ועדת החוקה, חוק ומשפט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 471, 2017-10-31 11:00

ניסן סלומינסקי: בוקר טוב, צהרים טובים לחברותי חברות הכנסת, לאנשי הממלכה ולכל מי שהצטרף.

ניסן סלומינסקי: מנושא לנושא - -

ענת ברקו: - - מנושא לנושא באותו נושא.

ניסן סלומינסקי: כמעט.

ניסן סלומינסקי: יש לנו הצעת חוק פרטית, חוק-יסוד, ואני אתן לענת להציג אותה.

<גור בליי: אני רק רוצה להפנות את תשומת הלב שיש לנו שתי הצעות חוק שמונחות על שולחן הוועדה היום, האחת הצעת חוק לתיקון חוק יסוד הכנסת, שהיא הצעת חוק פרטית של חברת הכנסת ברקו, ולצדה גם הצעת חוק הבחירות לכנסת מטעם ועדת החוקה שמשלימה את התיקון ומנוחת אף היא, ונצטרך להצביע בעצם על שתיהן.

ניסן סלומינסקי: אולי רק משפט אחד של פתיחה – כשדנים על הבחירות, מי יוכל להיבחר או לא להיבחר, לפעמים נוצר רושם שהבחירות אוטוטו בשער וכבר אנחנו עושים הכנות וכו'.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה רק להרגיע שזה לא בהכרח.

ניסן סלומינסקי: אף אחד לא יודע, אבל איך שאני רואה את העסק, זה רחוק מאוד, ולמרות הכול, למרות שזה יהיה בנובמבר 2019, אנחנו בכל אופן רוצים לעשות כבר את ההכנות ליום שידובר כדי שיהיו מוכנים עם כל החוקים הנדרשים.

ניסן סלומינסקי: בהקשר הזה אנחנו דנים.

ניסן סלומינסקי: ד"ר ענת ברקו, בבקשה.

ענת ברקו: תודה רבה, אדוני יושב הראש.

ענת ברקו: אני מבקשת להודות באופן מיוחד לייעוץ המשפטי של הוועדה וגם לייעוץ ולחקיקה של הפרקליטות, עוד לפני שאנחנו דנים, על העבודה המקצועית לאורך כל הדרך.

ענת ברקו: אנחנו רוצים לשים סוף למצב הזה, שתיקון חוק-יסוד: הכנסת יוביל, של מחבלים, מפגעים ונהנים לאחר מכן ממנעמי השלטון.

ענת ברקו: לצערי הרב, אנחנו רואים הרבה מאוד מקרים של אנשים שיצאו גם מתוך הכנסת לפגע, או אנשים שהורשעו בפיגועי טרור או בשותפות לפיגועי טרור בצורה כזו או אחרת, ולאחר מכן הם מכהנים בכנסת והם יכולים להגיע לעמדות מהסוג הזה.

ענת ברקו: הזכות הבסיסית של אדם היא הזכות לחיים ולביטחון אישי, ולכן כשאנחנו מדברים על חובת המדינה, חובת המדינה בראש ובראשונה להגן על אזרחיה מפני גורמים עוינים או מפני כאלה שמשתמשים בדמוקרטיה כדי לפגוע במדינה.

ענת ברקו: אז אנחנו יודעים שזה מאוד ברור לנו כשמדובר בגבולות המדינה, אבל זה גם צריך להיות מאוד ברור כשמדובר בתוך המדינה, וכשאזרחי מדינת ישראל עושים את הדברים הללו.

ענת ברקו: ולכן זו הזכות שלנו להגן על ביטחוננו.

ענת ברקו: טרור היא לא עבירה רגילה, היא עבירה אידיאולוגית.

ענת ברקו: יש ויכוח שלם גם בקרימינולוגיה, שזה התחום שאני באה ממנו, האם אפשר להתייחס לטרור כאל פשיעה קונבנציונלית, רק שהכוונה היתה אחרת, האידיאולוגיה היא שונה.

ענת ברקו: לא, עבירה אידיאולוגית מסוג טרור מקעקעת את הסדר הרגיל עליו מושתתת החברה, ואנו חייבים למצוא את הדרך להתגונן בפני אלה המבקשים את רעתנו.

ענת ברקו: אנחנו יכולים להגיד שהיום, מה שעומד מולנו היום ואפילו סעיף 7א, חבר כנסת כמו עזמי בשארה עבר דרך המסננת הזאת, לא היתה לו שום בעיה.

ענת ברקו: זאת אומרת שמי שעבר עד היום עבירה אידיאולוגית, לאחר תקופה יחסית קצרה לא משמעותית, הוא יכול היה להגיע לכנסת.

ענת ברקו: הזכות להיבחר היא זכות שקיימת, אבל למי שכופר בסדר הקיים, בזכות יסוד כמובן, וטרוריסט שהפר את הכללים הדמוקרטיים שעומדים לרשותו והשתמש בדמוקרטיה נגד המדינה, צריך לשלם דמי רצינות כדי להחזיר אותו למסלול של היכולת להיבחר.

ענת ברקו: אני באופן אישי יכולה לומר, שגם היום – אולי כשאנחנו ניכנס לחוק באופן יותר עמוק – גם היום אנחנו רואים שאנשים למשל כמו גטאס, אם אנחנו לא נמצא את הרף המתאים, הם יכולים לחזור לכנסת, ואני לא חושבת שאנחנו רוצים אנשים כאלה בכנסת, אנשים שהבריחו משהו שיכול להיתפס ממש כאמל"ח לאויבים שלנו שיושבים בכלא, לטרוריסטים, אסירים ביטחוניים.

ענת ברקו: אני רוצה למנוע מאנשים כאלה להגיע לכנסת.

ענת ברקו: אני רוצה להודות לצוות שלי – לתמר, למוטי ולמאיר על עבודה מאוד יסודית שהם עשו סביב החוק הזה.

ענת ברקו: נכון, זה לא עניין של מה בכך, אנחנו מדברים על שינוי חוק-יסוד, אבל המציאות הבלתי אפשרית שאנחנו חיים בה במדינה הזאת, היא גם לא עניין של מה בכך.

ענת ברקו: לכן אני אבקש את התמיכה בחוק, ואני שוב מודה לך.

<גור בליי: קודם כל, כפי שציינה חברת הכנסת ברקו, אנחנו עוסקים גם בתיקון חוק-יסוד לכנסת, אז יש לקחת בחשבון שאנחנו עוסקים במטריה שכשלעצמה היא מטריה מאוד משמעותית.

<גור בליי: הרשות כרשות מכוננת, לא בכובעה הרגיל כרשות המחוקקת שמחוקקת חוקים רגילים, אלא עכשיו הוועדה יושבת על חקיקת יסוד, ויש לקחת את זה בחשבון על מלוא המשמעויות שיש לכך.

<גור בליי: מעבר לכך, הצעת החוק הפרטית עוסקת פה בזכות להתמודד, להיבחר בבחירות, שהיא זכות חוקתית מן המעלה הראשונה במדינה דמוקרטית, שמקובל לומר שהיא גם מהווה ביטוי לחופש הביטוי, לזכות לשוויון, לחופש ההתאגדות, ויש בה גם כדי להקרין על הזכות לבחור, כי ברגע שאתה מגביל את היכולת של אדם להיבחר, אתה מונע את היכולת מהבוחרים להצביע עבורו.

<גור בליי: את כל הדברים האלה צריך לקחת בחשבון, לכן אנחנו מלכתחילה בעמדה – הגישה המקובלת במשפט שלנו – שכשאנחנו באים להגביל את הזכות להיבחר, אנחנו צריכים לעשות את זה מאוד בזהירות והנטל המובהק הוא על מי שמבקש להסביר מדוע יש להגביל או להגביל יותר מן הקיים.

<גור בליי: במצב המשפטי היום בסעיף 6 לחוק יסוד-הכנסת, שאותו הצעת החוק מבקשת לתקן, קיימת כבר מגבלה על מי שהורשע בפסק דין סופי לעונש מאסר בפועל העולה על שלושה חודשים, הוא לא יכול להתמודד לכנסת טרם עברו שבע שנים מיום שסיים לרצות את תקופת מאסרו.

אורי מקלב: גם אם זה לא היה קלון?

<גור בליי: יו"ר ועדת בחירות צריך לקבוע, שאין בעבירה שהורשע משום קלון, ואז הוא יכול להתמודד.

אורי מקלב: לא בית המשפט - - -?

<גור בליי: יש סיטואציות שבהן בית משפט קבע קלון.

אורי מקלב: גם אם לא קבע קלון – יש זכות ליושב ראש ועדת בחירות להחליט.

<גור בליי: זה בעצם להכרעת יו"ר ועדת הבחירות המרכזית.

ניסן סלומינסקי: כלומר, אם אין קלון, אין לו את המגבלה.

יעל גרמן: אם אין קלון – שבע שנים.

<גור בליי: אם אין קלון – אין את המגבלה.

<גור בליי: יש סיטואציות שבהן בית משפט קובע - -

ניסן סלומינסקי: - - בית משפט או יו"ר ועדת בחירות מרכזית.

<גור בליי: - - ובהרבה מאוד מצבים זה מגיע ליו"ר ועדת הבחירות המרכזית.

<גור בליי: הדעת נותנת בסוג העבירות שאנחנו מדברים עליהן עכשיו - - -

יעל גרמן: אם אין קלון – זה שבע שנים אוטומטית.

יעל גרמן: אם יש קלון – זה מעבר לשבע שנים.

<גור בליי: לא, אם אין קלון – אין מגבלה.

<גור בליי: אם יש קלון – זה שבע שנים מיום סיום המאסר.

יעל גרמן: ומה אם זה טרור?

יעל גרמן: החוק משנת 81' שהגביל עבירת טרור לחמש שנים.

<גור בליי: מבחינה היסטורית, עד 81' לא היתה שום מגבלה.

<גור בליי: ב-81' הטילו מגבלה רק על מי שהורשע בעבירות טרור וביטחון.

<גור בליי: למעשה, בשנת 2000 הטילו מגבלה על כולם, זאת אומרת בעצם הרחיבו את המגבלה, שהיא לא תחול רק על טרור ורק על ביטחון, ויש את מה שאמרתי עכשיו, את ההוראה שאומרת שבע שנים על כולם.

ניסן סלומינסקי: מה זה כולם?

ניסן סלומינסקי: רוצח או דברים כאלה?

<גור בליי: לא צריך להיות ברמה של חומרה של רצח, אנחנו מדברים על מאסר בפועל של שלושה חודשים ומעלה, כאשר ההנחה היא – אולי דין ידבר על זה אחרי זה בהקשר של יו"ר ועדת הבחירות המרכזית – אבל בעבירה - - -

יעל גרמן: זאת אומרת, טרור עומד ללכת עם כל שאר העבירות.

<גור בליי: בהחלט, בהחלט.

יעל גרמן: וענת רוצה לבדל.

ניסן סלומינסקי: בעבירה שנניח שלושה חודשים ומעלה נדרש קלון כדי שהוא יהיה מנוע משבע שנים?

<גור בליי: כן, אם יש קביעה שאין קלון – אין מגבלה, אבל ההנחה היא בכל מצב, גם גניבה, הסיטואציה הרגילה היא שעבירה יותר סטנדרטית, מי שגנב, רוב הסיכויים שיגידו שיש עם זה קלון.

ניסן סלומינסקי: לא חשוב, אבל הדרישה היא קלון.

<גור בליי: אבל צריך קביעה פוזיטיבית שאין קלון.

<עמי ברקוביץ: זאת אומרת, ההנחה היא שיש ויושב ראש הוועדה, ועדת הבחירות, מוסמך לקבוע שאין.

ניסן סלומינסקי: הוא או בית המשפט.

ניסן סלומינסקי: גם בית המשפט יכול לפעמים לקבוע?

אורי מקלב: ובמידה שבית המשפט לא קבע.

ניסן סלומינסקי: לא, אם הוא אומר שאין קלון, או שהוא רק קובע שיש קלון?

<דין ליבנה: רק אם יש קלון, למקרה שזה נדרש לפי דין.

<דין ליבנה: במקרה שמדובר למשל בנבחר ציבור, ואז צריך שבית המשפט יקבע אם יש קלון כדי לבדוק האם הוא יוכל להמשיך בכהונתו.

יעל גרמן: למשל הפרת אמונים.

<דין ליבנה: אם מדובר בנושא משרה, שהמשרה שלו תלויה בכך שהוא לא עבר עבירה שיש עמה משום קלון.

יעל גרמן: בוא נעשה סדר, אני חייבת סדר.

יעל גרמן: אני מדברת על החוק הקיים, שלמעשה תיקן והחיל את עבירות המניעה החל מ-2000, זאת אומרת הוא ביטל את 81'.

<גור בליי: הוא הרחיב למעשה.

יעל גרמן: הוא הרחיב, אבל הוא ביטל.

<גור בליי: שינה.

יעל גרמן: ניקח באמת עבירה דווקא של צווארון לבן, הוא מעל.

יעל גרמן: באופן אוטומטי הוא יכול כן ורק אם נקבע – זה opt in או opt out?

<גור בליי: הסיטואציה היא כזאת – אם אתה הורשעת בעבירה שעונשה שלושה חודשי מאסר בפועל ומעלה ולא עברו שבע שנים מהמועד שסיימת את המאסר - -

<דין ליבנה: לא עונש העבירה, אם בית משפט גזר עליך שלושה חודשי מאסר ומעלה באותה עבירה, יכול להיות שהעונש הוא אחר.

<דין ליבנה: אם בית המשפט הטיל עליך עונש מאסר של שלושה חודשי מאסר בפועל ומעלה, יש חזקה שיש עם העבירה קלון.

ענת ברקו: צריך להגיד שאין קלון.

<דין ליבנה: נכון, אתה יכול לשכנע את יושב ראש ועדת הבחירות המרכזית שאין קלון - -

יעל גרמן: באופן אוטומטי כן, אלא אם כן קובעים שלא.

<דין ליבנה: שזה החריג שבחריגים.

אורי מקלב: אם השופט קבע, יחד עם השלושה חודשים, קלון – זה קלון, זה גם ברור, גם יושב ראש ועדת הבחירות לא יכול לשנות.

אורי מקלב: אם הוא קבע שאין קלון – הוא גם קבע שאין קלון.

אורי מקלב: אם אין איזושהי קביעה בעניין – אז יושב ראש ועדת הבחירות יכול - - -

<גור בליי: ההנחה היא שברוב המקרים הוא לא יקבע - -

ניסן סלומינסקי: - - אלא אם כן יש צורך.

<גור בליי: - - אלא אם כן יו"ר ועדת הבחירות המרכזית קבע אחרת.

ניסן סלומינסקי: לא, או שהוא חבר כנסת שהשופט נצרך להביע עמדה.

אורי מקלב: הוא צריך לקבוע.

אורי מקלב: אם בית המשפט לא קבע, יושב ראש ועדת הבחירות - - -

ניסן סלומינסקי: לא, הוא לא צריך לקבוע.

אורי מקלב: בלי שהוא יקבע שאין קלון – הוא לא יוכל.

<דין ליבנה: בית משפט שדן במקרה, קובע קלון רק אם יש סיבה לקבוע קלון.

<דין ליבנה: למשל, אם האדם שמורשע הוא נושא משרה ציבורית, אבל אם סתם פלוני עבר עבירה, אין לזה שום נפקות.

יעל גרמן: ולא הבחינו בין טרור לבין כל עבירה, שזה מה שחשוב.

ניסן סלומינסקי: ההפך, יישרו את הקו לכיוון הטרור.

יעל גרמן: לכולם.

ניסן סלומינסקי: כן, לכולם.

אורי מקלב: אחרי שלוש שנים - - -

ניסן סלומינסקי: זאת היתה ההקדמה.

אורי מקלב: טרור יהודי וטרור - - -

יעל גרמן: טרור יהודי וטרור לא יהודי.

ענת ברקו: טרור, טרור באשר הוא.

אורי מקלב: עבירת ביטחון חמורה - - -

ניסן סלומינסקי: זה לא רק טרור, עבירת ביטחון חמורה.

<גור בליי: הצעת החוק מבקשת לקבוע תקופה ארוכה יותר, היא נכנסת בדיוק לאותו הסדר קיים ממועד השחרור, אבל ההצעה של חברת הכנסת ברקו בנוסח שהתגבש בינה לבין ועדת שרים לחקיקה אומרת שאם אדם הורשע בעבירת טרור ביטחון חמורה – תיכף נדבר על זה – לתקופה העולה על שבע שנות מאסר בפועל, הוא ריצה יותר משבע שנות מאסר בפועל, התקופה מתארכת משבע שנים ל-14 שנה.

יעל גרמן: היא רצתה 25, ואתם הגעתם להסכמה של 14.

ענת ברקו: אבל יש בעיה עם ההתיישנות.

<גור בליי: התקופה מתארכת משבע ל-14.

<גור בליי: עולות פה שתי נקודות – תיכף ניכנס לפרטים לגבי איזה עבירות וכן הלאה, ואני חושב שגם נציגי הממשלה ירצו להתייחס לנושא של 14 או 15 – שאני חושב שצריך לתת עליהן את הדעת, כשאנחנו כל הזמן תחת ההנחה שאנחנו עוסקים בהגבלה של זכות יסוד חוקתית חשובה ביותר: האחת – שאלת ההבחנה בין עבירות טרור לבין עבירות טרור.

<גור בליי: צריך להבין שהיום זה שבע שנים לא רק למעילה ולגניבה, אלא גם לרצח ולאונס.

<גור בליי: שבע שנים מיום שחרור מהמאסר זה על כל עבירה באשר היא, זאת אומרת:

<גור בליי: אנחנו מדברים היום על סיטואציה שבה אין היום הבחנות בין עבירות קלות יותר לעבירות חמורות יותר, בין טרור או לא טרור.

ענת ברקו: אבל ההבחנה נובעת מעצם הענישה.

אורי מקלב: אומר גור: מי שרצח – יועל להיבחר אחרי שבע שנים.

אורי מקלב: מי שעשה פעילות ביטחון חמורה – לא יוכל.

<גור בליי: הוא יוכל אחרי 14 שנה על פי ההצעה.

ענת ברקו: צריך להיות לזה חוק נפרד.

<גור בליי: אז זו שאלה אחת שעולה לגבי ההבחנה הזאת, כי היום אנחנו עושים משהו אחיד, שבסופו של דבר בא לאזן, הרי למה קבעו את זה?

<גור בליי: הרי לכאורה אפשר לעשות את זה לתקופה הרבה יותר ארוכה.

<גור בליי: מה שעומד ביסוד הדבר הזה זה הניסיון לאזן בין העובדה שמדובר בהגבלה של זכות מאוד חשובה לבין הרצון גם לשמור על טוהר המידות ועל אמון הציבור בחברי הכנסת, וגם נכנס פה עניין תקנת השבים, שאדם יכול מתי שהוא להשתקם מעבירה וגם אולי להיבחר לכנסת, וזה עומד כנגד הרצון להאריך את התקופה.

<גור בליי: שאלה אחת זה ההצדקה להבחנה בין עבירות שונות.

<גור בליי: התקופה השנייה שעולה פה – האם התקופה של המניעות שקבועה היום בחוק היסוד היא לא ארוכה מספיק?

<גור בליי: זו השאלה שצריך לתת עליה את הדעת.

<גור בליי: זה כמובן עניין ערכי, שהוועדה צריכה להתייחס אליו, אבל צריך לקחת בחשבון בהקשר הזה, האם יש מקרים שמעוררים את הצורך הזה, האם אדם שהורשע בעבירת טרור או ביטחון חמורה, אנחנו חושבים שיש סיכוי שהוא ירצה להתמודד לכנסת.

<גור בליי: אם הוא באמת טרוריסט חמור, האם אנחנו לא נוכל לפסול אותו באמצעות 7א שמגביל אותו?

<גור בליי: כלומר, עולה השאלה של הצורך בדבר הזה, וגם צריך כן לזכור בקונטקסט שיש משהו בשבע שנים הזה שהוא טיפה מבלבל, כי אנחנו מדברים על שבע שנים מיום סיום המאסר.

<גור בליי: אם יש אדם שביצע היום עבירה, נגיד היתה שנה חקירה ואחרי זה שנה משפט ואז הוא היה בכלא שבע שנים - - -

ניסן סלומינסקי: אז זה אחרי תשע שנים.

<גור בליי: לא, אחרי 16, זה אחד ועוד אחד ועוד שבע ועוד שבע.

ענת ברקו: זה יכול להיות גם אחרי תשע שנים.

ענת ברקו: גטאס יכול אחרי תשע שנים להיכנס לכנסת, מה הבעיה?

ענת ברקו: הוא יכול אחרי תשע שנים להיות חבר כנסת, נכון או לא?

ענת ברקו: צריך להגיד את זה, הוא הבריח טלפונים סלולריים.

יעל גרמן: בגיל 80.

ענת ברקו: סליחה, הוא לא יהיה בגיל 80, הוא יהיה כמו חלק מחברי הכנסת היותר מבוגרים כאן, 65, משהו כזה, הוא יכול להיכנס לכנסת.

ענת ברקו: גור, אני מוכרחה להעיר משהו – בעצם אתה מעלה את השאלה, האם בכלל יש הצדקה לחוק, החוק הזה עבר קריאה טרומית.

ענת ברקו: אני לא מבינה.

יעל גרמן: ענת, הוא מעלה כאן נושאים לדיון.

ניסן סלומינסקי: ענת, לסדר העניין, התפקיד של הייעוץ המשפטי – ואני אוכל את זה כל יום, את לא קוראת את הדוחות שלנו - - -

ענת ברקו: לא, אני קוראת.

ניסן סלומינסקי: - - אתו ועם סיגל לפני כן, וזה בסדר גמור, זאת זכותם.

ניסן סלומינסקי: גם אם ישבו אתך, הם בטח מדברים על זה, ואם זאת נשארת עמדתם – זכותם וחובתם להגיד את עמדתם, ואחר כך גם נציגי הממשלה למיניהם יגידו את עמדתם, וחובתנו שלנו לקבל בסוף את ההחלטה.

ניסן סלומינסקי: זה שהוא אומר את עמדתו, גם אם היא לא כמו שאת חושבת ולא כמו שאני חושב, זה בסדר, זאת זכותו ויש לקבל את זה במאור פנים.

יעל גרמן: נקיים על זה דיון.

<גור בליי: אגב, אני רוצה גם לחדד שהעליתי את זה בהחלט כנקודות לדיון להכרעת הוועדה, לא הבעתי עמדה לכאן או לכאן, רק העליתי את הנושאים האלה לדיון הוועדה.

<גור בליי: דבר נוסף שאני חושב שנצטרך לקחת יותר אולי יותר לקראת שנייה, שלישית, אם אכן הוועדה תאשר את זה, זאת שאלת התחולה, שלא חייבים להכריע בה עכשיו.

<גור בליי: הנקודה האחרונה, אני חושב שחשוב לומר אותה, אנחנו כמובן נזכיר אותה עוד לאורך ההליך, בגלל שיכולה להיות מחלוקת על זה, אבל אנחנו נוטים – לפחות בית המשפט העליון נוטה – לגישה שאומרת שתיקונים מהסוג הזה משליכים על עיקרון השוויון שבסעיף 4 לחוק-יסוד: הכנסת.

<גור בליי: העניין הזה לא מוכרע בצורה סופית, כי יש שאלה האם זה חל רק על שוויון בין מפלגות או גם שוויון בין מועמדים, אבל הגיה שלנו – בגלל שהדבר הזה לא הוכרע סופית ונראה שיש נטייה כן לכיוון שבסעיף 4 חל שוויון בין מועמדים, לומר שאישור הצעת החוק בקריאה הראשונה, השנייה והשלישית במליאת הכנסת ידרוש רוב של 61.

<גור בליי: זה משהו שצריך לזכור בהקשר הזה, בהנחה שבאמת הצעת החוק תאושר ותתקדם.

ניסן סלומינסקי: מה זה נקרא לתת את הדעת?

ניסן סלומינסקי: מה ההכרעה בזה?

ניסן סלומינסקי: הרי זה לא עניין שאנחנו מכריעים אם צריכים 61 או לא, מה החוק אומר?

<גור בליי: אני רק אומר שתהיו מודעים לזה.

ניסן סלומינסקי: איך בודקים את זה?

ניסן סלומינסקי: איך בודקים אם צריכים 61 או לא?

ניסן סלומינסקי: הרי זאת לא הכרעה שלנו, ששנינו נצביע ונחליט.

<גור בליי: זו הערה לגבי המשך הליכי החקיקה, שצריך להיות מודעים לזה שצריך לגייס רוב של 61.

ניסן סלומינסקי: אתה אומר שצריך 61?

<גור בליי: אני אומר שצריך רוב של 61.

ניסן סלומינסקי: אולי אם תרצו תתייעצו עם מי שצריך.

יעל גרמן: בסדר, במקרה הזה אני לא חושבת שתהיה בעיה.

ניסן סלומינסקי: לא חשוב, אני רק אומר שנדע איפה אנחנו נמצאים.

יעל גרמן: קודם כל, אין ספק שהזכות להיבחר זו זכות יסוד, ואתם יודעים שאני מאוד מאוד התנגדתי לחוק ההדחה, כי אני חושבת שהוא פגע בזכות היסוד הזו ועד היום אני מתנגדת לה.

יעל גרמן: עם זאת, כאשר אני בוחנת את החוק הזה ואני מסתכלת על הנזק שהטרור עושה לנו כמדינה וכחברה – וזה ממש לא משנה אם זה ימין או שמאל, אנחנו מסתכלים על עבירות של רצח ואונס, ואלה עבירות נוראיות וגם עבירות של רמאות וגזלה מקשישים או התעללות בקשישים הן עבירות מאוד מאוד מזעזעות שראויות לעונש חמור – אבל טרור יש לו השפעה מעבר לאנשים שנפגעו ישירות, זאת אומרת: אתה יכול לפגוע בבן אדם שנפגע באותו רגע, אבל הטרור, האופי שלו הוא לא שהוא פונה כלפי האנשים הספציפיים, הוא רוצה להשפיע על כל הקהל, על כל החברה, על כל הציבור.

יעל גרמן: ולכן אני כן מוצאת לנכון שניתן ואפילו חשוב להבדיל את העבירה של הטרור משאר העבירות, שהן מאוד מאוד חמורות, אבל אין להן אולי השפעה כל כך מסיבית וחמורה על כלל הציבור.

יעל גרמן: אני כן מתלבטת לגבי השנים שהגעתם אליהן, כי צודק גור, הרי אתם היום הגעתם להחלטה של 14 או 15 שנים מבלי לתת את הדעת לכך שההליך והמשפט, ולאחר מכן העונש שהוטל, יכול להיות גם בין שנה לבין 10 וגם 14 שנים, זאת אומרת שאנחנו מגיעים למשהו שהוא בלתי סביר לחלוטין.

יעל גרמן: השאלה אם כבר הגעתם להחלטה 14 שנים, אולי מרגע ריצוי הדין.

ניסן סלומינסקי: מהתחלת ריצוי הדין?

יעל גרמן: מהתחלת הריצוי.

ניסן סלומינסקי: כלומר, מגזר דין.

ענת ברקו: זה ייצא פחות ממה שיש היום.

<גור בליי: זה עשוי לצאת פחות ממה שיש היום, כי מדובר על שבע שנים בפועל.

יעל גרמן: נכון, אני מבינה.

ענת ברקו: זה חייב להיות מיום סיום ריצוי העונש, ככה מודדים, הליכים נסחבים.

יעל גרמן: יש לי תחושה לא נעימה עם ה-14 שנים.

יעל גרמן: מאידך, אני חייבת לומר שאנחנו דורשים מאדם שמעל באמון הציבור והיתה לו עבירה שיש עמה קלון, שבכלל לא ניתן יהיה להכניס לכנסת.

ענת ברקו: גם טרוריסטים את לא רוצה בכנסת.

יעל גרמן: בוא נאמר שאנחנו נתפשר על זה וזו לא תהיה בעיה.

ניסן סלומינסקי: איך הגעתם דווקא ל-14?

ענת ברקו: כפל ענישה.

<עמי ברקוביץ: למען הסדר הטוב אני רוצה לומר, שהצעת החוק הזאת התחילה כהצעת חוק טרומית, שבמסגרתה התקיים שיח עם חברת הכנסת ברקו.

ענת ברקו: הסכמתי לזה.

<עמי ברקוביץ: נכון, וועדת השרים לענייני חקיקה החליטה לתמוך בהצעה, בכפוף לתנאים הבאים: הצעת החוק תצומצם לעבירות טרור וביטחון חמורות בלבד, ורק למקרים שבהם נגזר בפועל עונש העולה על שבע שנות מאסר.

<עמי ברקוביץ: רשימת העבירות אשר ייכללו בהצעה תיקבע בהסכמה עם המציעה לאחר הדיון המוקדם.

<עמי ברקוביץ: התקופה שבה תוגבל הזכות להיבחר תעבור את הרף הקיים של שבע שנים, אך לא תעלה כדי 25 שנים, כפי שהוצע בהצעת החוק המקורית, אלא תועמד על תקופה סבירה, בשים לב לרגישות המיוחדת הנדרשת בהגבלה של זכות היסוד להיבחר.

<עמי ברקוביץ: משך התקופה האמורה ייקבע בהסכמה עם המציעה לאחר הדיון המוקדם.

<עמי ברקוביץ: ההסדר יעוגן בחוק-יסוד: הכנסת כהסמכה בלבד, כמקובל, אולם הפרטים עצמם ייקבעו מכוח ההסמכה בחוק הרגיל, והמשך הליכי החקיקה ייעשה בהסכמת משרד המשפטים.

<עמי ברקוביץ: במסגרת הזאת קיימנו גם התייעצויות בינינו וגם לאחר מכן פגישה עם המציעה, ובאמת המחשבה שהיתה – הרי כל תקופת זמן היא תקופת זמן שרירותית במידה מסוימת.

<עמי ברקוביץ: כאן, מאחר שגם איחדנו את זה לעבירות חמורות, חשבנו שכפל התקופה זה באמת כפל שבע שנים, הוא במקור בכלל על הכול, מבטא את החומרה המיוחדת שמתייחסת להיבט הזה, ולכן מכאן – זאת כמובן לא מתמטיקה, אבל זאת המחשבה שעמדה לנגד עינינו.

ענת ברקו: זה נכון, הסכמנו על זה ואני גם אסכים על זה, אין שום בעיה, העבודה בשיתוף פעולה מלא, ואני באמת מודה לכם על זה.

ענת ברקו: אבל מאחר שנכנס העניין הזה של ההתיישנות, תוכל להתייחס לזה, עמי?

<לילך וגנר: הנושא של ההתיישנות מופיע בחוק המרשם הפלילי, ועל עבירות טרור אין התיישנות.

<לילך וגנר: לפי סעיף 17(4)י לא תהיה התיישנות או מחיקה לגבי עבירות לפי חוק המאבק בטרור וכן עבירות לפי חיקוק אחר שהן מעשה טרור כהגדרתו בחוק האמור.

<לילך וגנר: זאת אומרת שתקופת ההתיישנות, שאליה הפנתה אותנו המציעה בסעיף 14 היא לא רלוונטית בהקשר הזה, והיא לא אינדיקציה בעצם לאורך התקופה במקרה שלנו.

ענת ברקו: מבחינתי, 14 שנה מקובל עלי.

ניסן סלומינסקי: זאת אומרת שכאשר אנחנו מדברים על התיישנות – הכוונה התיישנות מביצוע המעשה.

<דין ליבנה: התיישנות על פי המרשם הפלילי.

ניסן סלומינסקי: אבל מה הכוונה של ההתיישנות?

ניסן סלומינסקי: נניח אדם נאשם, הורשע בגין עבירה ביטחונית חמורה או טרור וקיבל שבע שנים מאסר.

<לילך וגנר: לפי חוק המרשם הפלילי אין על זה התיישנות.

ניסן סלומינסקי: איפה בכלל נכנסת הבעיה של ההתיישנות?

ניסן סלומינסקי: איפה יכולה להיות כאן בעיה של התיישנות, אם דובר על זה לגביו מהרגע שהוא מסיים את הריצוי, 14 שנה הוא לא יכול לגשת, אז איזה רלוונטיות יש כאן להתיישנות?

<לילך וגנר: אנחנו מסכימים, אין רלוונטיות להתיישנות.

<עמי ברקוביץ: המציעה חשבה שהסדר ההתיישנות הכללי שמתייחס לאותו אדם הוא 15, ולכן היא רצתה מטעמים של הרמוניה להעלות - - -

ניסן סלומינסקי: אדם כזה זכאי לקבל חנינה?

ניסן סלומינסקי: אם הוא קיבל חנינה וישב בפועל רק חמש שנים?

ניסן סלומינסקי: נניח חמש שנים וחצי, ממתי מתחיל ה-14 שנה?

<דין ליבנה: מיום שהוא משתחרר.

ניסן סלומינסקי: מיום שהוא משתחרר, לא מהשבע שנים?

<דין ליבנה: בהנחה שהחנינה מתייחסת - - -

ניסן סלומינסקי: החנינה שהנשיא נתן לו.

ניסן סלומינסקי: או חנינה שהנשיא נתן או שהוועדה נתנה לו קיצור, זה לא משנה, בפועל הוא ישב חמש שנים וחצי, אז ה-14 שנה מתחילים מהחמש שנים וחצי.

יעל גרמן: ברור.

ענת ברקו: לא, מסוף הריצוי.

ניסן סלומינסקי: מסוף הריצוי, אבל לא משבע השנים שהיה גזר דין.

ענת ברקו: לא, לא.

ניסן סלומינסקי: למה את אומרת לא?

ניסן סלומינסקי: מבחינתך היית צריכה להגיד כן, הלא את רוצה יותר זמן.

ניסן סלומינסקי: את רצית יותר זמן.

יעל גרמן: אבל היא הגונה.

ענת ברקו: תמיד הספירה צריכה להתחיל מסוף ריצוי העונש.

ענת ברקו: זה יותר הגיוני, כי הליכים מתמשכים, אי אפשר לספור את זה בכלל.

ניסן סלומינסקי: אבל אני דיברת על ההפך, שמקצרים לו את הריצוי.

ניסן סלומינסקי: בסדר, יש לו פחות, רק שנדע.

יעל גרמן: במסגרת החוק.

ענת ברקו: אני רוצה אולי להתייחס למה שניסן אמר.

ענת ברקו: אם יהיה קיצור של שליש או חצי – חצי אין, אבל שליש או חנינה – זה ייספר כמו לכל אדם.

ענת ברקו: זה מקובל עלי, כי שיקול הדעת נעשה גם במהלך החנינה.

ניסן סלומינסקי: רק שנדע שזה כך.

<דין ליבנה: אם הוא באמת מקבל חנינה מלאה, לא המתקת עונש, זה יהיה - -

ענת ברקו: - - זה יהיה 14 שנים.

<דין ליבנה: - - לא, זה יהיה כלום, כי העבירה כאילו לא בוצעה.

<דין ליבנה: ברגע שהנשיא נותן לך חנינה מלאה, אין עבירה, היא לא מופיעה במרשם.

<דין ליבנה: אנחנו כמובן לא רואים את זה קורה, אבל לצורך הפרוטוקול.

יעל גרמן: אבל אם הוא חף מפשע, הוא חף מפשע.

ענת ברקו: אבל הנשיא יכול לתת את החנינה לפני שמישהו בכלל התחיל לבצע את גזר הדין?

<עמי ברקוביץ: הוא יכול גם לפני כתב אישום - - -

ניסן סלומינסקי: אל"ף, אני רוצה לברך את המצטרפות אלינו משנת השירות השלישית.

ניסן סלומינסקי: תבורכו, אתן עושות עבודת קודש ותבורכו בעניין הזה.

ניסן סלומינסקי: דבר שני, אני מציע שנצביע.

<גור בליי: לפני שאני מקריא, אני רוצה להתייחס להערה שקודם העלתה חברת הכנסת גרמן וגם מה שציינה חברת הכנסת ברקו, ולומר שבהחלט העלינו את זה כנושא לדיון, זה נכון שבסיטואציות מסוימות אנחנו מבחינים בין עבירות טרור לבין עבירות חמורות, במובן הזה אני חושב שבהחלט זו שאלה שצריכה להישאל, אבל ההבחנה הזו במקומות אחרים, אנחנו לוקחים אותה בחשבון כהבחנה בגלל התפיסה שאומרת – אני מודה שאנחנו תמיד מתלבטים בעניין הזה, אבל כן יש גישה שבאה ואומרת – שזה איום על עצם המדינה.

<עמי ברקוביץ: זה גם עמד בבסיס החלטת ועדת השרים.

<גור בליי: בהחלט יש הבחנה, אפשר להעלות שאלות לגבי הדברים האלה והן נשאלו, אבל אני חושב שהרציונל שעומד ביסוד הצעת החוק הפרטית של חברת הכנסת ברקו הוא רצון שאנחנו כן רואים לו ביטויים בהקשרים אחרים.

אורי מקלב: אני לא יכול לנצור את השקפת עולמי בעניין הזה, שהיא רצופה בהרבה דיונים שמתקיימים בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

אורי מקלב: הייתי נגד השעיה של חברי כנסת שעשו פעולות – מדוע?

אורי מקלב: אמרתי שכנסת זה לא תפקיד ציבורי כזה, שאתה נותן סמכות למישהו שעבר עבירה פלילית ויש לו עבר פלילי או קלון חמור, שהוא לא יכול לפעול, בוודאי לא בהבדל בין רוצח לבין מי שעשה עבירת טרור – מדוע?

אורי מקלב: אם זה ואמירות מסוימות משקפים חברה מסוימת בישראל, אני רוצה שבכנסת יידעו, אני לא רוצה שהכנסת תהיה מנותקת.

ענת ברקו: אבל אלה לא אמירות, אלה עבירות ביטחון חמורות וטרור, בטח לא אמירות.

אורי מקלב: אני אמרתי גם לגבי השעיה, שבכנסת משתקפות הדעות שיש בציבור, ואני רואה את זה כחיזוק אנטי טרור, מדוע?

אורי מקלב: שהציבור יידע מה הציבור הזה חושב, מה הציבור הזה עושה, איך הוא מתייחס אלינו.

אורי מקלב: אבל אם אין במה, לא נדע.

אורי מקלב: כשאנחנו עכשיו יוצרים את ההבדל בעניין הזה, הכנסת זה לא מקום שירתיע יותר, משהו שנותן איזה חסם לעבירה עצמה.

אורי מקלב: אנחנו רוצים ליצור ענישה מוגברת, ומדוע?

אורי מקלב: למה תפקיד בכנסת הוא יותר מתפקיד ציבורי אחר שבו יוכל לשמש ובתפקיד הזה לא?

אורי מקלב: אני לא רואה את ההבדל.

אורי מקלב: ההבדל זה שאחרי פסיקה מסוימת, שנותנים תקופת צינון שהוא לא יכול להיבחר – יש בצינון היגיון, אבל ההבדל בין עבירות אחרות לעבירות כאלה, להפך, הכנסת זה לא מקום שצריך להיות סטרילי מהאנשים האלה.

אורי מקלב: האנשים האלה נמצאים פה, אנחנו לא מפחדים שהם ישפיעו עלינו.

אורי מקלב: להפך, נדע להגביה את החומות.

ענת ברקו: אבל למה אתה צריך טרוריסטים בכנסת?

אורי מקלב: בחוץ בתפקיד ראש העיר הוא יותר טוב?

ענת ברקו: לא, בוודאי לא.

אורי מקלב: ההשפעה שלו כראש עיר היא הרבה יותר חמורה והרבה יותר קשה ומשפיעה מאשר בכנסת.

ניסן סלומינסקי: הכנסת הוא באמת מקום שבו אנשים יכולים להביע עמדותיהם, ושמעת רק אתמול את הכינויים טרוריסטים של דוברות על הדוכן.

ניסן סלומינסקי: זה נכון, אבל זה כשמישהו מדבר.

ניסן סלומינסקי: כשמישהו עבר לשלב ביצוע עבירה, נאשם ובית משפט קבע את זה, זה סיפור אחר לגמרי.

ניסן סלומינסקי: הכנסת לא צריכה לתת מקלט גם לפושעים.

ניסן סלומינסקי: אתה יכול להגיד שהכנסת יכולה להיות מקום שייתן ביטוי לדעות שונות, ונכון הכנסת מתחה מאוד את הגבול ואתה שומע כאן דעות שלפעמים אתה מזדעזע, ואתה שואל: האם בכל פרלמנט אחר היו נותנים להביע כאלה דעות או לא?

ניסן סלומינסקי: יכול להיות.

אורי מקלב: רוצח ילד יישב לידך, זה בסדר?

ניסן סלומינסקי: בסדר, אם אתה רוצה, תוסיף גם על רוצח.

ניסן סלומינסקי: יש ויש, נכון שרצח זה דבר מזעזע, אבל לפחות אתה יודע שביטחון המדינה וטרור בחלק גדול מהדברים זה עומד מעל ומעבר - - -

אורי מקלב: בגלל שזה יותר חמור.

ניסן סלומינסקי: אתה רוצה שהוא יישב פה בכנסת?

אורי מקלב: מה זה יישב פה בכנסת?

אורי מקלב: מה, הוא משפיע עלי?

ניסן סלומינסקי: לא, אבל אתה רוצה שאלה יהיו פניה של הכנסת?

ענת ברקו: אתה פוגע באמון הציבור.

יעל גרמן: אני בכל זאת רוצה להתייחס, וזה מרענן שבדרך כלל אורי ואני נמצאים באותו צד, במיוחד בדעות האלה.

יעל גרמן: קודם כל, אני ציינתי והזכרתי את חוק ההדחה, אבל חוק ההדחה – האבסורד שבו שאנחנו חברי הכנסת קובעים וזה לא יעלה על הדעת.

יעל גרמן: כאן בא המחוקק ואומר: הרי מה זה חוק?

יעל גרמן: חוק זה קביעת נורמה, אנחנו באים ואומרים מה נורמטיבי ומה לא נורמטיבי.

יעל גרמן: בא המחוקק ואומר: תראו, זה לא נורמטיבי לרצוח ולאנוס ולרמות ולהתעלל בקשישים, הכול לא נורמטיבי, אבל טרור זה מעשה שהוא נגד כלל הציבור, זה מעשה שיוצא מגדר הפגיעה בפרט ומשפיע על כלל המדינה, ולכן אנחנו רוצים לבדל מבחינה נורמטיבית.

יעל גרמן: הרי מה זה חוק?

יעל גרמן: חוק בא ואומר איך אנחנו כבית מחוקקים היינו רוצים וחושבים שהחברה צריכה להתייחס לדברים מסוימים.

יעל גרמן: החוק הזה בא ואומר: טרור אינו כדין רצח, זה דבר הרבה יותר חמור, ולכן אנחנו מבקשים להעניש, לא חברי הכנסת, אלא המחוקק, ולכן אני בעד החוק הזה.

ענת ברקו: אני מבקשת שהתחולה תהיה מידית.

ניסן סלומינסקי: את התחולה נעשה לקראת שנייה ושלישית.

יעל גרמן: על התחולה אנחנו עדיין לא – אחרי הראשונה.

ניסן סלומינסקי: בין שנייה לשלישית, עזבו את זה כרגע.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה לשאול את אנשי הממלכה – אל תתנו לי תשובה כי אני לא חושב שאתם תוכלו – דבר כזה יכול בית המשפט הגבוה להגיד שזה פוגע בזכויות הפרט, ולכן לא מידתי ולכן מבטלים אותו?

ניסן סלומינסקי: אתה לא חייב לענות, אלא אם כן אתה רוצה לענות.

<עמי ברקוביץ: אנחנו נמצאים כאן במהלך שהוא תיקון לחוק-יסוד, ולכן השאלה היא - - -

ניסן סלומינסקי: כמה חוקי יסוד כבר ראינו – לכן חשוב מאוד שיהיה חוק יסוד: החקיקה שיגדיר מאוד את ההבדלים ואת הגבולות, מה שנקרא.

ניסן סלומינסקי: בסדר, הדברים נאמרו רק כדי שייאמרו.

<עמי ברקוביץ: גם חוק ההדחה נמצא בימים אלה בעתירה, שתופסת חוקתיות.

יעל גרמן: אבל זה לא דומה.

<עמי ברקוביץ: רק מבחינת האפשרות לתקוף חוק יסוד.

יעל גרמן: יתקפו - - -

<עמי ברקוביץ: תוקפים בוודאי, השאלה אם יתערבו.

ניסן סלומינסקי: חוק יסוד שזה חלק, כי היה אחד משופטי העליון שאמר שאנחנו גם יכולים להגיע לחוקי יסוד.

ניסן סלומינסקי: אם אתם תנסו לחוקק חוקי יסוד, אנחנו נגיע גם לחוקי יסוד, שזה עוד יותר הדליק את הנורות, אבל נעשה את זה לאט לאט כמו שאומרים.

אורי מקלב: אני חושב שראש הממשלה גם אוחז באותה מידה.

אורי מקלב: בסופו של דבר, הדברים החמורים שחברי כנסת עושים לא מזיקים לחברה הישראלית.

אורי מקלב: להפך, זה מגביה את החומות, זה מחדד את ההבדלים.

אורי מקלב: כשחבר כנסת עבר עבירה ביטחונית חמורה מאוד ועדיין היה פה, לאורך כל היממה ולאורך כל הדיונים אומר עם מי אנחנו יושבים, את מה הם מייצגים.

אורי מקלב: כשמדיחים אותו, הוא נמצא בחוץ והמעשה הזה עובר למשהו רחוק מאוד.

ענת ברקו: אתה מעדיף שיישאר ויבריח טלפונים סלולריים?

אורי מקלב: זה מציף ומראה איך דיבורים עוברים למעשים.

אורי מקלב: אני נמצא במקום שאת נמצאת, אבל אני רואה את הדברים בצורה אחרת.

אורי מקלב: אני חושב שדווקא הדברים האלה נותנים כוח, אם את מדברת כמפלגה שמייצגת מלחמה בטרור.

יעל גרמן: זו דעתו, צריך לכבד אותה.

אורי מקלב: אם היו כאן כל האנשים הרגועים שמדברים רק נופת צופים, זה היה נראה אחרת וזה לא מחדד.

ניסן סלומינסקי: מבחינת ההלכה זה לא ככה בדיוק, אבל לא חשוב.

אורי מקלב: אני רק שואל מבחינה טכנית מקצועית, דיברת על שבע שנים של ריצוי או שבע שנים של ענישה?

<גור בליי: באיזה הקשר?

<גור בליי: יש שני דברים שונים, בחוק היום יש שבע שנים מיום סיום המאסר, מרגע שיצאת מהכלא.

<גור בליי: פה אומרים 14 שנה מהיום שסיימת, אבל התנאי הוא שהוא נידון לעונש מאסר בפועל לתקופה העולה על שבע שנות מאסר, זה מבחינת מה שנגזר עליו בגזר הדין, שבע שנות מאסר בפועל.

<גור בליי: זו שאלה אחת.

ענת ברקו: אז בעצם חברות בארגון טרור, שזה חמש שנים, לא תיכלל כאן.

<גור בליי: חברות פסיבית לא תיכלל.

אורי מקלב: אם נניח נגזר עליו שבע שנים והוא ריצה פחות משבע שנים בגלל שחרור טכני?

ניסן סלומינסקי: שאלתי כבר על זה, מהיום שזה מסתיים.

ענת ברקו: דיברנו על זה.

ניסן סלומינסקי: אנחנו רק לקראת קריאה ראשונה ויהיה לנו עוד זמן לדון.

<גור בליי: לפני שאני אקריא, אני רוצה להסביר מה שני הדברים – עבירת טרור חמורה, אנחנו מפנים להגדרה שבחוק המאבק בטרור, שמתייחס שם גם לשורה של עבירות.

<גור בליי: יש שם גם רשימת עבירות, וגם עבירה שמהווה מעשה טרור, שדינה לאחר החמרת הענישה – זאת אומרת יש הכפלה של הענישה – מאסר של חמש שנים או יותר, זאת אומרת: אלה שני הדברים שנכנסים בעבירות ביטחון חמורות.

<גור בליי: בעבירות ביטחון חמורות לקחנו את ההסדר שקיים כבר בחוק החסינות לגבי ההחרגה מהחסינות מפני חיפוש, ששם גם מדברים על המצבים החריגים שבהם שופט של בית משפט עליון יכול להתיר בצו חיפוש אצל חבר כנסת, למרות החסינות מפני חיפוש, וזה סימנים ב' או ד' בפרק ז' לחוק העונשין עם עונש של 10 שנות מאסר או יותר, שזה בעצם עבירות של בגידה, ריגול.

יעל גרמן: 10 שנים ומעלה, זה רק העבירות החמורות מאוד.

<גור בליי: כן, רוב העבירות שם הן 10 שנים ומעלה.

<גור בליי: למען האמת, בתחום של עבירות הביטחון, רוב העבירות בסימנים האלה הן עבירות של 10 שנים ומעלה.

<גור בליי: לדעתי, העבירות היחידות שקוראים להן עבירות של רשלנות – התרשל, לא שמר על שבוי מלחמה והשבוי ברח.

<גור בליי: אבל כל עבירה שיש שם יסוד נפשי של מודעות, רובן המכריע בעבירות הביטחון הן 10 שנים ומעלה ממילא, זאת אומרת: רוב העבירות שם נכנסות בכל מקרה.

ניסן סלומינסקי: עכשיו אנחנו מצביעים.

<גור בליי: אז אנחנו נצביע שתי הצבעות – אחת, על חוק-יסוד: הכנסת, לאשר לקריאה ראשונה את הצעת החוק הטרומית; ואחר כך הצעת חוק מטעם הוועדה כתיקון לחוק הבחירות לכנסת, שבה היתה רשימת העבירות, וזה גם לקריאה ראשונה.

ניסן סלומינסקי: אם כי, אם זה של הוועדה - - -

<גור בליי: כן, מכינה לקריאה הראשונה.

ניסן סלומינסקי: אוקי, אז אנחנו נצביע שתי הצבעות.

<גור בליי: אני אקריא: "חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס'...) (הגבלת הזכות להיבחר בשל הרשעה בעבירת טרור או ביטחון חמורה) תיקון סעיף 6 1.

<גור בליי: בחוק-יסוד: הכנסת, בסעיף 6(א), אחרי "בפועל", יבוא "ואם הורשע בעבירת טרור חמורה או עבירת ביטחון חמורה, כפי שייקבע בחוק, נידון לעונש מאסר בפועל לתקופה העולה על שבע שנות מאסר, וביום הגשת רשימת המועמדים טרם עברו 14 שנים מהיום שגמר לרצות את עונש המאסר בפועל".

ניסן סלומינסקי: מי בעד?

ניסן סלומינסקי: בעד – 4

ניסן סלומינסקי: נמנעים – אין ההצעה להעביר את חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס'...) (הגבלת הזכות להיבחר בשל הרשעה בעבירת טרור או ביטחון חמורה) לקריאה ראשונה נתקבלה.

ניסן סלומינסקי: עכשיו אנחנו עוברים להצבעה שנייה.

אורי מקלב: כנראה שאחרי הכול זה משהו שבכל אופן מרתיע.

אורי מקלב: אם תסתכל בנוכחות, תמצא כאלה שיכולים להצביע נגד.

ניסן סלומינסקי: יש כאלה שמסוגלים.

<גור בליי: אני מקריא את החוק השני: "הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון מס'...) (הגבלת הזכות להיבחר בשל הרשעה בעבירת טרור או ביטחון חמורה), התשע"ח-2017 הוספת סעיף 56ג.

<גור בליי: 1.

<גור בליי: בחוק הבחירות לכנסת [נוסח משולב], התשכ"ט-1969, אחרי סעיף 56ב יבוא: "הגבלת הזכות 56ג.

<גור בליי: עבירת טרור חמורה או עבירת ביטחון חמורה לעניין הגבלת הזכות להיבחר להיבחר בשל הרשעה לפי סעיף 6(א) לחוק-יסוד: הכנסת הן אחת מאלה: בעבירת טרור או ביטחון חמורה (1) עבירת טרור חמורה כהגדרתה בחוק המאבק בטרור, התשע"ו-2016; (2) עבירה לפי סימן ב' או ד' לפרק ז' לחוק העונשין, התשל"ז-1977, שעונשה עשר שנות מאסר או יותר.

<גור בליי: "

ניסן סלומינסקי: מי בעד?

ניסן סלומינסקי: בעד – 4

ניסן סלומינסקי: נמנעים – אין ההצעה להעביר את חוק הבחירות לכנסת (תיקון מס'...) (הגבלת הזכות להיבחר בשל הרשעה בעבירת טרור או ביטחון חמורה), התשע"ח-2017 לקריאה ראשונה נתקבלה.

ניסן סלומינסקי: גם כן אושרה הצעת חוק הבחירות לכנסת.

ענת ברקו: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: יישר כוח.

ניסן סלומינסקי: אני נועל את הישיבה.