא נכניס פה עוד גורם חוץ מהיזם.

דוד אמסלם: היזם הוא הבן אדם, הוא הקופאי, הוא המסלקה.

דוד אמסלם: המדינה מתנהלת איתו באמצעות, כפי שאמרתי, זכויות בנייה.

דוד אמסלם: זה אומר שהיא תשב איתו.

דוד אמסלם: אני כרגע מתלבט להגדיר לעצמי מי זו המדינה, מי הגורם שעליו - - כשאתה אומר ל-10 אנשים לעשות משהו, אף אחד לא עושה, אבל כשאתה אומר "משה, תעשה אתה", אז הוא עושה.

דוד אמסלם: כרגע אני מתגבש עם עצמי מי זה.

דוד אמסלם: הפתרון באמת, כפי שאמרתי קודם, בוודאי ובוודאי יבוא לידי ביטוי בזכויות בנייה במקום או במקום אחר.

דוד אמסלם: מדינת ישראל יודעת לנהל את האירוע הזה, היא עושה את זה בהרבה מקומות אחרים.

דוד אמסלם: שאלת ה-69 אלף דולר, שזו השאלה שהאוצר מתנגד כרגע וזו גם השאלה המעניינת, היא מי זכאי.

דוד אמסלם: אני לא יכול להביא את ההכרעה ואת ההצעה הזאת.

<שלמה וגדני: על זה יש חוק.

דוד אמסלם: כולנו, חוץ ממך, לא מכירים את החוק.

<שלמה וגדני: באינטרנט אפשר לראות את זה.

דוד אמסלם: שלמה, הרי אמרת את זה קודם.

דוד אמסלם: חשבת שלא הבנתי?

דוד אמסלם: אנחנו לא מכירים את החוק.

דוד אמסלם: שלח לי את החוק.

דוד אמסלם: היועץ המשפטי שלי, אני אומר לך, מכיר כמעט את כל החוקים במדינת ישראל.

דוד אמסלם: גם איגי ממשרד המשפטים מכיר.

דוד אמסלם: אם יש חוק שאתה יכול להאיר את עינינו – אהלן וסהלן, בכייף.

דוד אמסלם: אני לא מבין מה אתה אומר לנו על שכונת הארגזים.

דוד אמסלם: אנחנו מתעסקים עד היום עם שכונת הארגזים, מבינים שאין להם שום חוק.

דוד אמסלם: יכול להיות שאנחנו לא מבינים מה קורה פה, רק אתה.

דוד אמסלם: אני אשמח מאוד אם תשלח לנו.

דוד אמסלם: דרך אגב, בית המשפט זה לא חוק.

דוד אמסלם: תשלח לנו, נלמד מזה.

דוד אמסלם: יכול להיות שיש משהו בדבריך.

דוד אמסלם: אני אשמח מאוד להשכיל.

דוד אמסלם: הנושא, כפי שאמרתי, הוא נושא סוגית הפיצוי.

דוד אמסלם: סוגית הפיצוי דרמטית פה.

דוד אמסלם: מדוע?

דוד אמסלם: כפי שאמרתי קודם, בלי הסכמה של המדינה אי אפשר.

דוד אמסלם: סמכו עלי, עזבו עכשיו כל מיני כאלה שיש להם אינטרסים אחרים.

דוד אמסלם: בלי הסכמה החוק הזה לא עובר, אי אפשר להעביר אותו גם אם אני ארצה, כי הממשלה תעצור אותו.

דוד אמסלם: דרך אגב, כל חוק שקורה בכנסת ככה עובד, רק השאלה איזו ממשלה.

דוד אמסלם: לאופוזיציה יש תפקיד, וזה להביך את הממשלה, להעלות חוקים שיודעים שאי אפשר להעביר אותם בממשלה.

אילן גילאון: מה אתה עושה כדי לעכב תהליכים?

אילן גילאון: למה זה לא נעשה עד עכשיו?

אילן גילאון: אמרת עיכוב הליכים.

אילן גילאון: אין לי אינטרסים אחרים, בניגוד למה שאתה חושב.

דוד אמסלם: אני מודיע לכם, אני עכשיו אלמד אתכם איך זה מתנהל בכנסת.

יוסי יונה: דוד, זה לא הוגן.

יוסי יונה: אתה בא ואומר שאתה ענייני ואנחנו לא.

יוסי יונה: למה אתה צריך להגיד את זה?

דוד אמסלם: לא אמרתי את זה.

יוסי יונה: אתה אומר שאנחנו רוצים להביך את בממשלה.

יוסי יונה: אתה מטיל ספק בכך שגם אנחנו רוצים לפתור את הבעיה?

דוד אמסלם: לא.

יוסי יונה: אז למה אתה אומר את זה?

אילן גילאון: הוא אומר שלו יש את האינטרסים לפתור את הבעיה, לאחרים אין את האינטרסים.

דוד אמסלם: בלי הממשלה החוק לא עובר.

דוד אמסלם: אין לנו עניין לא להעביר את החוק ורק להעלות אותו.

דוד אמסלם: אתם זוכרים שגם יוסי העלה את זה במליאה זמנו?

יוסי יונה: ועצרת אותו.

דוד אמסלם: זה לא פשוט.

דוד אמסלם: אני מנסה כרגע בעסק הזה לגייס את הממשלה.

דוד אמסלם: אנחנו נביא את החוק בלי הסעיף הזה כרגע.

דוד אמסלם: אני אנצל את המנגנון הבא להגיד: אחד, קודם כל, איגי, אני מבקש – אני לא יכול להכניס את זה לחקיקה, התייעצתי על זה עם תומר - שאתם תהיו צד בעניין מול בית המשפט.

דוד אמסלם: אני מבקש את ההתייצבות של היועץ המשפטי לממשלה בדיונים האלה מולם, שיתאר את המצב, יבקש מהשופט לעצור תהליכים, לפחות לכמה זמן, עד שנחליט על החוק הזה, כן או לא.

<קריאה: דודי, זה הכי דחוף, זה הכי חשוב לנו כרגע, כי אנחנו עומדים שם, שוחטים אותנו.

דוד אמסלם: שהממשלה תביא לידיעת בית המשפט שיש ניסיון אמיתי לפתור את העניין.

דוד אמסלם: זה לא ייקח שנה.

דוד אמסלם: אני לא אתעסק עם זה עוד שנה.

דוד אמסלם: זה או שאני אגיד לממשלה: תיקחו את תפוח האדמה, תגידו לתושבים שאתם לא רוצים, או שתתנו להם את מה שמגיע להם.

דוד אמסלם: איגי, תבקשו לפחות חצי שנה שיתנו לנו זמן להסדיר את העניין.

<קריאה: בדצמבר השופט כבר פוסק.

דוד אמסלם: זו בקשה, מבחינתי, פרלימינרית לכל הדיון הזה.

דוד אמסלם: אני אומר, הממשלה תהיה צד בעניין, משרד המשפטים, היועץ המשפטי לממשלה, על מנת לסייע לאנשים.

דוד אמסלם: כרגע תמונת המצב היא כזאת: כפי שאמרתי קודם, האנשים האלה הם אנשים קשי יום.

דוד אמסלם: כשהם מגיעים לבית המשפט, הם הפסידו את האירוע עוד לפני שהם נכנסו לאולם.

דוד אמסלם: גם אם הם שילמו כמה אלפי שקלים לעורך דין, זה מכסף שאין להם, צריך להבין.

דוד אמסלם: אני מבקש שהיועץ המשפטי או נציגו ילוו את התהליכים האלה, שזה מה שמובא בפני בית המשפט, ויבקשו לפחות עצירה של חצי שנה.

דוד אמסלם: אני לא אתעסק עם זה יותר במהלך חצי השנה קרובה.

דוד אמסלם: זאת אומרת, עד חצי שנה.

יוסי יונה: דוד, תבקש התחייבות מהם, לא רק הצעה.

דוד אמסלם: אני לא יכול לבקש התחייבות.

דוד אמסלם: היועץ המשפטי לא כאן, אז אני מדבר עם איגי.

<קריאה: יש פתרון קל יותר במקום שהוא יעשה את זה.

<קריאה: הפתרון הקל הוא לשלוח מכתב ליזם: אדוני, אנחנו משהים לך את ההסכם.

<קריאה: יש לכם שעבוד.

דוד אמסלם: מי ישלח?

<קריאה: המדינה.

<קריאה: יש לי מכתב מהמינהל: יש לכם שעבוד בדרגה ראשונה.

<קריאה: אם תשהו לו – נגמר.

דוד אמסלם: לא לתת לי עצות, אני מבקש מכם.

דוד אמסלם: מה שאתה אומר זה דבר לא מעשי.

<קריאה: למה לא מעשי?

<קריאה: השטח ניתן על תנאי.

<קריאה: 56 שנים לא עשו כלום.

דוד אמסלם: אני מסביר, אני די עייף מהדו-שיח הזה, אני רוצה לקדם אותו.

<קריאה: אבל יש שעבוד מדרגה ראשונה.

דוד אמסלם: דבר איתם שיתנו שעבוד.

<קריאה: יש שעבוד של המדינה בדרגה ראשונה.

דוד אמסלם: על לירה, על 10 שקלים.

<קריאה: זה לא חשוב, זה כפוף להסכם.

<שלמה וגדני: אני רוצה להגיש בג"ץ נגד כל המפלגות הציוניות ששמו אותנו במקומות האלה.

<שלמה וגדני: אנחנו נתבע אתכם.

<שלמה וגדני: אנחנו התושבים נתבע בבג"ץ את המפלגות האלו שהושיבו אותנו.

<שלמה וגדני: אם לא, אנחנו נעבור לחוץ לארץ, אנחנו נעלה לאומות.

<שלמה וגדני: מה זה?

<שלמה וגדני: מה, אתם באים עלינו?

<שלמה וגדני: רמסתם אותנו בכיתות.

<שלמה וגדני: ינקנו חלב של עוני.

<שלמה וגדני: אתם באים עלינו?

<שלמה וגדני: אנחנו נאסוף ברזל, נמליך מלך.

<שלמה וגדני: בסוף נאסוף ברזל.

<קריאה: במה אנחנו שונים מהקיבוצים?

שולי מועלם-רפאלי: למי אתם אומרים את זה, לדודי אמסלם ולי שגדלנו בשכונות איתכם?

שולי מועלם-רפאלי: מה קרה לכם?

שולי מועלם-רפאלי: דודי אמסלם ואני גדלנו איתכם באותן השכונות.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו מנסים להביא לפתרון, להצביע היום לפחות על חלק מהחוק כך שזו תהיה אמירה מול בית המשפט, מול היזם, אז תנו לנו להתקדם.

<שלמה וגדני: לא יהיה חוק, נגיש בג"ץ.

דוד אמסלם: איגי, זה לא רק לגבי גבעת עמל, זה לגבי כל השכונות.

דוד אמסלם: אני מבקש שתשבו בלשכת היועץ המשפטי לממשלה.

דוד אמסלם: בזמן האחרון אתם יושבים על הרבה חוקים שאנחנו מחוקקים בכנסת.

דוד אמסלם: תשבו גם בנושא הזה.

דוד אמסלם: תבקש מהיועץ המשפטי באופן אישי שיפנה קצת זמן, טיפה, לא הרבה, כדי לשבת על הסוגיה הזאת.

דוד אמסלם: יש כאן כרגע הליכים שאני רואה אותם הליכים מרושעים בתוצאה.

דוד אמסלם: גם אם כולם צודקים, התוצאה מרושעת.

דוד אמסלם: זה קורה בגבעת עמל, זה קורה בשכונת הארגזים, זה קורה בתל גיבורים.

דוד אמסלם: אני מבקש שבכל השכונות שמדינת ישראל שיכנה או איפשרה לשכן בשנות החמישים והשישים את אזרחי מדינת ישראל, בעיקר עולים חדשים, והם ישבו באותם מקומות וגידלו את ילדיהם, את משפחותיהם, ועדיין היא רוצה לפנות אותם משם, שם אנחנו מבקשים שעד שאנחנו נגמור את החוק הזה ונגמור את כל ההליכים יהיה קודם כל עיכוב הליכים.

דוד אמסלם: דרך אגב, הסיפור הזה, אני אומר לך באחריות, אתה פשוט לא ער לזה, אתה פשוט לא שם, אם היית מחליף אותי היית מבין, גורם להם לתחושת השפלה עצומה ברמות שאי אפשר לתאר.

דוד אמסלם: אנשים פה מדברים איתי במושגים שאני לא יכול לדבר איתם.

דוד אמסלם: אין להם כבוד, אין להם כלום, רק ה"שופל" שבא עם היזם והם לא יודעים מה לעשות.

<קריאה: ו-400 שוטרים.

דוד אמסלם: יש להם תחושת השפלה עצומה.

דוד אמסלם: כשהעברנו את גן החיות התנ"כי בירושלים, קודם כל בנינו חדש והעברנו את החיות, לא הרסנו אותו ואמרנו לחיות: עכשיו תחפשו לכם מקום.

דוד אמסלם: פה זה דבר אלמנטרי, בסיסי.

דוד אמסלם: אני חושב שהזכות הבסיסית של אזרח זה הכבוד שלו, לכן אני מבקש מהיועץ המשפטי לממשלה.

דוד אמסלם: יש סעיף בחוק שנקרא כבוד האדם, חוק יסוד.

דוד אמסלם: אני מבקש שקודם כל תציגו את העמדה שלכם מולו.

דוד אמסלם: לא יקרה כלום אם הכל ייעצר חצי שנה.

דוד אמסלם: אני מבטיח לך שאני עם החוק הזה לא אתעסק יותר מחצי שנה גג.

דוד אמסלם: או שאני מעביר אותו as is לממשלה, אוסף את כל האנשים האלה, אומר להם: אני הרמתי ידיים, אני לא מסוגל יותר, הנה הכתובת.

דוד אמסלם: יש שר אוצר, תלכו אליו, תעשו לו הפגנות.

דוד אמסלם: כמו שהשוטרים רצו להביא לי את המגשיות לבית, כך תפגינו מולו.

דוד אמסלם: תתחילו לעשות.

דוד אמסלם: יש ראש ממשלה?

דוד אמסלם: תפגינו מול ראש הממשלה, מה שאתם רוצים, אני כבר לא הכתובת.

דוד אמסלם: תנו לי צ'אנס עדיין לבוא ולנסות לרבע את המעגל הזה, בגלל שאני מאמין שאם נעשה את עבודת המטה, נשב ונעשה זום, אנחנו מסוגלים לרבע ולהביא תוצאה.

דוד אמסלם: אם הייתי חושב שלא, לא הייתי נכנס לנושא.

דוד אמסלם: אני מבקש ממך, איגי, זה תנאי בסיס לכל מה שאני אומר עכשיו.

<יגאל עם פז: אני אעביר את הדברים למעלה.

דוד אמסלם: תעביר אותם ככתבם וכלשונם גם ליועץ של השרה.

שולי מועלם-רפאלי: אני אעביר את זה לשרה.

דוד אמסלם: אני מבקש שתודיע לאיילת שהדברים שביקשנו זה לא דבר מסובך.

שולי מועלם-רפאלי: תוך כדי אני כבר מעבירה.

דוד אמסלם: הנזק לא גדול.

דוד אמסלם: לא מדובר על לעצור את זה ל-50 שנה, מדובר ב-6 חודשים.

שולי מועלם-רפאלי: זה מה שכתבתי לה.

דוד אמסלם: זה אחד.

דוד אמסלם: שתיים, אני רוצה להביא את ההצבעה של החוק, אבל להוריד את הסיפור של הסעיף הכי מהותי.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: לכאורה אני מעקר את החוק, אבל עדיין יש בזה אמירה: אנחנו מקדמים את החוק בקריאה ראשונה.

דוד אמסלם: אני אסביר לכם מה אני רוצה לעשות.

דוד אמסלם: אנחנו, כפי שאמרתי, ולפי בקשת האוצר, נגדיר ונכניס לתחולת החוק שכל הפיצוי וכל ההתנהלות תהיה מול היזם, כל ה-trade off יהיה מול זכויות בנייה.

דב חנין: במידת הצורך.

דוד אמסלם: בוודאי, במידת הצורך.

שולי מועלם-רפאלי: ושוב, רק על הדלתא.

<קריאה: מה לגבי מי שאין לו יזם?

דוד אמסלם: יהיה לו.

דוד אמסלם: לכולם יהיה.

דוד אמסלם: הרי בלי סעיף 2 החוק הזה לא שווה כלום.

דוד אמסלם: עד אז אני אתחם את זה בלוחות זמנים.

דוד אמסלם: אני מבקש להקים צוות עבודה.

דוד אמסלם: כרגע האוצר מבקש ממני להתניע תהליך.

דוד אמסלם: אני מוכן.

דוד אמסלם: אני אקבע ישיבת תהליך אצלי.

דוד אמסלם: אני אגיד לכם גם למה.

דוד אמסלם: יוצר, אני מאוד אוהב אותו, הוא נכנס לתפקיד חדש.

דוד אמסלם: הוא, לדעתי, רוצה את העזרה שלי בהתנעה, אז אני אקבע תוך שבועיים וחצי ישיבת עבודה אצלי, היא תכלול את האנשים הבאים: יוצר, אביגדור יצחקי, דוד זילבר ראש מינהל תכנון, מנכ"ל עיריית תל אביב, מתכננת המחוז נעמי אנג'ל, אלי לוי, נציג רמ"י הבכיר ביותר.

<אריאל יוצר: את היזם.

דוד אמסלם: עוד לא.

דוד אמסלם: את היזם אני לא צריך כרגע.

דוד אמסלם: אני צריך את איגי איתנו, נציג משרד המשפטים.

<קריאה: נציג מהשכונה?

דוד אמסלם: עוד לא עכשיו.

דוד אמסלם: זה הצוות המקצועי שאני ארצה לגבש איתו תחילת תהליך.

דוד אמסלם: בתהליך הזה יהיה נציג שכונה.

דוד אמסלם: אני חושב שהבעיה הכי מרכזית ביניכם תהיה, ואני מניח שתריבו גם הרבה, מי יהיה הנציג.

<קריאה: לא תהיה לנו בעיה.

דוד אמסלם: אני לא מדבר כרגע על שכונת הארגזים, אני מדבר על כל השכונות.

דוד אמסלם: אם לא תייצרו נציג אחד מוסמך או שניים – אני איתם אסכם מי מוביל את זה כראש הצוות - לא יהיה נציג.

דוד אמסלם: זה הגוף שבסוף צריך לייצר את כל המתווה.

דוד אמסלם: אחרי שיש כיוון למתווה ויסוכם ביניכם כל העסק הזה, רק אז מכניסים את היזם ואומרים לו: תקשיב, זה המוצר שאנחנו רוצים.

דוד אמסלם: מה אתה רוצה בשביל זה, או מה אתה חושב שמגיע לך, זה כבר דיון אחר, הוא לא שלכם, הוא לא אמור לעניין אתכם.

<קריאה: יש לנו בעיה להכניס, כי אתה אומר נציג אחד מכל השכונות.

דוד אמסלם: לא, כל שכונה.

שולי מועלם-רפאלי: על גבעת עמל, נציג של גבעת עמל.

שולי מועלם-רפאלי: כשיגיעו לשכונה שלך, נציג של השכונה שלך.

דוד אמסלם: אני אמרתי ככה: העקרונות יהיו בחוק הזה.

דוד אמסלם: בכל שכונה יהיה דיון על השכונה.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: בגלל שלכל שכונה יש את הסיפור שלה.

דוד אמסלם: יש שכונה עם סיפור א', יש שכונה עם סיפור ב'.

דוד אמסלם: אנחנו בכל שכונה נקים.

דוד אמסלם: בשכונת הארגזים זה כבר קיים.

<קריאה: יש לנו מתווה.

דוד אמסלם: יש מתווה שמתחיל להתקדם.

דוד אמסלם: אני רוצה לבנות את אותו מודל בכל שכונה, זה הרעיון שלנו.

דוד אמסלם: אני מבקש מהצוות הזה, אחרי שנמנה לו ראש צוות, להניע את התהליך.

דוד אמסלם: אני אסכם איתם מי זה המנהל של כל התהליך, הרי בסוף מישהו צריך לנהל את זה.

<קריאה: מה עם עיריית חולון?

דוד אמסלם: בכל שכונה יהיה המתווה הזה, תהיה העירייה.

דוד אמסלם: אני לא יודע, כל פעם זו עירייה אחרת.

דוד אמסלם: אנחנו מדברים עכשיו על גבעת עמל.

דוד אמסלם: המתווה שייבנה בגבעת עמל יהיה בכל השכונות.

דוד אמסלם: אם יהיה גם בנתניה, גם בנתניה.

דוד אמסלם: לא יצעק עכשיו מישהו "מה עם נתניה".

דוד אמסלם: יהיה אותו דבר.

דוד אמסלם: אני נכנס כרגע לעקרונות, אני לא נכנס כרגע לפרטים.

דוד אמסלם: אני אסכם איתם לוחות זמנים, כדי למלא את סעיף 2 בתוכן.

דוד אמסלם: ברגע שיהיה לנו את סעיף 2 בתוכן, אני אצעק ואצהיר על החוק.

דוד אמסלם: במידה ולא, אני אקרא לכולכם, אני אגיד לכם: הממשלה לא מעוניינת שאנחנו נקדם את זה - אני גם אצביע לכם מי מתנגד שם, בגלל שאני אשמע אותם, אני לא אבלבל אתכם כדי שלא תלכו לשר הבריאות – לכו לממשלה, תעבדו מולם, אני הרמתי ידיים אחרי שנתיים, לא מסוגל יותר.

דוד אמסלם: בקשה, דב.

דב חנין: תודה, אדוני היושב-ראש, ראשית אני מברך על ההתקדמות הגדולה שאתה מציע, אני מקבל את הקו הבסיסי שאתה מציע לנו להתקדם.

דב חנין: אני חושב, אדוני היושב-ראש, שאנחנו במצב שבו אנחנו מסוגלים לסכם את החוק לקריאה ראשונה.

דב חנין: אני אגיד גם איך.

דב חנין: יש לנו כמה סעיפים שאנחנו כולנו מסכימים עליהם.

דב חנין: אחד, סעיף המטרה, שהוא הבטחת זכויות המפונים משכונת גבעת עמל ב' בתל אביב-יפו.

דב חנין: שניים, אנחנו מסכימים גם על הגדרת השכונה, זאת אומרת, על הגושים והחלקות המפורטים בתוספת אנחנו מסכימים.

דב חנין: אנחנו מסכימים על אחריות היזם.

דב חנין: אנחנו גם מסכימים שבמידת הצורך, במידה שיש דלתא, אפשר לפתור את הדלתא הזאת באמצעות - -

דוד אמסלם: את כל זה נכניס.

דוד אמסלם: על זה נצביע עכשיו.

דב חנין: מאה אחוז.

דב חנין: אני חושב, אדוני, שגם בסוגיית הזכאים, ופה אני רוצה את הקשבתם של נציגי הממשלה, אנחנו אולי לא מסכימים על הפרטים ועל הניסוח, אבל אנחנו מסכימים על עיקרון.

דב חנין: תתקנו אותי אם אני טועה, כי חשוב לי מאוד להבין אם נציגי השרים שנמצאים איתנו מסכימים על העיקרון שלפחות לי נאמר שהשרים מסכימים עליו.

דב חנין: העיקרון אומר שהחוק הזה חל, שהזכאים לפי החוק הזה הם אנשים שמחזיקים נכסים בשכונה.

דוד אמסלם: אני לא רוצה להיכנס לזה.

דב חנין: אני אומר את הדברים, מכיוון שלי נאמר שהשרים מסכימים לזה.

דוד אמסלם: דב, עזוב, תשאיר את זה כרגע פתוח להכל, זה המו"מ שיהיה גם עם הדיירים עצמם.

דוד אמסלם: זו הליבה.

דוד אמסלם: אתה אומר לי עכשיו, בוא נסכם שיש בקבוק, יש פקק, אבל עוד הצלחנו - - ?

דוד אמסלם: עזוב.

דב חנין: אדוני מציע שסעיף הזכאים יישאר להכנה לקריאה שנייה ושלישית?

דוד אמסלם: אני מציע כזה דבר: היות ויש חשיבות לאמירה בהצבעה, אנחנו נצביע בדיוק על מה שאתה אמרת.

דוד אמסלם: זאת הייתה התכנית שלי, להצביע על המטרות, על מה שסיכמנו עכשיו, שזה היזם וזכויות הבנייה.

דוד אמסלם: הם ינסחו את זה עוד מעט.

דוד אמסלם: על סעיף 2 נגיד שאנחנו בהמשך, לקראת קריאה שנייה ושלישית - -

<תומר רוזנר: אתה לא יכול להביא את החוק לקריאה ראשונה בלי כלום, אין דבר כזה.

דוד אמסלם: אז איך נעשה את זה?

<תומר רוזנר: אני אסביר.

<תומר רוזנר: אני אציע לחברי הכנסת מה ניתן לעשות בשלב הזה, וזה מתחבר להצעה של חבר הכנסת חנין, אם כי כדי להביא הצעת חוק לקריאה ראשונה היא צריכה להיות מסוימת במידה מינימאלית.

<תומר רוזנר: אפשר להצביע בשלב הזה על סעיפים מסוימים בהצעת החוק, ולהמשיך את הכנתו לקריאה ראשונה בהמשך, לאחר שניצוק תוכן לתוך הדברים.

<תומר רוזנר: אי אפשר להביא חוק לקריאה ראשונה שאין בו דבר.

שולי מועלם-רפאלי: אפשר להצביע על סעיפים?

דוד אמסלם: מה שאתה מציע זה שאנחנו נצביע עכשיו על סעיפים מסוימים, אחרי זה נתקדם לסעיפים האחרים.

<תומר רוזנר: נכון.

<תומר רוזנר: עכשיו אני גם אציע על איזה סעיפים אפשר להצביע.

<תומר רוזנר: אפשר להצביע על שם החוק ועל סעיף 1, סעיף המטרה.

דוד אמסלם: אז בוא נקריא אותו.

<רוני טיסר: הצעת חוק להבטחת דיור חלופי לתושבי גבעת עמל, התשע"ח-2017.

<רוני טיסר: מטרה.

<רוני טיסר: מטרת חוק זה להבטיח את זכויות המפונים משכונת גבעת עמל ב' בתל אביב-יפו.

<תומר רוזנר: אפשר להצביע על הגדרת השכונה כפי שדב חנין הציע.

<רוני טיסר: הגדרות.

<רוני טיסר: בחוק זה – "השכונה" – תחומי הגושים והחלקות המפורטים בתוספת;

<תומר רוזנר: שאר הסעיפים, שהם ליבת החוק, עדיין לא מסוכמים, לכן לא ניתן להצביע, לדעתי.

<תומר רוזנר: כפי שאדוני אומר, צריך לנהל מו"מ.

<תומר רוזנר: לגבי הגדרתו של היזם, בהחלט לגיטימי שתחליטו שהיזם נושא בזה, אבל יש לחדד ולהבהיר מי הוא היזם, האם זה בעל הזכויות במקרקעין או הבעל הרשום, האם אדם שיש לו זכויות בנייה.

<תומר רוזנר: למשל, עיריית תל אביב, למיטב הבנתי, לא רשומה.

שולי מועלם-רפאלי: אז אולי לא כדאי את זה להכניס.

דוד אמסלם: יש לי רעיון.

דוד אמסלם: אנחנו יכלים להכניס את המילה "יזם", ואחרי זה, בהמשך, אנחנו נגדיר את זה.

<תומר רוזנר: אין לי איפה להכניס.

דוד אמסלם: אנחנו לא יכולים להכניס?

<תומר רוזנר: כרגע לא.

שולי מועלם-רפאלי: אדוני היועץ המשפטי, צריך יהיה להוסיף סעיף.

<אריאל יוצר: תעשה סעיף חדש, סעיף 2.

שולי מועלם-רפאלי: לקראת ההצבעה על כל החוק נוסיף סעיף.

דוד אמסלם: אנחנו נוסיף סעיף שיאמר שהיזם, ואנחנו נגדיר גם מי היזם שאנחנו מכוונים אליו - -

<תומר רוזנר: כולל מי שיקבל זכויות בנייה במתחם.

<קריאה: יש בעלים בקרקע.

דוד אמסלם: הבעלים הם לא היזם, לכן יש פה שאלה.

<קריאה: הבעלים מחזיקים בזכויות הבנייה.

דוד אמסלם: מה זה חשוב, הרי זו שאלה משפטית.

<קריאה: אפשר כבר להגדיר את זה.

דוד אמסלם: אנחנו רוצים לעשות משהו הלכה למעשה.

דוד אמסלם: כשאנחנו מדברים על היזם, בראש שלנו - -

<תומר רוזנר: כולנו יודעים על מה מדובר.

דוד אמסלם: אנחנו רק צריכים להגדיר אותו נכון.

דוד אמסלם: שלא נגדיר מישהו שאנחנו מכוונים אליו, ובסוף יסתבר שזה מישהו אחר שבכלל לא קשור.

<תומר רוזנר: אפשר להצביע, אדוני, על הסעיפים שהוקראו כבר, שזה שם החוק, סעיף 1 וחלק מסעיף 2.

דב חנין: אדוני היועץ המשפטי, אולי אנחנו יכולים גם להצביע על סעיף 3, כי סעיף 3 אומר: על אף האמור בכל דין או הוראת מינהל, מפונה יהיה זכאי - זאת אומרת, אנחנו לא מגדירים את המפונה, אנחנו מגדירים את הזכות - לדיור חלופי שווה ערך בעד פינוי הנכס שבו התגורר או שהיה בחזקתו במתחם לפי הוראות חוק זה.

דוד אמסלם: אני אסביר לך למה זה לא טוב הסעיף הזה, כי בסוף יש ספקטרום גדול מאוד של אנשים שמתגוררים, כאשר כל אחד יקבל נוסחת פיצוי קצת שונה.

<קריאה: לא בגבעת עמל.

דוד אמסלם: חבר'ה, עזבו גבעת עמל.

<קריאה: לחוק הזה יש השלכות על כולם, לא רק על גבעת עמל.

דוד אמסלם: אנחנו רוצים לחוקק חוק - -

יוסי יונה: בוא לא נכניס, דוד.

יוסי יונה: נלך עם מה שאמרת ונצביע.

דוד אמסלם: אחרת אנחנו לא נוכל לפצות אפילו פיצוי קל מי שאנחנו חושבים שמגיע לו קצת.

דוד אמסלם: עזוב, זה סתם - -

<תומר רוזנר: רק אני מבהיר שוב, לא מדובר באישור של כלל החוק לקריאה ראשונה, מדובר באישור של סעיפים מסוימים והמשך דיון.

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: טוב, רבותיי, אני מביא את הסעיפים האלה להצבעה.

דוד אמסלם: אני אעשה דיון נוסף - -

<תומר רוזנר: הצבעה על חלקו של סעיף 2, כאשר החלקים האחרים עדיין לא הוסכמו.

שולי מועלם-רפאלי: סעיף 1 וחלק מסעיף 2.

שולי מועלם-רפאלי: רק על הגדרת השכונה.

דוד אמסלם: רק על הגדרת השכונה.

דוד אמסלם: מה שאנחנו מצביעים זה כזה דבר.

דוד אמסלם: תבינו, כפי שהסברתי, אנחנו עושים כרגע משהו הצהרתי יותר מול המדינה.

דוד אמסלם: אנחנו אומרים להם: רבותיי, התקדמנו עכשיו עוד חצי צעד.

דוד אמסלם: כל פעם נתקדם עוד חצי צעד.

דוד אמסלם: אנחנו מבקשים שתצטרפו אלינו, כי אם לא, אנחנו לא יכולים להתקדם.

<רונית אלדובי: אם, חס וחלילה, הממשלה והכנסת מתפזרות, החוק שלנו יורד לטמיון פעם שנייה כבר.

<רונית אלדובי: זו המשמעות של קריאה ראשונה.

<רונית אלדובי: מה נעשה?

דוד אמסלם: אני כרגע עוד לא עוסק בזה.

<קריאה: כל ממשלה שתבוא תעשה את החוק הזה.

<קריאה: יש פה קואליציה וגם אופוזיציה, מה הקשר.

דוד אמסלם: כפי שאמרתי, אני אקים את הצוות הזה.

דוד אמסלם: שבועיים אני אשב איתם.

דוד אמסלם: אז אני אבין מהם.

דוד אמסלם: אני אעקוב אחרי הסיפור שלהם.

דוד אמסלם: אם תוך שבועיים הם לא נותנים לי כיוון - - עכשיו, גם הם צריכים לעשות עבודה.

דוד אמסלם: אם הם יסמנו לנו שיש כיוון, אנחנו מבינים שאנחנו מתקדמים.

דוד אמסלם: הרי אני לא מתכוון לנהל את העסק הזה עוד הרבה זמן.

דוד אמסלם: אנחנו חייבים להגיע לקצה מול הממשלה, רוצים או לא רוצים.

דוד אמסלם: אם לא רוצים, אז כפי שאמרתי לכם, אני מרים את הידיים, תפעילו את כל החברים כאן, אני אסמן לכם בממשלה מי מתנגד, תלכו ותפגינו ליד ביתו, תפעלו מולו, מול הכתובת הנכונה, כי זה לא אני פה.

<קריאה: שזה יהיה כפוף לעצירת המשפטים.

דוד אמסלם: דיברתי על זה.

<קריאה: אולי תמנה מישהו שיהיה אחראי שזה קורה.

שולי מועלם-רפאלי: תוך כדי שדודי דיבר, העברתי את הבקשה לשרת המשפטים.

דוד אמסלם: כל מה שאני מבקש כאן זו רק בקשה.

דוד אמסלם: אם היה מדובר בהחלטות שלי, הייתי מחליט.

דוד אמסלם: אני מספר לכם, אם משרד המשפטים, היועץ המשפטי לא יקבל את העמדה שלי, הוא לא יעשה את מה שאני אומר.

דוד אמסלם: אני לא מפעיל אותו.

דוד אמסלם: אם הם לא ירצו, הם לא יבואו.

דוד אמסלם: אני רוצה להביא את הסעיפים האלה להצבעה כי יש בהם אמירה.

דוד אמסלם: לא התקדמנו הרבה ברמה המעשית, אבל יש בהם אמירה מול הממשלה.

דוד אמסלם: אני אעקוב אחרי הסיפור הזה.

דוד אמסלם: כפי שאמרתי, תוך שבועיים אני אשב עם הצוות, אני אבקש מהם להתחיל להפעיל.

דוד אמסלם: אני גם אבקש ממישהו שם שיוביל את העניין הזה מבחינת הצוות.

דוד אמסלם: בפעם הבאה שאני אקבע דיון, זה יהיה ככה: או שנתקדם לקריאה ראשונה בהצבעה כולל סעיף 2, או שאני אקרא לכם לדיון כדי להגיד לכם: רבותיי, אני לא יכול לקדם את החוק הזה יותר, תפנו ותעשו מה שאתם מבינים, בגלל שהממשלה מתנגדת לעניין.

דוד אמסלם: תתמודדו מולם.

<רונית אלדובי: מה זה "מולם"?

<רונית אלדובי: הממשלה היא של הליכוד, של הבית היהודי.

דוד אמסלם: אני לא הממשלה.

דוד אמסלם: טוב, רבותיי, אני רוצה להעלות את זה להצבעה.

<תומר רוזנר: אני רק אבהיר, אנחנו מצביעים על שם החוק, על סעיף 1 ועל חלק מסעיף 2, הגדרת השכונה.

דוד אמסלם: מי בעד מה שהקראנו כרגע, מי נגד, מי נמנע?

דוד אמסלם: בעד – 6

דוד אמסלם: נמנעים – אין

דוד אמסלם: 6 חברי כנסת מאשרים את הסעיפים שתומר אמר.

דוד אמסלם: אתם תשמעו ממני בהמשך, בטווחים, לדעתי, של 3 חודשים מהיום.

דוד אמסלם: תודה רבה לכולם.