ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 618, 2017-10-31 11:00

טלי פלוסקוב: שלום לכולם.

טלי פלוסקוב: היום יום שלישי, 31 באוקטובר 2017, י"א בחשוון התשע"ח.

טלי פלוסקוב: השעה 11:09.

טלי פלוסקוב: אני פותחת את ישיבת ועדת העבודה הרווחה והבריאות והישיבה הזאת מתקיימת לכבוד יום הנגב שיזם חבר הכנסת טלב אבו עראר.

טלי פלוסקוב: אני מאמינה שהוא יגיע לכאן.

טלי פלוסקוב: בדרך כלל הדיונים, כשזה יום שהוא כולו לנושא אחד, הדיונים מתקיימים בכל הוועדות וחברי הכנסת היוזמים מתרוצצים בין ועדה לוועדה ואני מאמינה שזו הסיבה שאנחנו עדיין לא רואים את חבר הכנסת טלב אבו עראר, אבל כפי שהבנתי עוד מעט הוא יגיע.

טלי פלוסקוב: נמצא איתנו יושב ראש הוועדה, חבר הכנסת אלי אלאלוף, תושב הנגב, אני תושבת הנגב וברור לכולם שהנגב בלב שלנו ואנחנו מנסים כאן, בבית המחוקקים גם להעלות סוגיות על סדר היום.

טלי פלוסקוב: והנה, חבר הכנסת טלב אבו עראר הגיע, יופי.

טלי פלוסקוב: בוודאי ובוודאי שאנחנו מנסים פה, בבית המחוקקים, לדבר על סוגיות שונות הקשורות לנגב, גם אם זה באמצעות חקיקה, גם אם זה באמצעות הצעות לסדר, גם אם זה באמצעות שאילתות לשרים ולפעמים אנחנו שואלים שאלות קשות, בלי שום קשר באיזה צד פוליטי אנחנו נמצאים.

טלי פלוסקוב: אני מאוד שמחה לארח פה, אני רואה פה הרבה תושבי הנגב שנמצאים היום איתנו, אני מאוד שמחה לראות כאן גם את מנהל המחוז של משרד הרווחה, של מחוז הדרום אני מבינה, נכון?

<ישראל בודיק: כן.

טלי פלוסקוב: מר ישראל בודיק.

טלי פלוסקוב: אנחנו כמובן נשמח לשמוע אותך, אבל ראשון הדוברי, כיוזם הדיון, הוא חבר הכנסת טלב אבו עראר, בבקשה, אדוני .

טלב אבו עראר: תודה, גבירתי היושבת ראש.

טלב אבו עראר: אני מברך את כל אלה שהגיעו, אורחינו מהנגב, גם את יושב ראש הוועדה, אלי אלאלוף, על היענותו לבקשתנו ביום הנגב הזה, להעלות את הנושא שהוא כל כך חשוב והוא ענין הנגשת השירותים החברתיים ליישובים ובעיקר ליישובים הבלתי מוכרים.

טלב אבו עראר: כל אזרח במדינת ישראל זכאי לשירותים, שירותי חינוך, רווחה, לחבר אותו לחשמל, מים, כל אזרח באשר הוא ואיפה שהוא.

טלב אבו עראר: ישנם עשרות אלפי תושבים, תושבי הנגב, ביישובים נטולי ההכרה, שהם לא נגישים לשירותים החברתיים.

טלב אבו עראר: אנחנו יודעים שביישובי קבע יש שירותים חברתיים, פחות או יותר, יש שם מחסור מסוים, אבל המחסור בולט ביישובים הבלתי מוכרים שאנשים צריכים ומתאמצים להגיע למקומות סמוכים, בגדול, למרכז חייהם בבאר שבע.

טלב אבו עראר: זה מקשה עליהם והם לא נהנים מהשירותים האלה.

טלב אבו עראר: בזמנו, כשהיה ברווחה מאיר כהן, ביקשנו ממנו ואז, לא יודע, הוא סיפק שני רכבים שיגיעו ויספקו את השירותים ליישובים הבלתי מוכרים, אבל זה עדיין לא מספיק.

טלב אבו עראר: גם היה דיון בוועדה לצדק חלוקתי עם מיקי זוהר, שדיברנו וסיכמנו שבכל יישוב, אפילו בלתי מוכר, יהיה שם מוסד חינוכי, יהיה שם מוסד לרווחה, מוסד לכל דבר ביישובים האלה.

טלב אבו עראר: יש שם זקנים, יש שם ילדים, יש שם משפחות במצוקה אדירה.

טלב אבו עראר: חברים, לא נשכח שהם אזרחי מדינת ישראל ואת, גבירתי, גם כיושבת ראש הוועדה עכשיו, את גם שכנה שלנו ויודעת מקרוב, חיה את החיים שלנו, אפילו כדי להגיע לתחנת האוטובוס, כמה אישה הולכת, כמה קילומטרים, לא כמה מטרים.

טלב אבו עראר: גם שירותי הרווחה.

טלב אבו עראר: היינו בישיבת ועדת הפנים, דיברנו על מענקים שניתנים לרשויות המקומיות בנגב, מְחשבים במענקים האלה רק תושבים שהם בני המקום, בזמן שבוא נגיד, היישוב ערערה בנגב, יש שם כ-17,000 בני אדם תושבים, המועצה נאלצת לספק שירותים לכעוד 20,000 בני אדם הסמוכים ליישוב ומשרד הפנים לא לוקח את זה בחשבון.

טלב אבו עראר: גם כגון הרווחה, מגיעים ליישוב ערערה בנגב, זו דוגמה, יש שם בחורה, בלקייה, בכסייפה, בכל היישובים שם, שהם נאלצים להגיע לשם, או בגדול, קל להם או לא קל להם, אלא מחוסר ברירה, הם נוסעים עד לבאר שבע כדי לקבל את השירותים האלה.

טלב אבו עראר: על זה ביקשתי את הדיון, על השירותים החברתיים לתושבים שחיים במצוקה, חיים בעוני, באבטלה, במצב שלא ניתן לתאר במלים.

טלב אבו עראר: תודה.

טלי פלוסקוב: שאלה לי אליך, בוועדת הפנים, הם חישבו את הדבר שאמרת?

טלב אבו עראר: לקחו את זה בחשבון, ידעו על זה, דיברו ראשי רשויות בצורה הכי מקצועית שיש, הסבירו בדיוק את המצב הקיים, את המצוקה הקיימת.

טלי פלוסקוב: והמליצו בוועדה?

טלב אבו עראר: כן.

טלב אבו עראר: נכון מאוד, נכון מאוד.

טלי פלוסקוב: אני שמחה, כי זה באמת נכון.

טלי פלוסקוב: לפני שאנחנו עוברים לדוברים כאן, אני כמובן אשמח מאוד להזמין את ידידי - - -

אלי אלאלוף: אחרי ישראל.

טלי פלוסקוב: אז סגן מנהל מחוז הדרום, האם זה התפקיד, או מנהל המחוז?

<קריאה: אולי כדאי שישמע אותנו ואז יגיב.

טלי פלוסקוב: לא, אנחנו קודם כל ניתן למנהל המחוז להגיד.

טלי פלוסקוב: כל מי שרוצה לדבר, בבקשה להירשם אצל מנהלת הוועדה ואני כבר אקבע את הסדר שאנחנו נדון.

טלי פלוסקוב: כרגע מנהל המחוז, ישראל בודיק, בבקשה, אדוני.

<ישראל בודיק: בוקר טוב לכולם, קודם כל זה באמת אתגר מאוד מאוד גדול לספק שירותי רווחה לתושבים בכפרים הבלתי מוכרים וזה דורש יצירתיות, שוני בתפיסה ואחד הדברים שאנחנו עשינו זה קודם כל, תקציבי הרווחה לכפרים הבלתי מוכרים הם ב-100%.

<ישראל בודיק: זאת אומרת שכל תקציב שמגיע שינוצל ושלא תהיה שום מגבלה לנצל אותו, שלרשות לא תהיה שום אפשרות להגיד שהיא לא מנצלת, בגלל שיש חשב, בגלל ההשתתפות, בגלל המצ'ינג, התקציבים הם ב-100% מדינה.

<ישראל בודיק: הדבר השני שעשינו הוא כך, לכל אחת מהמועצות האזוריות יש שני ג'יפים, כשהרעיון הוא להגיע עם הג'יפ עד לכפר הכי רחוק, לבית הכי רחוק, מגיע עובד סוציאלי יחד עם נהג שמשמש גם כמאבטח ואם צריך נותנים סמך מקצועי, נותנים סל שירותים בתוך הבית.

טלב אבו עראר: כמה רכבים כאלה יש לכם?

<ישראל בודיק: יש לנו ארבעה רכבים כאלה פלוס משאית שנמצאת עכשיו בתקופה של פיילוט - - -

טלב אבו עראר: לכמה תושבים?

<ישראל בודיק: על כל תושבי הפזורה.

טלב אבו עראר: כמה תושבים, בערך?

<ישראל בודיק: 80,000 תושבים.

טלב אבו עראר: 80,000, ארבעה רכבים.

טלי פלוסקוב: הבנתי.

<ישראל בודיק: רגע, רגע, שניה.

<ישראל בודיק: בוא, אני רוצה שהדיון - - -

טלב אבו עראר: לא, שהיא תדע רק.

<ישראל בודיק: מה שאני מציע, אני לא רוצה שנהיה במשא ומתן שתוקפים אחד את השני, אני רוצה שמהדיון הזה נצא - - -

טלי פלוסקוב: אנחנו לא נמצאים בזה ולא אתן גם שזה יקרה פה.

<ישראל בודיק: אני אומר, אני באמצע הדברים, אתה כבר ככה וזה - - -

טלב אבו עראר: לא, כדי שהקהל יבין גם למה.

טלב אבו עראר: אני רוצה לקבל - - -

טלי פלוסקוב: ישראל, אני רק רוצה להגיד לך שאנחנו, אלה שיושבים בבית הזה כבר מכירים את האימפולסיביות של חבר הכנסת טלב אבו עראר, אז אל תיקח את זה - - -

טלב אבו עראר: לא, זה בסדר גמור.

<ישראל בודיק: אני חייב להודות שגם זכיתי להכיר, אבל אני אומר כך כדי שנקיים דיון טוב ודיון פורה.

<ישראל בודיק: הדבר השני שאנחנו עושים הוא שאנחנו הקמנו בכל אחת מהרשויות שלוש שלוחות.

<ישראל בודיק: יש שלוחות.

<ישראל בודיק: לא כל בן אדם רוצה שיגיעו אליו הביתה וכל בן אדם, יש לו שלוחה והוא יכול להגיע לשלוחה שהיא סמוכה למקום מגוריו.

<ישראל בודיק: הקמנו שלוש שלוחות, אנחנו בתהליך של הקמה של עוד כמה שלוחות.

<ישראל בודיק: דבר נוסף, יש אפשרות להגיע לבאר שבע.

<ישראל בודיק: אנחנו זיהינו שיש תושבים, בעיקר נשים, שרוצות דווקא כן להגיע לבאר שבע, לא רוצות שיבואו אליהן הביתה.

<ישראל בודיק: מבחינתן זה סוג של הזדמנות לצאת, להכיר, להיות בחוץ ומבחינת סל השירותים והנגישות אנחנו מאפשרים שלוש אופציות: בבאר שבע, בשלוחות ובאמצעות הרכבים.

<ישראל בודיק: אנחנו נמצאים בתקופה של פיילוט, שיש משאית, שהיא ברמה שיש שם שני חדרים, מזגן, בא בן אדם, עולה למשאית, מקבל שירות בפזורה, במקום שהוא סמוך למקום מגוריו, הוא מקבל משרד.

<ישראל בודיק: כל אחת מהאופציות האלו.

<ישראל בודיק: הדבר הנוסף שאנחנו עשינו, בעצם יש לנו סל שירותים די רחב, לילדים, לקשישים, לכל קבוצות האוכלוסייה.

<ישראל בודיק: כל שירות שאנחנו יכולים להכניס עם רמה של גמישות, שאם משפחתון לא יעבוד בצורה הכי טובה, עם פעילות שהיא מתקיימת בתוך - - - זאת אומרת, כל פעילות שאנחנו יכולים להקים ואנחנו עושים, בתוך האמצעים המורכבים שקיימים, אנחנו עושים.

<ישראל בודיק: דבר נוסף, שזה דבר מאוד מבורך, יש החלטות ממשלה בנושא האוכלוסייה הבדואית.

<ישראל בודיק: אחד הדברים שאנחנו עשינו ואנחנו ביקשנו מהמשרד והמשרד החליט, שכל התכניות נקבעות על ידי השטח.

<ישראל בודיק: לא אנחנו קבענו.

<ישראל בודיק: חילקנו כסף לפי קריטריונים ומדדים מסוימים והעברנו את הכסף למחלקות.

<ישראל בודיק: אמרנו להם: חבר'ה, תציגו לנו את סל הצרכים שלכם, תבנו את התכניות שאתם רוצים, תשתפו את התושבים בתוך התהליכים האלה ועם זה תבנו כל תכנית.

<ישראל בודיק: יש לנו מגוון, יש לנו מט"לים, יש לנו "בתים חמים".

<ישראל בודיק: עכשיו, לבוא ולהגיד שכל הפתרונות ניתנים?

<ישראל בודיק: זה ממש לא.

<ישראל בודיק: אני יכול להגיד לכם שהיום הבעיה היא לא כסף.

<ישראל בודיק: אנחנו, מבחינתנו, כשבאה מחלקת רווחה ומבקשת מאיתנו פרויקט, כל עוד הוא עומד בסטנדרטים ובתוך הקריטריונים, אנחנו משתדלים להיענות ולפתוח את השירות הזה.

<ישראל בודיק: הבעיה היא כרגע לא כסף.

<ישראל בודיק: יש כל מיני חסמים, יש חסמים של תכניות לימודים.

<ישראל בודיק: סטודנטים שמגיעים, אנחנו עושים להם עכשיו תכנית הכשרה מיוחדת כדי שהסטודנטים שמטפלים באוכלוסייה והעובדים הם יהיו ברמה הכי גבוהה שיכולה להיות.

<ישראל בודיק: אנחנו גם משתדלים לעסוק בנושא של הכשרה מקצועית.

<ישראל בודיק: יש שלוש סוגיות ליבה שאנחנו עוסקים בהן בתוך התכניות, בנושא אלימות, בנושא מנהיגות ובנושא חירום.

<ישראל בודיק: אנחנו זיהינו באג, שלמעשה האוכלוסייה הבדואית, לצערנו הרב, לא הייתה ערוכה לחירום.

<ישראל בודיק: אנחנו הסתובבנו במבצעים, השוק היה פתוח, הכול היה פתוח.

<ישראל בודיק: נכנסנו למהלך אינטנסיבי עם פיקוד העורף ורח"ל ואנחנו היום נמצאים ברמת היערכות אחרת.

<ישראל בודיק: אפשר להגיד שהאוכלוסייה היא ברמת מוגנות הרבה יותר גבוהה, קיים מרכז חירום ומרכז חוסן בדואי שעובד ונותן שירותים שעוסקים בנושא חירום.

<ישראל בודיק: בנושא אלימות, אנחנו מוסיפים תקנים לכל המחלקות.

<ישראל בודיק: כל מחלקה תקבל תקן נוסף לטיפול באלימות.

<ישראל בודיק: אנחנו עשינו הכשרה לכל המנהלים והעובדים הבדואים בנושא אלימות ואנחנו פותחים מרכזים למניעת אלימות בכל אחד מהיישובים הבדואים.

<ישראל בודיק: יש לנו מרכזי גישור ויש לנו כמעט כל תכנית אפשרית.

<ישראל בודיק: אני לא רוצה לצבוע את זה בצבעים ורודים שהכול טוב והכול יפה, אני רק אומר, אני כן מבקש שהדיון יהיה, אם יש חוסרים ויש דברים שאנחנו יכולים להשלים אנחנו פתוחים לשמוע.

<ישראל בודיק: אנחנו מוכנים לשבת עם כל אחד, אבל בסופו של דבר, מבחינתנו, התכניות נקבעות על ידי השטח, הם מביאים אותן אלינו, אנחנו בודקים שהן עומדות בקריטריונים, אנחנו עושים כמעט כל מאמץ אפשרי כדי שזה יתקיים.

<ישראל בודיק: אני אשמח לשמוע עוד דברים שצריך - - -

טלב אבו עראר: אני שואל שאלה.

טלב אבו עראר: האם המדיניות של הממשלה מפריעה לכם בעבודה כלפי התושבים הבדואים?

<ישראל בודיק: המדיניות של הממשלה?

טלב אבו עראר: כן.

<ישראל בודיק: כל מי שצריך לקבל שירות מקבל, זה מה שאני אגיד לך.

טלי פלוסקוב: אני אתרגם פשוט את השאלה, האם ליישוב יהודי אתם נותנים יותר לפי הקריטריונים ומה שנקבע מאשר ליישובים בדואיים?

<ישראל בודיק: לא ,לא.

<ישראל בודיק: ממש לא, ההיפך.

טלי פלוסקוב: תשובה חד משמעית.

טלב אבו עראר: אגיד לך למה, בוא נגיד בתחום הבריאות שם, משרד הבריאות הודה, 'שמע, הממשלה מונעת מאיתנו, בוא נגיד, לפרסם מכרזים לבניית קופות חולים שם, ביישובים הבלתי מוכרים'.

טלב אבו עראר: האם אכן כך?

<ישראל בודיק: אמרתי לך שאנחנו מקימים שלוחות, הקמנו שש שלוחות.

<ישראל בודיק: עכשיו, שוב, הכול במסגרת החוק.

<ישראל בודיק: אנחנו לא יכולים להקים - - -

טלב אבו עראר: אתה לא יכול להביא עוד ארבעה רכבים?

טלב אבו עראר: אם אין לך בעיה של תקציב, ככה אתה אומר, 'אין לי בעיה של תקציב'.

טלי פלוסקוב: רגע, רגע, אדוני, רגע, רגע, לאט לאט.

טלב אבו עראר: כך אתה אומר, שיש לכם תקציב.

<ישראל בודיק: הרכבים, אני אומר, שוב, העניין של הרכבים הוא ענין של תקציב וזה ענין של קונספט.

<ישראל בודיק: הרכבים לא קשורים למגבלות של המדינה, הם קשורים לסדרי עדיפויות בחלוקת התקציב.

<ישראל בודיק: אני לא בטוח כרגע שצריך עוד ארבעה רכבים.

<ישראל בודיק: אנחנו מנסים לייצר שלוחות.

<ישראל בודיק: אנחנו לא רוצים, האוכלוסייה הבדואית, בגלל שהיא גרה בכפרים בלתי מוכרים שיתגנבו להם לתוך הבית, יחדרו להם.

<ישראל בודיק: אני אומר, אנחנו לא רוצים שיחדרו להם לתוך הבית, אנחנו רוצים שהוא יקבל את השירות בצורה הכי טובה שהוא רוצה לקבל.

<ישראל בודיק: אם אתם מזהים יישוב מסוים שצריך לקבל שירות יותר אינטנסיבי באמצעות הג'יפים או מקומות שרוצים יותר, כי זיהינו מגמה הפוכה, באו ואמרו לנו, "חבר'ה, אנחנו רוצים להגיע לבאר שבע.

<ישראל בודיק: גם ככה אנחנו לא יוצאים מהיישובים שלנו, אנחנו רוצים גם קבלת קהל".

<ישראל בודיק: בבאר שבע ניסינו להעביר כמה שיותר קבלת קהל לתוך הכפרים, אמרו חלק, "אנחנו רוצים להגיע לבאר שבע.

<ישראל בודיק: באותה הזדמנות אנחנו יוצאים לשוק, באותה הזדמנות רואים עולם" וכחלק מההבנה הזו אנחנו גם מוציאים הרבה מאוד תושבים לפעילויות שביישובים היהודיים אנחנו כמעט שלא עושים, של הפגות ותכניות ומוציאים אותם ממש לרמות של בריכות וספא - - -

טלב אבו עראר: איפה זה?

טלב אבו עראר: איפה זה?

<קריאה: מעולם לא היה.

טלי פלוסקוב: לא, אני מבקשת, מי שיושב, חוץ מחברי הכנסת, אף אחד לא יכול להתערב בדבריו של נציג הממשלה.

<ישראל בודיק: אני אומר, בחורה, בכסייפה, אני יכול להביא לכם רשימה.

<ישראל בודיק: בלקייה הוצאנו משפחות, נשים, ילדים, קשישים.

<ישראל בודיק: בְּחורה הגדיל לעשות מוחמד, מתקציבי הרווחה, הוא הוציא קבוצה של קשישים כולל רופאים, כולל מערכת רפואית שהיא תומכת, ליום שטח בלילה.

<ישראל בודיק: אנחנו מוציאים לפעילויות הפגה, שאנחנו פחות אוהבים את זה, בתוך הפעילות השוטפת.

<ישראל בודיק: אנחנו משתמשים בצרכים, אנחנו משתדלים מאוד לקנות לילדים ביגוד, תיק בית ספר, משתדלים שהילדים, ילדי הרווחה, יגיעו ברמות הכי גבוהות, שכשהוא בא לבית ספר שהוא יהיה הילד שמגיע כמו כולם לבית הספר.

טלב אבו עראר: לְאלה לא חסרים לך תקנים בשירות הרווחה?

<ישראל בודיק: שוב, המושג של חסר תקנים הוא תמיד נכון במדינת ישראל.

<ישראל בודיק: אנחנו נמצאים בפער במדינת ישראל של 1,000 תקנים.

<ישראל בודיק: אני לא יכול לדבר איתך על תקנים כי זה לא ברמה שלי ולא בסמכות שלי וחבל, אני רוצה לשמוע איפה יש פערים בקרב האוכלוסייה שמקבלת שירות.

<ישראל בודיק: תציגו לנו מסמך כזה, אני מבטיח לכם שתוך זמן - - -

טלי פלוסקוב: מר בודיק, קודם כל אני רוצה להודות לך ואני רוצה להגיד לך שיעלו פה עוד הרבה סוגיות בנושא.

טלי פלוסקוב: אגב, אני רוצה להגיד שכמה מן הדברים, אני גרה עד היום בעיר ערד, אז אני רוצה להגיד לך שיש לנו דברים משותפים ואני מדברת על עיר יהודית, יישוב יהודי, כן?

טלי פלוסקוב: זאת אומרת שיש לנו הרבה דברים שהם קשורים לנגב כולו ולא סתם אנחנו מדברים על יום הנגב, והבעיות הן משותפות.

טלי פלוסקוב: כשאתה מדבר על תקנים חדשים אני יכולה להגיד גם בשם ערד, אני גם צריכה תקנים נוספים - - -

טלב אבו עראר: גם, גם, לכל תושבי הנגב.

טלי פלוסקוב: נכון, אם אני מדברת על שלוחות אז כן, אתה יודע מה, גם בערד אין משרדים, יש שלוחות, אבל אנשים יודעים לנצל את זה נכון, ואני גם ממליצה לך לוותר על הרכבים האלה ולדאוג שיהיו לך שלוחות, שאנשים יידעו שהמשרדים מגיעים אליך ונותנים את השירותים במקום שלך.

טלי פלוסקוב: אני מאמינה שלמר בודיק עוד יהיו שאלות במהלך הדיון, אבל קודם כל חבר הכנסת, ידידי, אלי אלאלוף, יושב ראש הוועדה הקבוע, אני היום רק ממלאת מקום, אז הוא יגיד כמה מלים כי אני יודעת שהוא חייב לצאת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אלי.

אלי אלאלוף: תודה רבה, טלב, על זה שהבאת אותנו לדיון הזה.

אלי אלאלוף: זה חד משמעי, זה ברור, יש פחות מדי בשירותים חברתיים ולא רק בפזורה הבדואית אלא בכלל, במיוחד בפזורה הבדואית.

אלי אלאלוף: לפי הנתונים שלי זה לא שחסר, אין עובדים סוציאליים.

<קריאה: יש אחת.

אלי אלאלוף: שמתעסקת בכפרים הלא מוכרים?

<קריאה: אני הייתי מציע - - -

טלי פלוסקוב: אדוני, לא מפריעים כאן.

טלב אבו עראר: היא יושבת ראש הוועדה, היא תנהל את העניין, לאט לאט.

אלי אלאלוף: יש לי בקשה, בואו, חברים, חברים.

טלי פלוסקוב: אדוני, מי שמדבר ומפריע פשוט ייצא מן האולם, שיהיה ברור, בסדר?

טלי פלוסקוב: כשמדברים חברי הכנסת אז לא מדברים.

אלי אלאלוף: חברים, אנחנו רוצים לצאת מפה, מהישיבה הזאת, עם תכנית עבודה.

אלי אלאלוף: לא שרק תתקן לי את העברית שלי ואת הטרמינולוגיה שלך.

אלי אלאלוף: זה לא חשוב, זה באמת לא חשוב.

אלי אלאלוף: אנחנו רוצים שכל אזרח, כל ילד, כל קשיש, כל מוגבל, שאמור לקבל שירותי רווחה, יקבל אותם, ברמה כזו או אחרת, כמו כל אחד מאזרחי המדינה.

אלי אלאלוף: אני רוצה גם להגיד לכם שהתקבלו החלטות והן מיושמות, לכל ילדי ישראל, כולל השכנים שלי.

אלי אלאלוף: אני מבאר שבע, השכנים שלי, אפילו יש כאלה שמכירים אותי לפני שהייתי חבר כנסת, עשיתי הכול כדי שזה יהיה כך.

אלי אלאלוף: יש היום פערים אדירים.

אלי אלאלוף: יש שיטת עבודה ואחד מהם יודע לנצל את זה מצוין, מאתמול חבר כנסת, נהיה חבר כנסת, כבר לא רק חבר שלי.

טלי פלוסקוב: אנחנו נברך אותו עוד מעט.

אלי אלאלוף: אני באמת חושב שהבעיה שלנו היא תכנית עבודה מסודרת.

אלי אלאלוף: אני שמעתי את ישראל, הוא אומר לך, "יש לי", "מי שיבוא אליי" וכו', מה זה אומר?

אלי אלאלוף: אני אתרגם את זה כאיש תכנון, אני מתרגם את זה, מי שיתכנן לו דבר מסודר, יוסף, אתה יודע לעשות את זה, ייקח את התיק הזה של הרווחה, יישב מול ישראל, אני אומר לכם, אם יחסר כסף יימָצא.

אלי אלאלוף: הבעיה זה לא כסף, הבעיה זה ניצול אמיתי ושיטתי של המערכות הקיימות במדינה.

אלי אלאלוף: למה אתם לא מתלוננים על בטוח לאומי?

אלי אלאלוף: כי הוא לא שואל אתכם.

אלי אלאלוף: הוא שולח לילדים את הקצבה, להורים עבור הילדים, הוא שולח לזקנים את הקצבה שלהם.

אלי אלאלוף: יש כאלה שלא יודעים את הזכויות שלהם.

טלב אבו עראר: רק גרושים הקצבה עכשיו.

אלי אלאלוף: לא חשוב, לא חשוב, הגרוש שלך הוא כמו הגרוש של יעקב במקום אחר.

אלי אלאלוף: אני חושב לתקן את העיוות כלפי האוכלוסייה הבדואית בדרום.

אלי אלאלוף: יש עיוות, זה ברור.

אלי אלאלוף: יש פערים אדירים, זה ברור.

אלי אלאלוף: אם אנחנו נתקן את הקצבה של הקשישים, גם הבדואים אוטומטית כאזרחי המדינה יקבלו את זה ואוי ואבוי אם נעשה אחרת.

אלי אלאלוף: ודאי שלא תיתן לעשות את זה ואף אחד לא מתכוון לעשות את זה.

אלי אלאלוף: כשאתמול הוחלט על שכר מינימום, זה שכר מינימום לכל אזרחי המדינה, כולם, אחד אחד.

אלי אלאלוף: אני רוצה לסכם.

אלי אלאלוף: המלצה שלי, ויוסף, אתה מביא כוח שאני מכיר טוב, למרות שהספקתי להכיר את הכוח של אחרים, וזה התכנון.

אלי אלאלוף: תתכננו את מה שחסר.

אלי אלאלוף: תתכננו מה שהייתם רוצים לראות בעשייה שיטתית, הגיונית, ואני בטוח שההיגיון יהיה פה, לא מהיום נקפוץ מאפס למאה, נלך בדרך ונעשה את זה.

אלי אלאלוף: דבר נוסף, יש דבר מדהים שהשתנה וזה כוח האדם הבדואי, שהיום מאוד מקצועי.

אלי אלאלוף: יש יותר ויותר עובדים סוציאליים, שלא לדבר על מורים ומורות, יש כוח אדם שצריך להתבסס עליו כדי שהם יעשו את השינוי החברתי הנדרש באוכלוסייה הבדואית, כי הם מכירים טוב יותר את הבעיה.

אלי אלאלוף: ראיתי את הדוגמה של מרכז החוסן ושגב שלום, פשוט מדהים.

אלי אלאלוף: מנוהל על ידי עובדות מהמגזר, שמכירות טוב את הנושא, נעזרות לפי החלטתן בכוח אחר, ורואים שהם מקבלים את כל הדברים שמגיע להם.

אלי אלאלוף: צריך עוד יותר, כי יש פער באוכלוסייה, אבל זה תוצאה של לקיחת אחריות או חוסר לקיחת אחריות היום ולקיחת אחריות מהיום באופן מתוכנן, לבוא עם זה לעשות.

אלי אלאלוף: אחד הדברים שחסרים שאמרתָּ ואני רוצה לחזק אותו, יש מחסור אדיר בתשתיות של הרווחה.

אלי אלאלוף: לא יכול להיות שאין פנימייה בדרום לילדים בדואים.

<קריאה: יש, יש בלקייה.

טלי פלוסקוב: בלקייה?

אלי אלאלוף: אני מוכן להגיד שאין מספיק מוסדות חברתיים של תחום הרווחה.

אלי אלאלוף: אתה רוצה לתקן אותי בפיפס?

אלי אלאלוף: אז תתקן, אני אשמח להיות טועה.

<קריאה: במקרה הזה רק.

אלי אלאלוף: אני אומר לך, חסר היום, בתשתיות של הרווחה, חסרים הרבה מאוד מוסדות ואת זה צריך להתחיל לתכנן.

אלי אלאלוף: אם רוצים פנימיות אז מספיק פנימיות, אם רוצים מרכזים לנוער אז מספיק מרכזים, כל שירותים, אם רוצים מקלט לנשים מוכות במקום אחר עבור כאלו ואחרות.

אלי אלאלוף: יש מחסור אדיר במוסדות וזה חשוב, מפני שהמוסדות האלה לא רק מביאים פתרון אלא המוסדות האלה יביאו גם את הכוח אדם וזה עושה דינמיקה מטורפת.

אלי אלאלוף: אתם מכירים את זה משפ"י, באזור מכירים את מה שקרה עם "יחדיו".

אלי אלאלוף: "יחדיו" זו עמותה שהתחילה לפני עשר שנים מאפס, היום היא מעסיקה 400 עובדים סוציאליים שמשרתים את מי?

אלי אלאלוף: את האוכלוסייה שלהם.

אלי אלאלוף: לכן המוסדות הם בסיס, הם תשתית בסיסית לצורך מתן שירותים לכל החברה הערבית.

אלי אלאלוף: לשמחתי, יש יותר ויותר כוח אדם מתאים שיכול להפעיל.

אלי אלאלוף: הוועדה שלנו, בשם הוועדה, מוכנה לעשות יחד אתכם תכנית עבודה ולעשות את המעקב.

טלב אבו עראר: תודה, אלי, באמת תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה ליושב ראש הוועדה, אלי אלאלוף.

טלי פלוסקוב: אני חייבת להגיד לכם שהלב שלו באמת פתוח.

טלי פלוסקוב: יושבים פה חברים מ"הרשימה המשותפת" ויכולים להעיד על כך.

טלב אבו עראר: נכון מאוד.

טלי פלוסקוב: ואני רוצה להגיד לכם שגם בישיבות הסיעה שלנו במפלגת "כולנו" לא פעם אלי מעלה את הסוגיות האלו, מול שר האוצר כמובן, בכל הסוגיות הקשורות לאוכלוסייה הבדואית.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, אלי.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לברך, זאת ההזדמנות הראשונה שלי, חבר כנסת שרק אתמול נכנס לתפקיד, חבר הכנסת יוסף עטאונה, מאיזה יישוב אתה?

יוסף עטאונה: חורה.

טלב אבו עראר: הוא מנהל מחלקת חינוך.

טלי פלוסקוב: אני יודעת שהוא עבד בחינוך.

טלב אבו עראר: הוא מנהל מחלקה עד היום.

טלי פלוסקוב: אני חייבת להגיד לך שגם לפי נאום הבכורה אתמול, קודם כל העברית הרהוטה שלך וכושר ההבעה שלך זה משהו שמראה איפה אתה נמצא ואני מאוד שמחה שחברי כנסת חדשים ברמה הזו מצטרפים אלינו, אז ברכות כמובן ובטח ובטח שזאת ההזדמנות הראשונה שלך להשתתף בוועדה ולהגיד כמה מלים לאנשים שנמצאים כאן, בבקשה.

יוסף עטאונה: קודם כל תודה רבה גבירתי היושבת ראש.

יוסף עטאונה: עוד פעם, גם ברכה ותודה לחברי טלב על היוזמה והדיונים על הנגב.

יוסף עטאונה: לגבי נושא השירותים החברתיים, אני חושב שהאוכלוסייה החלשה ביותר במדינה, המוזנחת והסובלת מאפליה, היא האוכלוסייה הבדואית, במיוחד בכפרים הבלתי מוכרים, ששנים רבות נמנעה מהם אספקה של שירותים חברתיים בסיסיים.

יוסף עטאונה: זה יצר פערים מאוד מאוד גדולים בתחומי הרווחה ובשירותי הרווחה בכל התחומים.

יוסף עטאונה: אני עבדתי באגף החינוך, במערכת החינוך, גם בהלימה עם שירותי הרווחה בחורה, אני חושב שלילדים בעלי צרכים מיוחדים מעל גיל 21 אין מספיק מסגרות בתוך המגזר הבדואי ולכן גם על הנושא הזה צריך לחוות דעה.

יוסף עטאונה: אני מנצל הזדמנות זו ורוצה ללמוד את הנושא, אני מתכוון להיפגש עם כל מנהלי השירותים החברתיים במגזר הבדואי, גם ביישובים הקבועים וגם בבלתי מוכרים ולקיים דיון שממנו יכולים לקדם ולפתח את המערכת.

יוסף עטאונה: אני רוצה גם להודות לאלי אלאלוף, אנחנו חברים וידידים מאוד ותיקים הרבה שנים, שיתפנו פעולה בכל מיני תחומים, גם בקרן רש"י בחינוך ואני אשמח גם לשתף פעולה כאן, עם כל חבר בבית, למען החברה הבדואית.

יוסף עטאונה: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: זו בדיוק שאלה שרציתי לשאול אותך, האם אתה תהיה מוכן להצטרף לאותו צוות, שיציג בפני משרד הרווחה את התכנית שתבנו ביחד?

טלי פלוסקוב: אני חושבת שזה מאוד מתאים לך.

יוסף עטאונה: אני אשמח מאוד להיות חלק מהצוות, גם עם המנהלים של השירותים החברתיים, גם עם המשרד שאני מכיר אותו הרבה שנים.

יוסף עטאונה: אני מוכן להיות חלק ולתרום את חלקי.

יוסף עטאונה: בשביל זה אנחנו פה.

טלי פלוסקוב: מצוין.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לך והמון הצלחה, כמובן, בתפקיד החדש.

יוסף עטאונה: תודה, תודה.

טלי פלוסקוב: הבקשה הראשונה הגיעה לכאן מנציג של רהט, האם יש לך תפקיד בעירייה של רהט?

<עטא אבו מדיעם: כן, אני חבר הנהלה.

<עטא אבו מדיעם: לשעבר ממלא מקום ראש העיר.

טלי פלוסקוב: עטא אבו מדיעם, בבקשה.

<עטא אבו מדיעם: קודם כל, צהריים טובים.

<עטא אבו מדיעם: אני מודה לכל הח"כים, ליו"ר וליו"ר היוצא, על הכינוס.

<עטא אבו מדיעם: שני דברים אני אגע בהם, זה בריאות ורווחה.

<עטא אבו מדיעם: אני אתחיל עם הרווחה.

<עטא אבו מדיעם: קודם כל, לציין לשבח שאנחנו עיר עם 70,000 תושבים ויש לנו קשר הדוק עם המחוז, עם ישראל, שנים אנחנו עובדים ביחד, אנחנו מחוברים, אבל המעמסה היא גדולה.

<עטא אבו מדיעם: כ-18,000 מטופלים יש בתחום הרווחה ברהט.

<עטא אבו מדיעם: זה מספר אדיר.

<עטא אבו מדיעם: שומעים על עיר, חושבים שכולם מלקקים דבש, זה לא נכון.

טלי פלוסקוב: רגע, סליחה, אני כבר שואלת אותך, 18,000 תיקים פתוחים ברווחה?

<עטא אבו מדיעם: 18,000, כן, מטופלים.

טלי פלוסקוב: וכמה עובדים סוציאליים?

<עטא אבו מדיעם: אנחנו 70,000 תושבים.

טלי פלוסקוב: כמה עובדים סוציאליים יש לכם?

<עטא אבו מדיעם: את המספר אני לא יודע, תקנים לא חסר לנו.

<עטא אבו מדיעם: אין לנו בעיה של זה.

<עטא אבו מדיעם: אני אגיד לך מה, זה התהפך, אני פעם הייתי עוזר פרלמנטרי בשנות התשעים פה, היינו אז דואגים למכסה, כל 1,000 – עו"ס, זה התחיל בשנות התשעים, ואנחנו היינו אומרים, "בוא ניאבק בשביל לקבל את זה", היום, עו"סים - - -

טלי פלוסקוב: המצב השתנה.

טלי פלוסקוב: לטובה.

<עטא אבו מדיעם: המצב השתנה, בטוח, אנחנו מדברים על שהוא משתנה.

מסעוד גנאים: הכוונה, אין מחסור בתקנים?

<עטא אבו מדיעם: לנו אין מחסור בתקנים.

<עטא אבו מדיעם: להיפך, אני אציין לשבח את מנהל המחלקה, מנהל האגף, סעיד אל עוברה וכל הצוות שם, צוות אדיר, עם בניין ענק, חדש, עוד לא נחנך, ארבע קומות, אנחנו חונכים אותו, התקציב רובו בא מהרווחה.

<עטא אבו מדיעם: צריך לציין את הדברים הטובים וגם את הדברים שהם בבעיה.

<עטא אבו מדיעם: מה שחסר אנחנו נדבר, נדבר בגובה העיניים ולא נסתיר שום דבר.

<עטא אבו מדיעם: כרגע, כמו שפתח חברי, הוא תמיד קולע, אני גם דיברתי על זה, גבירתי, בחינוך, בוועדת החינוך, השירות הפסיכולוגי, כל הנושא של הטיפול בפנימיות, בנוער בסיכון, כל מעגלי הסיכון האלה הם קצת במינוס אם לא הרבה במינוס.

<עטא אבו מדיעם: אנחנו כחברה סובלים מאלימות ומעוני, שני הדברים האלה לא הולכים ביחד.

<עטא אבו מדיעם: אם הם הולכים ביחד הם מכרסמים את החברה.

<עטא אבו מדיעם: אנחנו צריכים להתמודד גם עם נושא עוני, תעסוקה וטיפול הולם, ולחיות בכבוד, וגם בנושא אלימות, צריך למגר את זה ולשים הרבה תכניות איך למגר את זה.

<עטא אבו מדיעם: לגבי הפערים בחברה, אני אומר לָך, ישנם פערים.

<עטא אבו מדיעם: לא יכול להיות שהמדינה עד עכשיו לא מאפשרת לנו לתת, כמו שהיא נותנת לפריפריה, הרי היום סיפחו לנו שטחים עם תושבים, לעיר רהט, למשל, והמדינה, מה עושה?

<עטא אבו מדיעם: אלה שהם מחזיקים בקרקע רק בחזקה, נותנת להם קרקע בחינם, אבל אנשים חיים ברהט בפחונים.

<עטא אבו מדיעם: יש פערים, אי אפשר להתעלם מזה.

<עטא אבו מדיעם: יש פערים והפערים האלה, הם תופסים לנו שצ"פים, שפ"צים, הם חיים בצריפים, ובצדק הם צריכים להיות שווים.

<עטא אבו מדיעם: משם נוצר הניכור וגם האלימות.

<עטא אבו מדיעם: המדינה אטומה, היא לא רוצה לעשות הסדר עם האנשים האלה שיתפנו ל-7,000 יחידות דיור שכבר מתוכננות אצלנו, שיקבלו בחינם כמו אלה שקיבלו.

<עטא אבו מדיעם: הרי גם יש להם את החזקה על הקרקע, היא כבר קיימת.

<עטא אבו מדיעם: זה אחד הדברים.

<עטא אבו מדיעם: החסם השני, אני אומר לך - - -

טלי פלוסקוב: סליחה שאני עוצרת אותך, אני מבקשת לצמצם כי יש פה הרבה אנשים שרוצים לדבר.

<עטא אבו מדיעם: אני אגיד את זה בטלגרף.

<עטא אבו מדיעם: לגבי פנימיות, לגבי כל הנושא של המערך, אם זה פחות מ-21, עם פיגור, פחות או יותר, זה חסר לנו.

<עטא אבו מדיעם: אני חושב שהנושא של נערים, נשים מוכות ובית חם, יש לנו הרבה פרויקטים משותפים, אנחנו הפעלנו את כל מועדוני הנוער שהם בנויים ולא פתוחים בשיתוף פעולה, אבל יש להדגיש שצריך להוסיף עוד מעונות יום כדי לתת לאשה העובדת והלומדת, העובדת בעיקר.

<עטא אבו מדיעם: יש לנו הרבה ביקוש למעונות יום.

<עטא אבו מדיעם: היה קול קורא, לא כולם הספיקו.

<עטא אבו מדיעם: לא מספיקים לי מעונות היום שיש ברהט.

<עטא אבו מדיעם: אני מבקש גם לגבי המשפחתונים, כל מערך המשפחתונים, תחזירו לנו את המשפחתונים, לפחות בעיר רהט, שיהיה לנו, על ידי האגף.

טלי פלוסקוב: הם היו וביטלו?

<עטא אבו מדיעם: זה מנוהל על ידי עמותה חיצונית.

טלי פלוסקוב: ביטלו אותם?

<ישראל בודיק: קודם כל זה שייך לזרוע העבודה ואם אני לא מדייק אז זה בגלל שזה - - - אבל מה שאני יודע זה הולך כך, זה מופעל במכרז ארצי ועמותת "סכנין" זכתה בזה.

<ישראל בודיק: כיוון שהעמותה הזאת זכתה היא זו שאמורה להפעיל את כל המשפחתונים.

<עטא אבו מדיעם: לא נכון, אמרו לנו חסם אחר.

<ישראל בודיק: לא, יכול להיות שאני לא מדייק, אנחנו - - -

<עטא אבו מדיעם: יכול להיות.

<עטא אבו מדיעם: גבירתי, אני אומר לך, לא יכול להיות, אנחנו מחוברים, עובדים ביחד, הנשים עובדות.

<עטא אבו מדיעם: ב-2013 היינו 33% אבטלה, היום אנחנו עומדים על 15%.

<עטא אבו מדיעם: זה בגלל שיש הרבה הכשרה, גם לנשים וגם לגברים.

טלי פלוסקוב: נכון.

<עטא אבו מדיעם: אבל מעונות יום ומשפחתונים, אנחנו רוצים להיפטר מהעמותות האלו.

<עטא אבו מדיעם: המונופול הזה של "סכנין" ואחרים, אני רוצה, כעיר, להיפטר מזה.

<עטא אבו מדיעם: דבר נוסף, אם כבר, את גם בכובע של בריאות, אנחנו צריכים לברך את כל הרופאים החדשים שעברו את הבחינה אתמול, מאות.

<עטא אבו מדיעם: המנה של הבדואים היא 35 רופאים, הם בטוטאל 450 היום עובדים במערכת הבריאות, זה אומר שלהשקיע במשאב האנושי זו אחלה השקעה, אבל יש לנו בעיה עם משרד הבריאות.

<עטא אבו מדיעם: אני מקווה שאחד הנציגים נמצא כאן.

<עטא אבו מדיעם: משרד הבריאות, הקב"ט שלו, הקב"ט המחוזי, גם הקב"ט הארצי, אדוני, סוגר לנו טיפות חלב.

טלי פלוסקוב: אני חייבת לסיים.

<עטא אבו מדיעם: אני מבקש להעלות דבר.

<עטא אבו מדיעם: אני ישבתי איתם עד שיצאה לי הנשמה כמעט.

<עטא אבו מדיעם: משרד הבריאות מסרב לפתוח טיפות חלב בגלל שהייתה אלימות כלפי מבנה, גבירתי היושבת ראש, כלפי מבנה.

<עטא אבו מדיעם: ירו על מבנה, אני לא יכול להסתיר פה עובדות, ירו, אבל גם במקומות אחרים - - - אני מבקש, את הנושא הזה של טיפות החלב, לפתוח אותן, אלה שסגורות.

<עטא אבו מדיעם: לא יכול להיות שאשה הולכת קילומטרים בשביל לקבל טיפול שצריך.

<עטא אבו מדיעם: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה, תודה רבה.

טלי פלוסקוב: אני רק רוצה להגיד לך שוב, אני שמחה מאוד לשמוע מדבריך שיש שינויים, שינויים חיוביים, זה אחת.

טלי פלוסקוב: שתיים, אני לגמרי מסכימה פה עם הגישה מול כל משרד ממשלתי, ואנחנו עושים את זה בהרבה ועדות, ואני גם בקשר אישי עם החשב הכללי, להפסיק את ההפרטות האלו ולהפסיק לתת שירות דרך חברות.

טלי פלוסקוב: הרשויות מסוגלות לתת את אותו שירות שנותנת החברה.

טלי פלוסקוב: אתם יכולים רק לחסוך כסף.

טלי פלוסקוב: עם כל הכסף שאתם משלמים לחברות האלו על ניהול הפרויקטים, העירייה יכולה לבצע את הפרויקטים לא פחות טוב מחברת "סכנין" או אחרת.

טלי פלוסקוב: אני חושבת שפה צריך לחשוב על שינוי שיטה ודיברנו על פרויקט להב"ה, אני לא יודעת, אני חושבת שיש גם ביישובים בדואים את הפרויקט הזה.

טלי פלוסקוב: מספיק לממן את החברות האלו.

טלי פלוסקוב: אנחנו, הרשויות, סליחה, אני אומרת אנחנו כי אני הייתי שם, מסוגלות לעשות את זה לבד.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, דב חנין.

דב חנין: תודה, גבירתי יושבת הראש.

דב חנין: אני רוצה קודם כל לברך כמובן את חברי, חבר הכנסת טלב אבו עראר, על היום הזה.

דב חנין: אני עובר בין הוועדות, הוא יום מוצלח בצורה בלתי רגילה, מבחינת השתתפות, מבחינת דיונים, מבחינת הבעיות שמעלים כאן.

דב חנין: גבירתי יושבת הראש, אנחנו עוסקים, אני חושב, באתגר הכי גדול, האתגר של איך אנחנו מייצרים שוויון לאזרחים הערבים הבדואים בנגב, זה אתגר ענקי.

דב חנין: הוא כולל הרבה מאוד מרכיבים.

דב חנין: הסוגיה של מערכות הרווחה, אנחנו שמענו את נציג עיריית רהט עם חלק מהבעיות, הסוגיה של מערכות הבריאות, אני מאוד מודאג מן העמדה שאנחנו שמענו כאן, של משרד הבריאות, שלא לפתוח תחנות טיפת חלב בגלל שהייתה אלימות.

דב חנין: כולנו נגד אלימות כמובן, אבל הפתרון הוא לא שאם יש אלימות אז אין תחנות טיפות חלב, וגם 99% מהאזרחים שהם לא אלימים ייענשו בגלל איזשהו עבריין שירה ועשה מעשה חמור.

דב חנין: איזו מן גישה זו?

דב חנין: זו גישה שפשוט לא מתקבלת על הדעת.

דב חנין: אני רוצה לומר גם שבציבור הזה ישנן המון המון יוזמות.

דב חנין: יש כוח ויצירתיות פנטסטיים.

דב חנין: את, גבירתי, יושבת ראש הוועדה, בירכת פה את חבר הכנסת החדש, יוסוף אל עטאוונה, שעמד בראש מערכת חינוך בעיר חורה, שהתוצאות שלה הן כל כך טובות, לא רק בהשוואה לחינוך הערבי בנגב אלא בכלל בהשוואה לחינוך בנגב, אז זה אומר שבאמת יש כוחות נהדרים, אבל צריך לתת להם גב, צריך לתת להם תמיכה, צריך לתת להם גיבוי.

דב חנין: הוועדה הזו יכולה להיות מקום טוב לעשות את זה.

דב חנין: אני מאוד מברך על ההצעה להקים איזשהו צוות שילווה את הנושא הזה ברמה המעשית וינסה לקדם אותו.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: אנחנו ממשיכים.

טלי פלוסקוב: אני חייבת להגיד לכם, בשעה 12:00 מתכנסת כאן, במקום הזה, ועדה אחרת, לכן כל מי שמדבר, קצת להצטמצם בדברים למרות שאני מבינה את החשיבות של כל נאום בנפרד.

טלי פלוסקוב: אני אבקש מנציגה של "נשים עושות שלום", מיכל פנט פלג, בבקשה, מיכל.

<מיכל פנט פלג: שלום, גבירתי, ושלום לחברי הכנסת הנכבדים מהנגב וממקומות אחרים.

<מיכל פנט פלג: אנחנו קיימנו מסע שלום בחגים, לפני חודש, במשך שבועיים ושבוע שלם מתוך השבועיים האלה היינו בנגב.

<מיכל פנט פלג: הסתובבנו ביישובים היהודיים והערבים.

טלי פלוסקוב: נפגשנו בדימונה, לא?

<מיכל פנט פלג: כן, כן, נכון, אני בדימונה לא הייתי, אבל - - -

טלי פלוסקוב: אני הייתי בדימונה עם "נשים עושות שלום".

<מיכל פנט פלג: היינו בחורה, היינו בלקייה, היינו ברהט, היינו באום בטין, מקום לא מוכר, ובכל מקום נפגשנו עם נשים, קבוצות נשים והבקשה העיקרית שלהן הייתה שתי בקשות.

<מיכל פנט פלג: אל"ף, הכשרה מקצועית, של נשים שלא עובדות כי אין להן מקצוע ואין להן אפשרות, הבקשה השנייה הייתה הכשרה או שיפור העברית שלהן.

<מיכל פנט פלג: רבות מהן יש להן עברית מאוד בסיסית וזו אחת הסיבות שקשה להן לקבל עבודה.

<מיכל פנט פלג: לכן, אולי בשמן, אני רוצה לפנות ולבקש שיתנו להן איזשהם קורסים לעברית, לשיפור העברית.

<מיכל פנט פלג: זו לא עברית מ-א', אלא עברית מ-כ', נאמר.

טלי פלוסקוב: את זה תצטרכו להכניס לתכנית שלכם.

<מיכל פנט פלג: לגבי היישובים היהודיים, לא הייתי בדימונה אבל הייתי בעוטף עזה למשל ושם הגברים והנשים דיברו בעיקר על בעיות ביטחון.

<מיכל פנט פלג: הבקשה שהובעה על ידי כל ראשי המועצות האזוריות שם היא לשפר את החיים בעזה כדי שהחיים שלהם ישתפרו, כי הביוב של עזה עובר וה-pollution של עזה עובר וכל הדברים האלה.

טלי פלוסקוב: תודה, תודה, גבירתי.

טלי פלוסקוב: אנחנו חוזרים לשולחן חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מסעוד גנאים.

טלי פלוסקוב: בקצרה בבקשה.

מסעוד גנאים: שלום.

מסעוד גנאים: תודה, גבירתי היושבת ראש.

מסעוד גנאים: אני גם מצטרף לברכות ליום החשוב הזה, לחברי טלב ולך, גבירתי היושבת ראש וליושב ראש הוועדה, אלי, שכולנו יודעים שהוא יושב ראש עם לב, עם רגש.

מסעוד גנאים: פוליטיקאי עם רגש ועם לב לא תמיד מוצאים אבל בְּאלי מצאנו את זה.

מסעוד גנאים: אין ספק, גבירתי היושבת ראש, שהמצב ביישובים הערבים, במיוחד הלא מוכרים בנגב, הוא מצב קשה מאוד לפי כל הנתונים.

מסעוד גנאים: אחוזי עוני גבוהים, אחוזי אבטלה גבוהים, אלימות, כל המשברים האלה וכל הבעיות האלו בסוף מתנקזים לשירותי הרווחה, כי שירותי הרווחה, שירות הרווחה וגם השירות הפסיכולוגי הוא בסוף מתמודד עם כל הבעיות האלו שהן רלבנטיות לכל המשרדים, דרך אגב, גם למשרד החינוך, גם לעבודה, גם לאוצר, גם לכולם.

מסעוד גנאים: לכן המשימה שלנו צריכה להיות לחזק את המחזקים.

מסעוד גנאים: שירותי הרווחה, העובדים הסוציאליים, הם מחזקים, הם מנסים לעזור לכל אלה הזקוקים, לכן אנחנו צריכים לעזור להם.

מסעוד גנאים: הכוונה היא בתקנים, בתקציבים, במשאבים, כדי שבאמת יעמדו מול כל המשברים והבעיות שהזכרתי ויעזרו לאנשים.

מסעוד גנאים: במיוחד, נכון שכל היישובים יש בהם בעיות, גם אם הם מוכרים, אבל היישובים הלא מוכרים הם הסובלים ביותר.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אין ספק.

טלי פלוסקוב: אני אבקש עכשיו מאל-עוברה חסין, חבר ועדת היגוי – ערביי הנגב.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: רק בבקשה בקצרה כי יש עוד כמה אנשים ואני רוצה לתת זכות דיבור לכולם.

<חסין אלעוברה: אתה לקחת מהזמן שלי.

<חסין אלעוברה: אני רוצה לדבר על החינוך.

<חסין אלעוברה: קחי דוגמה ברהט, 30% מהתלמידים בקושי קיבלו בגרות.

<חסין אלעוברה: מהי הסיבה כאן?

<חסין אלעוברה: יש מורים לא מקצועיים, יש מנהלי בית ספר שם לא מקצועיים, מקבלים את זה דרך פרוטקציה, קרוב משפחה, הוא עובד לא יודע עם מי, עם מוסדות, מקבל כל הדברים האלה.

טלב אבו עראר: תדבר רק על הרווחה.

טלי פלוסקוב: נכון, נכון.

טלי פלוסקוב: הוא צודק, תהיה ממוקד.

טלי פלוסקוב: הוא צודק, תהיה ממוקד.

טלי פלוסקוב: אנחנו מדברים פה על רווחה.

טלי פלוסקוב: הנה, כבר התחלתי להבין מה הוא אומר.

<חסין אלעוברה: גם תיקחי את התקציב של הרשויות שלנו, הרשויות שלנו בנגב, האוכלוסייה הערבית.

<חסין אלעוברה: אינני מבין למה כל הזמן הן בסוגריים, הרשויות הבדואיות, אנחנו חלק בלתי נפרד מאזרחי מדינת ישראל ומהערבים.

<חסין אלעוברה: אז הרשויות הערביות, צריך לקרוא לילד בשם שלו, הרשויות הערביות בנגב.

<חסין אלעוברה: התקציבים עוברים דרך עקיפה, דרך מישהו שמתנחל, יושב שם והוא מזרים את הכספים איך שהוא רוצה, נותן את הכסף לרשות.

<חסין אלעוברה: למה זה, למה?

טלי פלוסקוב: לא הבנתי למה אתה מתכוון.

טלב אבו עראר: המנהלה.

טלי פלוסקוב: מנהלת הבדואים?

טלב אבו עראר: כן, הרשות.

<חסין אלעוברה: כן, גם בדברים האלה הוא מונע ועושה מה שהוא רוצה.

<חסין אלעוברה: לא נותן לרשות לקבל את התקציב.

<חסין אלעוברה: אני לא מבין, למה צריך לקבל את התקציב בעקיפין?

<חסין אלעוברה: למה לא ישירות מן המשרדים הממשלתיים?

<חסין אלעוברה: הרשות שלנו, לא משנה, ברהט, אני תושב רהט, תודה לאל יש לנו ראש עירייה מוצלח וכל הכבוד, אבל הכסף הזה, למה אני צריך, למה הרשות שלי צריכה לקבל את זה - - -

טלי פלוסקוב: גם בתחום הרווחה?

<חסין אלעוברה: הכול, לא רק - - -

<קריאה: כל הרווחה מגיעה ממשרד הרווחה.

<חסין אלעוברה: תאמיני לי, אל תשמעי, זה הכול בשביל להיות, איך אומרים את זה?

טלב אבו עראר: תגיד בערבית.

<חסין אלעוברה: יענו תחת פיקודו.

<חסין אלעוברה: אני צריך להיות שייך - - -

טלי פלוסקוב: לסיכום, מה שאתה מציע הוא לבטל את המנהלת?

<חסין אלעוברה: כן, זה אחת.

<חסין אלעוברה: יש לי עוד דבר קטן.

<חסין אלעוברה: הרי אם אנחנו רוצים למנוע את האלימות ואת כל הדברים שקורים במגזר שלנו היום, צריך שיהיו מועדונים לנוער.

<חסין אלעוברה: ברהט יש לנו מועדונים אבל זה ארבעה קירות.

טלי פלוסקוב: יש צורך ביותר?

<חסין אלעוברה: לא, ארבע קירות, אין תקן, אין כלום.

טלי פלוסקוב: אין תוכן?

<חסין אלעוברה: אין כלום, אין שום דבר.

טלי פלוסקוב: אבל אני שמעתי דברים אחרים עכשיו.

<חסין אלעוברה: שמעתְ, כל דבר יכול להגיד מה שהוא רוצה, אני נמצא ואני מכיר את כל הבעיה הזו.

<חסין אלעוברה: המועדונים של הנוער שם - - -

טלי פלוסקוב: תודה רבה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אני מבינה שאתה תהיה חלק מהקבוצה שתציג תכנית למשרד הרווחה, נכון?

<חסין אלעוברה: אני מקווה.

טלי פלוסקוב: כי אתה התחלת לעסוק בדברים.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, אדוני.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה, אדוני.

אחמד טיבי: קצר.

אחמד טיבי: אני מדלג מוועדה לוועדה, חבר הכנסת אבו עראר, בזכותך.

טלב אבו עראר: כל הכבוד.

טלי פלוסקוב: סיפרתי לחברים פה שמה שקורה היום זה - - -

אחמד טיבי: כל הכבוד לך.

אחמד טיבי: היום הזה הוא יום חשוב, הוא ממקד את אור הזרקורים בבעיות הבדואים והאזרחים הערבים בדרום, שהם הקבוצה הכי נחשלת, בחי"ת ולא בכ"ף, הכי מוחלשת גם ואין ספק שבכל מה שקשור לשירותי הרווחה, תקנים, תקציבים לעובדות סוציאליות ועובדים סוציאליות, פסיכולוגים ושירותי רווחה ברשויות המוכרות ובעיקר בכפרים הלא מוכרים, הם נושא שצריך לעניין את כולנו.

אחמד טיבי: יש דפיציט עצום בתקציבי הרווחה האלה ובשירותים שהאזרח מקבל מהרשויות.

אחמד טיבי: מה שחסין אל-עוברה התכוון לומר זה, כמו שאמר עמיתי טלב אבו עראר בוועדת הפנים, יש מה שקרוי מנהלת הבדואים.

אחמד טיבי: אני אסביר את זה בצורה שאנשים יבינו.

אחמד טיבי: הם, הבדואים וכולנו, רוצים שהקשר עם משרד החינוך או משרד הפנים או עבודה ורווחה יהיה ישר לרשות כמו שקורה בטייבה ובקרית שמונה.

טלב אבו עראר: נכון.

טלב אבו עראר: כמו שקורה בערד גם.

אחמד טיבי: פה יש מין קומיסר, קומיסר שמנווט את התקציבים לפי החלטתו.

אחמד טיבי: הוא אמר "תחת פיקודו".

אחמד טיבי: זה כאילו שמדובר באוכלוסייה דרג ח', ט', מבחינת הדירוג של היחס של המדינה אל האזרחים ולכן הם מבקשים לבטל את מִנהלת הבדואים.

אחמד טיבי: אני לא יודע אם זה ישפר באופן טוטלי אבל מדובר בסממן של פטרונות והדרה, צריך לבטל אותו והיחס יהיה ישיר.

טלי פלוסקוב: אתה מדבר על עצמאות של כל הרשויות.

אחמד טיבי: כן.

<קרן כץ: אפשר להגיב לזה?

<קרן כץ: אני קרן, תקציבאית מחוז דרום במשרד הרווחה.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

<קרן כץ: אם הדיון הוא רווחה, ואני יכולה כמובן לענות רק לגבינו, התקציבים שלנו עוברים ישירות מול הרשויות.

<קרן כץ: אין תקציבים של הרווחה שעוברים דרך שום מִנהלת.

<קרן כץ: הדבר היחיד שיש לנו הוא החלטת ממשלה שמי שמנהל אותה הוא משרד החקלאות, אבל מה שהם עושים זה רק מעקב אחר ביצוע וגם התקציבים של החלטת הממשלה עוברים ישירות - - -

טלב אבו עראר: מה זה קשור למשרד החקלאות?

טלי פלוסקוב: זה חקלאות ופיתוח הכפר, בגלל זה.

טלי פלוסקוב: ברור לי.

טלי פלוסקוב: תודה, גבירתי, אני חושבת שזו נקודה נכונה מאוד שהצגת.

טלי פלוסקוב: תראו, אני מבינה את הטענות שלכם.

טלי פלוסקוב: אנחנו כאן אמנם מדברים רק על רווחה אבל אני שומעת שעולות סוגיות שונות לחלוטין על השולחן, את כולן אנחנו לא נפתור.

טלי פלוסקוב: אני מאוד רוצה לשמוע את יושב ראש המועצה לכפרים הבלתי מוכרים, מר עטיה אל עסאם, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אחר כך חבר הכנסת אזברגה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

<עטיה אל עאסם: שלום לכולם, אני עטיה אל עסאם, יושב ראש המועצה האזורית לכפרים הלא מוכרים והמצב שלנו בכפרים הלא מוכרים הוא הכי רע במדינה.

<עטיה אל עאסם: אנחנו בעצם מנוהלים על ידי הרשות להסדרת ההתיישבות הבדואית ופיתוח הכפר שכל דבר שאנחנו רוצים לקבל הוא זורם דרכם.

<עטיה אל עאסם: לצערי הרב, הם רואים פתרון לא מקצועי ולא אזרחי, אלא הם רוצים פתרון אידיאולוגי שהם חושבים עליו.

<עטיה אל עאסם: אנחנו מדברים על רווחה, על שירותי רווחה, אני אגיד לכם שהרבה אזרחים, הרבה תושבים בכפרים הלא מוכרים לא יודעים מה זה ואפילו לא יצרו שום מגע עם הפקידים של משרד הרווחה, כי הכפר, אין בו תחבורה ציבורית, לא יכולים להגיע.

<עטיה אל עאסם: אם הם רוצים לקבל את השירותים הם צריכים לגשת לבאר שבע, במקרה הטוב, שהמשרדים של הרווחה נמצאים שם בבאר שבע ואין תחבורה בכפרים הלא מוכרים.

<עטיה אל עאסם: לכן הם לא מגיעים לשם.

<עטיה אל עאסם: הפתרון לכל הבעיות שלנו הוא להתנתק, לנתק את היישובים הבדואים מהרשות לפיתוח הכפר.

טלי פלוסקוב: הבנתי.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אני שוב פעם אומרת, יש פה הרבה סוגיות ואנחנו יכולים שלוש שעות לשבת ולדבר, אבל אנחנו צריכים לסכם את הדיון.

טלי פלוסקוב: אני בכל אופן מאוד רוצה לתת לחבר הכנסת ג'ומעה אזברגה להגיד כמה מלים ואנחנו נסכם את הדיון.

ג'מעה אזברגה: אני רוצה להגיד לא הרבה אבל הערה חשובה מאוד, אולי לא הזכירו את זה קודם.

ג'מעה אזברגה: אנחנו מדברים, התקציבים שעוברים, עם כל הכבוד, ממשרד הרווחה, עוברים ליישובים המוכרים אבל הבעיה שהזכיר עטיה, האנשים שמטופלים סוציאלית הולכים לכפרים המוכרים, לא לכפרים הלא מוכרים כי בכפרים הלא מוכרים אין מחלקה עם עובדת סוציאלית, אין רווחה, אין כלום.

ג'מעה אזברגה: השירות עכשיו הופך מעמסה פעמיים.

ג'מעה אזברגה: פעם אחת שהבן אדם לא מטופל בכפר הבלתי מוכר ובפעם השנייה שהכפר המוכר נותן שירות שכביכול לא אמור לתת.

ג'מעה אזברגה: זו מעמסה תקציבית.

ג'מעה אזברגה: התקציבים הם גם ככה דלים, גם ככה דלים ואני אומר לך, בדרך זו או אחרת, אולי לא בצורה בולטת לעין וגורפת, שכן, הרשות לפיתוח הנגב, אני לא יודע איך נקראת, הרשות של התיישבות הבדואים קוראים לה, השם הזה, אני תמיד מסתבך אתו, כי אין בכל התכנית הזו של הרשות להתיישבות הבדואים אפילו יישוב בדואי אחד שמכירים בו חדש, אין.

ג'מעה אזברגה: לא קיים דבר כזה.

טלי פלוסקוב: לא מכירים?

ג'מעה אזברגה: הרשות להתיישבות הבדואים, השר שאחראי עליה הוא שר החקלאות ופיתוח הכפר ואין אפילו, אני אומר, לא פיתוח ולא התיישבות ואפילו לא יישוב אחד חדש בכל התכנית הזאת.

ג'מעה אזברגה: מה שרציתי להגיד הוא שהעניין של התקציב בכפרים המוכרים הפך להיות מעמסה ואנשים בבלתי מוכרים גם לא מקבלים את השירות וגם מעמסה.

ג'מעה אזברגה: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אזברגה.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אני לצערי, חייבת לסכם את הדיון.

טלי פלוסקוב: טלב, אתה כיוזם אני חייבת, בבקשה.

<קריאה: ביקשתי את רשות הדיבור.

טלי פלוסקוב: אנחנו לא יכולים, אדוני, אני מצטערת.

<קריאה: אני רק כועס על זה שאומרים בפזורה הבדואית.

<קריאה: אין פזורות, יש שבטים בדואי ולא פזורות.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

טלב אבו עראר: תודה חברים, סיכום הישיבה, שמענו והשמענו.

טלב אבו עראר: מנהל המחוז - - -

<קריאה: אני חייב.

טלי פלוסקוב: לא, לא, לא, אני מבקשת, לא.

טלי פלוסקוב: אנחנו כבר דקה אחרי השעה 12:00.

טלי פלוסקוב: היית צריך בתחילת הישיבה להגיד שאתה רוצה לדבר.

טלי פלוסקוב: אני לא יכולה, רבותיי, אני מצטערת.

טלי פלוסקוב: אנחנו כאן מדברים על בעיות רווחה ואני מבקשת מהיוזם לסכם את הדיון ואנחנו סוגרים את הישיבה, בבקשה.

טלב אבו עראר: אני שוב פונה ומבקש, גם ממנהל המחוז של הרווחה שנמצא כאן בישיבה, להנגיש כמה שיותר את השירותים ליישובים הבלתי מוכרים.

טלב אבו עראר: העדפתָּ את הקמת המבנים שם ביישובים הבלתי מוכרים, גם אני מעדיף, אבל עד אז להביא עוד ארבעה רכבים, חמישה רכבים, שיגיעו עד לבתיהם של הנזקקים.

טלב אבו עראר: חוץ מזה, קחו בחשבון וניקח כולנו בחשבון ויש מחקר שקראתי לפני יומיים שלושה, שהריסת הבתים גורמת פגיעה נפשית בילדים ובזקנים, גם בנשים.

טלב אבו עראר: הלוואי ששקד, שבאמת מתעניינת באשה הבדואית לאחרונה ומרחמת עליה, זה טוב מאוד אבל שהיא תרחם עליה בכל התחומים, גם בהריסת הבתים, שהיא מפקירה את האישה וילדיה בלי קורת גג, גם זה חשוב מאוד, שהיא תיקח את זה בחשבון.

טלב אבו עראר: בשירותי רווחה אנחנו מצפים, יש מקום לשיפור המצב שם ובעיקר ביישובים הבלתי מוכרים.

טלב אבו עראר: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה, כמה מלים לסיכום ממני.

טלי פלוסקוב: אני שמחתי מאוד לשמוע בכל אופן שיש שינויים חיוביים מצד משרדי הממשלה והרווחה - - -

<קריאה: את שמעת צד אחד, את לא שמעת אותנו.

טלי פלוסקוב: אדוני, אני מבקשת לא להפריע.

<קריאה: אנחנו צריכים - - -

טלי פלוסקוב: סליחה, אני לא אמרתי את זה, אני דווקא שמעתי את זה מתושב רהט.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להגיד לכם שבוודאי ובוודאי יש לנו מה לעשות בתחום.

טלי פלוסקוב: אני עוברת תמיד בדרך שלי לעבודה, לכאן, ליד היישובים ואני רואה מה קורה שם.

טלי פלוסקוב: לכן, אני קוראת לך, כיוזם יום הנגב, ולחברי הכנסת שנמצאים כאן, לבנות תכנית מול משרד הרווחה, לשבת מול משרד הרווחה, מה ששמעתי ממשרד הרווחה הוא שאין בעיה תקציבית, יש בעיות אחרות וצריך לפתור אותן.

טלי פלוסקוב: אני מציעה לכם שתבנו תכנית ולא בשיטת כיבוי שריפות אלא תכנית, איפה אתם רואים, באיזה יישובים ואני מבינה היום שהבעיה העיקרית היא עם יישובים לא מוכרים.

טלי פלוסקוב: להציג את התכנית קודם כל מול מנהל המחוז, קודם כל מול מנהל המחוז.

טלי פלוסקוב: אני לא חושבת שתהיה בעיה לעשות את זה גם פה בוועדה, אלי אלאלוף בשמחה רבה ייקח את זה וילווה אתכם מול המחוז.

<ישראל בודיק: אני רק רוצה להגיד לכם שהיום יש לנו, לכל יישוב בדואי יש תכנית עבודה מאוד מסודרת לחמש שנים.

טלי פלוסקוב: אז תתאמו את זה עם היישובים.

טלי פלוסקוב: תתאמו את זה, אל תהיו מנותקים.

<ישראל בודיק: הדלת שלנו, קודם כל, פתוחה לכל אחד.

<ישראל בודיק: הדבר השני שאני מציע כדי שזה יהיה מסודר - - -

טלב אבו עראר: דוגמה.

טלב אבו עראר: תענה לי, תענה לי, התכנית - - -

טלי פלוסקוב: טלב.

טלב אבו עראר: אני שואל, תענה לי.

טלי פלוסקוב: תן לו לסיים משפט בבקשה.

טלב אבו עראר: אני מכיר אותך מלפני הרבה שנים.

<ישראל בודיק: נכון, לכל יישוב - - -

טלב אבו עראר: בזרנוג יש תכנית?

<ישראל בודיק: איפה?

טלב אבו עראר: כפר זרנוג.

טלב אבו עראר: -

טלי פלוסקוב: הבעיה היא ביישובים הבלתי מוכרים.

טלי פלוסקוב: ברור לי כאן, רגע, טלב, אני רוצה לעזור לך.

<ישראל בודיק: אני רוצה לענות.

<ישראל בודיק: מה שאני רוצה להגיד הוא שיש מועצה אזורית - - -

<קריאה: אום אל חיראן, יש לה תכנית?

טלי פלוסקוב: רבותיי, לא, לא, בבקשה, תנו לו לסיים, אני חייבת לנעול את הישיבה.

<ישראל בודיק: אני רוצה שבמקום שנתקיף אחד את השני, שנהיה יעילים.

<ישראל בודיק: מה שאני אומר הוא שלמועצות האזוריות נווה מדבר ואל קסום, יש תכנית.

<ישראל בודיק: תפנו קודם כל אליהן, אתם יכולים לפנות גם אלינו, בכל רשות יש מנהל מחלקה ומפקח שצמוד אליהם ברמה הכוללת, יש להן תכנית עבודה.

<ישראל בודיק: תציעו את ההצעות שלכם.

<ישראל בודיק: אם יהיו פערים תקציביים הדלת שלנו תמיד פתוחה.

טלי פלוסקוב: יופי.

טלי פלוסקוב: אני מסכמת את זה.

טלי פלוסקוב: אני מצפה לשיתוף פעולה בין היישובים המוכרים והלא מוכרים לבין משרד הרווחה, ושוב אני אומרת ואני אומרת את זה בשם יושב ראש הוועדה אלי אלאלוף, הוא ישמח ללוות את כל התהליכים האלה כי הוא ישמח לראות תוצאות חיוביות לגבי האוכלוסייה הבדואית.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, רבותיי, הישיבה נעולה.