ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 485, 2017-10-31 12:50

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח בצד הפורמלי את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

יעקב מרגי: 31.10, י"א בחשוון, כשאנחנו מציינים ונציה - 500 שנה, תערוכה של צילומים.

יעקב מרגי: אני מבין שגם הגטו היהודי מקבל פה פינה רצינית בתערוכה.

יעקב מרגי: אני אגלה סוד קטן, התמונה במסך האייפד שלי זה ונציה.

יעקב מרגי: אז אני אומר לכם שלא ייפגעו שיש פה ונציאנים, שהיא יותר יפה בתמונות.

יעקב מרגי: היא לא נוחה במציאות, צפוף שם נהייה לאחרונה והרבה הרבה לחות.

יעקב מרגי: אבל אנחנו בועדת החינוך חידשנו מנהג שאנחנו מארחים תערוכות.

יעקב מרגי: אני חושב, יהודית, תקני אותי אם לא, זו תערוכה שלישית או רביעית.

<יהודית גידלי: זאת החמישית.

יעקב מרגי: חמישית.

יעקב מרגי: אני זהיר אז אופייני לי.

יעקב מרגי: תערוכה חמישית.

יעקב מרגי: ואני רוצה לגלות לכם סוד שוועדות אחרות התחילו להתקנא בנו מבחינת קנאת סופרים תרבה חוכמים ואנחנו שמחים שהם מתקנאים בנו וגם כשהם מוציאים הודעות שהם הראשונים אנחנו, איך אומרים, הבלגנו ומחלנו על כבודנו לכבוד התרבות.

יעקב מרגי: אנחנו מארחים היום את שגרירת קפריסין בישראל, הגברת סלינה.

יעקב מרגי: זה במסגרת השיתוף פעולה הבילטרלי והטרילטרלי בין ישראל, קפריסין וישראל, קפריסין, יוון.

יעקב מרגי: היינו כבר במשלחות שם באגודת הידידות הפרלמנטרית.

יעקב מרגי: יום רביעי יוצא יושב ראש הכנסת יחד איתי למפגש בקפריסין ל-24 שעות, לא להבהל, אני הולך ל-24 שעות וחוזר.

יעקב מרגי: הביקור הוא בן 30 שעות.

יעקב מרגי: בדצמבר מתוכנן עוד ביקור.

יעקב מרגי: יש שיתופי פעולה נפלאים בין קפריסין לישראל.

יעקב מרגי: קפריסין, מה לעשות, נמצאת באותה שכונה שלנו.

יעקב מרגי: והשכונה שלנו קצת מופרעת והשיתופי פעולה האלה חשובים מאוד וכל ישראלי מכיר שהוא נוסע לוונציה אז הוא מסתיר או את הכיפה או את הסממן הישראלי.

יעקב מרגי: לא בגלל ונציה, בגלל האנטישמיות שיש באירופה.

יעקב מרגי: אבל כשמתסובבים בקפריסין אפשר להסתובב חופשי, יש שקט נפשי.

יעקב מרגי: בכלל הקפריסאים הם אנשים שקטים ורגועים, אין להם שעון בים והלחץ דם שלהם נמוך.

יעקב מרגי: הלוואי עלינו אנחנו במזרח התיכון כמו הקפריסאים.

יעקב מרגי: אנחנו מודים לך וברוכה הבאה.

<שרה לידיה דבש: (אומרת דברים בשפה האנגלית, להלן התרגום החופשי:) שלום, הלוואי ויכלתי לדבר איתכם בעברית.

<שרה לידיה דבש: מאז שעליתי לארץ אני מנסה.

<שרה לידיה דבש: אני חייבת לומר לכם שזה יום חשוב מאוד בקריירה שלי, בחיים שלי מאז שעליתי לארץ, לבוא לכאן להביא את הגטו בוונציה לירושלים.

<שרה לידיה דבש: לפני 25 שנה כשישבתי בבית הכנסת הישן בגטו הייתי מוצפת ברגשות.

<שרה לידיה דבש: אבל בחלומות הכי פרועים שלי לא חשבתי שהיום אני אהיה האמנית הישראלית שתביא עבור הזיכרון לאורך השנים את הגטו של ונציה.

<שרה לידיה דבש: הגטו שייך להיסטוריה שלנו ואנחנו רוצים לשמור את הזיכרון חי.

<שרה לידיה דבש: אני מאוד נרגשת בגלל שהיום נמצאת כאן מישהי שהיא מאוד חשובה עבורי, גברת מרסלה אנסלדי, שהיא המנהלת של המוזיאון היהודי בוונציה, והיא חיה את המציאות של גטו כיום.

<שרה לידיה דבש: אז היא תגיד כמה מילים.

<שרה לידיה דבש: אני רוצה לומר כמה מילות תודה.

<שרה לידיה דבש: ברוך השם שאני כאן, זה נס, אבל ירושלים היא אדמה של ניסים.

<שרה לידיה דבש: אני רוצה להודות לאדם שלידי, יהודית גידלי, עבור - - - ועבור הגשמת החלום שלי.

<שרה לידיה דבש: היו כמה אנשים בחיי שעזרו לי מאוד ואני צריכה להתחיל בבעלי היקר, שרק הגיע, ד"ר דבש.

<שרה לידיה דבש: הוא תמך בי במשך שנים רבות ואנשים שעוסקים באמנות בחייהם יודעים שזה לא תמיד קל כל כך.

<שרה לידיה דבש: אני רוצה להודות גם לבתי היקרה, יש לי רק בת אחת, והיא גם עזרה לי במהלך כל השנים האלה.

<שרה לידיה דבש: אז תודה אודליה ותודה שהגעת לכאן היום, אני יודעת שזה לא היה קל עבורך.

<שרה לידיה דבש: לא יכולתי להיות פה ללא התמיכה של כל חבריי.

<שרה לידיה דבש: זה נראה כמו איחוד מחדש היום כי יש לי חברים מלוס אנג'לס מלפני 35 או 40 שנה ויש לי חברים חדשים ממיאמי ואני למעשה מסתכלת על מישהו כעת.

<שרה לידיה דבש: אני אהיה מאוד רגשנית כי אני רוצה להקדיש את התערוכה הזאת למנטור של חיי ששינה את חיי, מלפני 35 שנים, אנחנו רוצים לשכוח את המספרים, שמו עזרא בישוורץ, זכרונו לברכה, שנקרא הרבי של הכוכבים בהוליווד.

<שרה לידיה דבש: המוטו הראשי שלו היה שהוא אהב את ישראל אבל כולם צריכים לחיות ביחד ללא תוויות מודבקות להם ומה הם הדברים שמשכו אותי אותי ביותר כשהתחלתי ללמוד על הגטו בוונציה זה שבמשך 300 שנים אשכנזים, ספרדים כולם חיו ביחד ביהדות.

<שרה לידיה דבש: אני חושבת שזה מסר חשוב להביא לכאן לירושלים, לכנסת.

<שרה לידיה דבש: אני הגעתי מחוצלארץ אז אני חושבת שכולנו באים ממקומות שונים כאן וזה צריך להוות דוגמה עבורנו.

<שרה לידיה דבש: אז תודה רינדלה, הבת של שלמה שוורץ ותודה שבאת, את מביאה את הרוח שלו וזה נהדר.

<שרה לידיה דבש: אני רוצה גם לא לשכוח- - - אנשים אמרו לי להביא פתקים קטנים, זה מאוד קל לדבר, לי מאוד קשה לדבר, אני אמנית גרפית, אני מעדיפה לצייר או לצלם.

<שרה לידיה דבש: תודה שבאת, מר רובין.

<שרה לידיה דבש: - - - זה ארגון שתמך בי בכמה מהפרוייקטים שלי במשך כמה שנים.

<שרה לידיה דבש: העובדה שמר רובין כאן היום ורחל זה מאוד מיוחד.

<שרה לידיה דבש: אני לא חלמתי שתהיו איתי כאן גם ממיאמי.

<שרה לידיה דבש: בוא נקווה שאני אעשה עבודה טובה ואתם תהיו גאים בי - - - שזה גם מדהים שבישראל, ובפרט בירושלים סצנת האמנות גדלה ואני מאוד גאה להיות חלק מזה.

<שרה לידיה דבש: היום זה ניסיון מאוד מיוחד עבורי בגלל שכל כך הרבה אמנים בירושלים, בישראל, שעושים עבודה נהדרת ואנחנו כאמנים צריכים שיאמינו בנו, שיתמכו בנו ואני לא רואה את, אה הנה היא, אנחנו צריכים להודות למיכל סדן שהיא אולי ה- - - שיכולים להיות לאמן.

<שרה לידיה דבש: היא אוהבת אמנות, היא אוהבת אמנים, היא נותנת את כל הלב והנשמה שלה לעבודתה ואני חושבת שסצנת האמנות לא תהיה אותו דבר בלעדיה.

<שרה לידיה דבש: תודה רבה מיכל.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: גברת מרסלה אנסלדי, בבקשה.

<מרסלה אנסלדי: (אומרת דברים בשפה האנגלית, להלן התרגום החופשי:) שלום, לצערי הרב אינני מדברת עברית.

<מרסלה אנסלדי: אני אדבר מעט כי עבורי היום הזה הוא יום מיוחד מאוד.

<מרסלה אנסלדי: אני מייצגת את המוזיאון היהודי בוונציה ואת הקהילה היהודית בוונציה.

<מרסלה אנסלדי: זה הדבר החשוב ביותר, אני חושבת שכולם יודעים שוונציה היא אי שמוקף על ידי תעלות והגטו הוא אי שמוקף על ידי תעלות.

<מרסלה אנסלדי: אנחנו חיים באזור קטן מאוד של העיר הגדולה.

<מרסלה אנסלדי: עיר גדולה כעיר תיירותית אבל אנחנו רוצים להמשיך את המסורת שלנו, אנחנו רק 4500 איש ואנחנו מעט יהודים שיש להם את הכבוד והקושי להעביר את הסיפור של אבותינו.

<מרסלה אנסלדי: עבורי זה עונג גדול מאוד כשבקשתי את שרה כי היה לנו מיידי חיבור מיוחד.

<מרסלה אנסלדי: אנחנו לא יודעות למה אבל זה היה רגש מיוחד.

<מרסלה אנסלדי: כשרואים את המקום הזה שאני מכירה טוב כל כך מכוון שאלה חיי היום יום.

<מרסלה אנסלדי: המשרד שלי שם ויש שלושה בתי כנסת ב- - - אתם יכולים לדמיין לעצמכם את המשמעות עבור החיים של היהודים באירופה בגלל שוונציה הייתה מקום המפגש של יהדות.

<מרסלה אנסלדי: אני מציעה לכנסת את הספר הזה שמציג את ההיסטוריה שלנו אבל לא את ההיסטוריה של היהודים הונציאנים אלא ההיסטוריה של היהודים בוונציה, ירושלים ובכל העולם.

<מרסלה אנסלדי: זאת הגדה שהודפסה בוונציה בתחילת המאה ה-17, יש לנו את המקור במוזיאון שלנו.

<מרסלה אנסלדי: הגרסה הזאת הודפסה לפני כמה שנים כאן בירושלים.

<מרסלה אנסלדי: זה ספר עם ההיסטוריה שלנו, ההיסטוריה של העם היהודי.

<מרסלה אנסלדי: תודה על ההזדמנות הזאת.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: עכשיו אנחנו, נשאר לנו עוד קצת זמן, לכן אני אתן רשות דיבור לאורחים, אורח, שניים, שלושה, מישהו רוצה להתייחס?

<תמנע מוסט: קוראים לי תמנע מוסט, אני ירושלמית.

<תמנע מוסט: פגשתי את מיכל סדן והשאר היסטוריה.

<תמנע מוסט: אני מציירת בארץ ובחוצלארץ, הרבה מאוד תערוכות ואני מאוד התרשמתי מהצילומים היפהפיים.

<תמנע מוסט: קודם כל הצבעים מרהיבים.

<תמנע מוסט: יש פה מגוון של צבעים חמים, האדום והכתום והצהוב והבורדו.

<תמנע מוסט: אני הייתי בוונציה לפני הרבה שנים.

<תמנע מוסט: אתה מרגיש - - - (אומרת דברים בשפה האנגלית, להלן התרגום החופשי:) הצילומים שלך מרהיבים.

<תמנע מוסט: הצבעים שלך, יש לך צבעים כל כך יפים.

<תמנע מוסט: תביטו בתמונה השנייה.

<תמנע מוסט: אפשר לראות את ה- - - ואת הצהוב, את החום, צבעים חמים.

<תמנע מוסט: הייתי בוונציה לפני הרבה שנים ואת חידשת את זה.

<תמנע מוסט: הדבר השני שאהבתי, אתם רואים את הציור משמאל, ההשתקפויות, זאת ונציה, השתקפויות בגלל התעלות.

<תמנע מוסט: יש את התחושה כאן שצריך רק מנגינה נעימה ומישהו שמשיט את הסירה, מישהו מקסים.

<תמנע מוסט: אלה גם מאוד יפות - - - אפשר להרגיש את האותנטיות, אפשר להרגיש את ההיסטוריה של העיר היפה הזאת.

<תמנע מוסט: וכמובן כל היתר.

<תמנע מוסט: אני רוצה גם בהזדמנות הזאת כדי להודות למיכל סדן, מספר אחת בישראל.

<תמנע מוסט: אוצרת אמנות נהדרת - - -

יעקב מרגי: ואני חשבתי שאני מספר אחת.

<תמנע מוסט: הבן שלי אסף רוצה לדבר, הוא גם מירושלים.

<אסף מוסט: (אומר דברים בשפה האנגלית, להלן התרגום החופשי:) אני אסף, הבן של תמנע, היא אמנית שמציגה באירופה, בבוסטון, בלונדון ובישראל.

<אסף מוסט: קודם כל אני רוצה להגיד שמיכל סדן היא אדם נפלא - - - אני רוצה לומר שזאת תערוכה נפלאה.

<אסף מוסט: הייתי ברומא לפני שבועיים, איטליה היא מדינה יפה.

<אסף מוסט: יש לי אח צעיר שהוא אוטיסט, בן 31, וארגנתי תערוכה בשביל הילדים, התערוכה - - - בשביל הילדים - - - ארבע שנים, האחרונה הייתה ב- - - במרכז מנחם בגין.

<אסף מוסט: גם כתבתי מכתב לאנגלה מרקל, הקנצלרית בגרמניה, רציתי להודות לה על זה שהיא שלחה מתנדבים להוסטל.

<אסף מוסט: אני הייתי רוצה שילדים אוטיסטים יציגו בכנסת.

<אסף מוסט: זה החלום שלי.

<אסף מוסט: אני מקווה שהכנסת תקח את - - - זה החלום שלי.

<תמנע מוסט: (אומרת דברים בשפה האנגלית, להלן התרגום החופשי:) מילה אחת קטנה.

<תמנע מוסט: לפני 20 שנה הייתה תערוכה יפה של ציור אמנותי.

<תמנע מוסט: מה שקרה זה שהיה שלג ואף אחד לא יכל להגיע לראות את התערוכה.

<תמנע מוסט: אנחנו רוצים מאוד להציג את הציורים היפים האלה שהם מלאים בכישרון ואם זה יהיה כאן אנחנו נהיה מאוד שמחים.

<תמנע מוסט: יש לנו 20-30 תמונות, התערוכה האחרונה הייתה ב- - - מורשת בגין וכו' וכו'.

<תמנע מוסט: ציורים יפים - - - יוזמות, יש לנו את הציורים הם רק ממתינים.

יעקב מרגי: אני רוצה לחזור למרסלה.

יעקב מרגי: זה יהיה עוול בכינוס כזה לא להזכיר את התרומה של הדפוס העתיק.

יעקב מרגי: רוב ארון הספרים היהודי עשיר בהדפסות של דפוס ונציה.

יעקב מרגי: ליבורנו אבל גם ונציה.

יעקב מרגי: יהודית מנהלת הוועדה רוצה לומר כמה דברים.

<יהודית גידלי: בוועדת החינוך והתרבות יש תערוכות כבר מלפני 20 שנה ואחת התערוכות הייתה של, הוא כבר לא היה ילד הוא היה יותר מבוגר, של נער שאני ממש מתנצלת ששכחתי את שמו - - -

<קריאה: ישראל פרנקל?

<יהודית גידלי: אני לא זוכרת את שמו, זה היה אולי לפני 10-15 שנה.

<יהודית גידלי: הוא הציג בתיאטרון ירושלים אבל קודם הוא הציג בוועדה.

<יהודית גידלי: לאחר מכן הוא עבר לתאטרון ירושלים, הוא כבר היה נער, בסביבות גיל ה-20 פלוס כך שכבר עשינו דבר כזה, זה דבר אחד.

<יהודית גידלי: דבר שני, אתם מוזמנים בהחלט, תציגו בפניי את התמונות ואם עוד נמצא דרך לשלב, בשמחה רבה.

<יהודית גידלי: עוד משפט אחד אחרון הישיבה לפני הישיבה הזו הייתה ישיבה של שילוב נערות, נערים, חניכים עם צרכים מיוחדים בקד"צ וש"ש.

<יהודית גידלי: זאת אומרת, הוועדה מקדישה הרבה מאוד לתלמידים וילדים עם צרכים מיוחדים בכל התחומים וגם בתחום הזה אתם מוזמנים לפנות בשמחה.

יעקב מרגי: חלק גדול, חלק ארי מדיוני הוועדה, רק כדי לסבר את האוזן, אנחנו שנתיים וחצי הקדנציה הזו הדיון הזה הוא מספר 485 שחלק גדול מהדיונים הם עבור התלמידים עם הצרכים המיוחדים, חינוך מיוחד, שילוב ילדים.

יעקב מרגי: אנחנו לא מוותרים בסוגייה הזאת.

<חני קייטרמן: (אומרת דברים בשפה האנגלית, להלן התרגום החופשי:) היי, שמי חני קייטרמן, אני המנהלת של ארגון מעגל החברות של ירושלים, ארגון שאחראי על מתנדבים בגילאי העשרה עם ילדים עם צרכים מיוחדים בתחומים חברה ופנאי.

<חני קייטרמן: הלב שלי דופק, אני מרגישה אותו חזק יותר שאני מדברת אבל חברתי זינה לא תתן לי לעזוב עד שאדבר אז אני מרגישה שלא להגיד את זה יהיה כמו פשע.

<חני קייטרמן: אז אני אתגבר על הרגשות שלי ואומר לך שרה לידיה, לא רק שאת אמנית מדהימה אלא גם יש לך לב גדול עוד יותר.

<חני קייטרמן: כי שרה לידיה הגיעה למעגל החברות בחמשת החודשים האחרונים כשקראתי לה, המלצתי לה על - - - חברי שאני חייבת המון, יישר כוח, ואמרתי לשרה לידיה, התחלנו פרויקט שנקרא אמנות וידידות שבו לקחנו את הילדים עם הצרכים מיוחדים, 50 ילדים, ותחת הכותרת, ירושלים באספקלריה של זהב, נתנו להם מצלמות ולקחנו אותם בכל ירושלים והם צילמו את ירושלים בדרך מדהימה ביותר.

<חני קייטרמן: הם צילמו סצינות שאני ואתם בוודאי היינו חולפים על פניהן, הכל מהכל.

<חני קייטרמן: אחרי שהם צילמו את התמונות אני אמרתי לשרה לידיה, התערוכה הזאת בשבילם לא תרוץ, הם צריכים לעשות משהו לתמונות.

<חני קייטרמן: אז שרה לידיה אמרה, אני כל כך עסוקה ואני לא אוכל לעזור לך בשנה הזאת אולי בשנה הבאה ואני אמרתי, עת לעשות, עכשיו עכשיו, בבקשה עזרי לי.

<חני קייטרמן: והיא שמעה אותי וחברים, בזכות שרה לידיה, עוד 8 מנטורים אמנים הצטרפו אליה ויצרו יצירת אמנות עם התמונות, יצרו מאסטרפיס שנעשתה על ידי ידי ילדים עם אוטיזם ותסמונת דאון שבאתי להציג לשרה לידיה היום אבל לא לפני שבאופן פומבי הודיתי לה על נתינת החינם המדהימה שלה.

<חני קייטרמן: זה ילד שצילם פרח בגנים - - - הייתם מאמינים לזה?

<חני קייטרמן: ביחד עם שרה לידיה הם עשו פוטושופ לפרחים והם יצרו את זה, את זה, והשאר בספר שאתם מאוד מוזמנים להסתכל בו אחר כך.

<חני קייטרמן: תודה, תודה בשם מעגל החברות.

יעקב מרגי: אחרון הדוברים.

<שוקי כהן: לי קוראים שוקי כהן, הכינוי שלי זה האבא של החיילים הבודדים ואנחנו מדברים על נתינה, מה שאני הולך להגיד עכשיו אמרתי לפני ארבעה ימים לניקולאי שרבן שהוא יושב ראש הסנאט ברומניה.

<שוקי כהן: לפני שנתיים בערך הכרתי את מיכל בגלל חברת הכנסת שולי מעלם, נפגשנו פה ומשם נסעתי למיכל.

<שוקי כהן: ומאז נכנסתי לעולם הזה ואנחנו גרמנו למיזם שאמני ישראל בפתיחה, בתערוכות, כל מכירה שלהם הם תורמים 10% למען חיילים בודדים.

<שוקי כהן: וזה עוזר לנו להמון המון דברים.

<שוקי כהן: פה המילה הראשונה הייתה נתינה, אין נתינה יותר מזה, זה חבר'ה שעוזבים את הבית שלהם, עוזבים את המשפחות שלהם, עוזבים את החברים ובאים לארץ.

<שוקי כהן: ועליהם אנחנו צריכים לשמור.

<שוקי כהן: עליהם אנחנו צריכים לשמור שישארו פה והאמנות, ומיכל שדוחפת את זה בלי הפסקה, נותנת לנו חלק גדול מהכספים שאנחנו צריכים בכדי להחזיק אותם, לממן אותם ולדאוג לכך שהם ישארו בבית.

יעקב מרגי: כושר הנתינה, איפה יש עוד עם כזה.

יעקב מרגי: תודה רבה לכולם.