ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 484, 2017-10-31 11:10

מירב בן ארי: בוקר טוב.

מירב בן ארי: אני מתכבדת לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט.

מירב בן ארי: אני אחליף את חבר הכנסת יעקב מרגי.

מירב בן ארי: נושא הדיון הוא שילוב צעירים עם מוגבלויות במכינות הקדם צבאיות – זה גם בשנת השירות למרות שזה לא כתוב כאן - לציון יום תרומתם של מתנדבי שנת השירות וחניכי המכינות הקדם צבאיות.

מירב בן ארי: הדיון הוא דיון חגיגי כאשר לראשונה הכנסת מציינת את יום המכינות ושנת השירות.

מירב בן ארי: זה יום שאני, סתיו שפיר ורועי פולקמן יזמנו אותו.

מירב בן ארי: הוא מצוין בחמש ועדות של הכנסת.

מירב בן ארי: היה כבר דיון בוועדת הכספים, בוועדת העלייה והקליטה ובוועדת החוץ והביטחון, דיונים חשובים, ועכשיו אנחנו מקיימים דיון בוועדת החינוך ולאחר מכן בוועדת העבודה.

מירב בן ארי: כמובן שבשעה 2:00 נפתחת השדולה החגיגית באולם ירושלים יחד עם שר החינוך וסגן שר הביטחון חברי הכנסת כמובן וכל הארגונים השותפים לתכנית.

מירב בן ארי: בגלל הזמן הקצר שהקציבו לנו, אני מבקשת מכולם להתייחס בשתי דקות.

מירב בן ארי: אני רוצה לומר שהנושא אותו רצינו להעלות כאן, וביקשו שנדחה בעוד שבוע והוא יחזור, זה הצעת החוק של חבר הכנס עמר בר-לב לשילוב צעירים עם מוגבלויות במכינות ובשנת השירות.

מירב בן ארי: אנחנו נדון בעניין בכל מקרה אבל אנחנו נתייחס גם בצורה יותר פורמלית לשילוב של צעירים עם מגבלויות.

מירב בן ארי: מי שמכיר את הצעת החוק והיה כאן, ונמצאים כאן חבר'ה שכבר היו, אנחנו נתייחס גם אליה.

מירב בן ארי: אני אקצר ואני רוצה להתחיל קודם כל עם היוזמים.

מירב בן ארי: חברת הכנסת סתיו שפיר תתחיל ולאחר מכן תהיה התייחסות לסירוגין של חבר כנסת ונציג.

מירב בן ארי: מי שביקש להתייחס, רשום.

סתיו שפיר: תודה רבה.

סתיו שפיר: זה כיף שאת מנהלת את הוועדה הזאת עכשיו.

סתיו שפיר: אנחנו באמת כבר אחרי שלוש ועדות ואת חלקכם פגשנו הבוקר.

סתיו שפיר: אני חייבת לומר שהלוואי שתבואו לכנסת כל יום.

סתיו שפיר: זה נותן תחושה טובה ואווירה טובה במשכן.

סתיו שפיר: אני חושבת שזה גם מזכיר להרבה מנבחרי הציבור למה אנחנו עושים את מה שאנחנו עושים ובשביל מי.

סתיו שפיר: באמת, מתי שיש לכם זמן פנוי – ואין לכם, אבל כמה שאפשר - תבואו.

סתיו שפיר: תודה ענקית למירב שותפתי ליום המיוחד הזה ולרועי פולקמן שהיה לנו מאוד מאוד חשוב לכנס מאחר ואנחנו מאמינים – ואני חושבת שאני מדברת בשם כל חברי וחברות הכנסת שנמצאים כאן – ששנת השירות והמכינות הן המפעל הציוני החשוב ביותר של דורנו.

סתיו שפיר: מפעל שהתפתח מהשטח, שגדל כל הזמן, הדרישה גדלה, הרצון גדל והוא בשנים האחרונות גם מצליח לעשות דברים שנראו לפני לא הרבה זמן – עשר שנים, 12 שנים – יותר מורכבים, להביא ולגייס לתוכו סוף סוף מגוון רחב יותר ויותר של החברה הישראלית.

סתיו שפיר: הרבה יותר נציגות של הפריפריה, יותר ויותר נציגות של אנשי עם מוגבלות, יותר ויותר נציגות של נוער שכאשר אני הייתי בשנת שירות התנדבנו יחד אתו והיום אני רואה אותם הולכים ומתנדבים בעצמם לשנת שירות.

סתיו שפיר: זה מעורר המון גאווה והרבה מאוד טוב.

סתיו שפיר: נוסיף ונחזק שוב את הנתונים שהקראנו הבוקר ופורסמו הבוקר בעיתון.

סתיו שפיר: אלה נתוני מחלקת המחקר של הכנסת כי ביקשנו לקראת הדיון אותם.

סתיו שפיר: הנתונים מוכיחים שאנשים שהולכים לשנת שירות ולמכינות גם עושים תפקידים יותר משמעותיים בצבא, עושים שירות צבאי ארוך יותר, וגם אחר כך באזרחות.

סתיו שפיר: תרומה אדירה לחברה הישראלית.

סתיו שפיר: אינטרס של המדינה להגדיל את המפעל הזה עד כמה שרק אפשר.

סתיו שפיר: למצות את מלוא המכסה האפשרית, כך שכמה שיותר אזרחים וישראלים יוכלו ללכת להתנדב לשנת שירות ומכינות.

סתיו שפיר: כאן מתחילים האתגרים שלנו, איך אנחנו משלבים יותר ויותר צעירים במפעל הזה, איך אנחנו מגדילים את המכסות, איך אנחנו מגדילים את התקציב.

סתיו שפיר: - דיברנו על זה עכשיו גם בוועדת הכספים – כך שלא כל שנה נצטרך לחזור ולבקש תקציבים וכל שנה יהיה חוסר ביטחון אצל הגופים המפעילים לגבי התקציב השנתי שלהם.

סתיו שפיר: בדיון כאן נדבר גם על שילוב של אנשים עם מוגבלות וצרכים מיוחדים בתוך שנת השירות.

סתיו שפיר: אני הייתי בשבוע שעבר, התארחתי בקומונה מדהימה של כנפיים של קרמבו שיושבים כאן מאחור.

סתיו שפיר: קומונה משלבת.

סתיו שפיר: יצאתי משם עם דמעות של אושר.

סתיו שפיר: אני חושבת שלראות את הצעירים האלה שמשלבים כמתנדבים, כפעילים, אנשים עם צרכים מיוחדים, חלק מהקומונה אינטגרלית בלי שום הבדלים ובלי שום פערים כאשר כולם עושים את אותה עבודה.

סתיו שפיר: ההשראה שהחבר'ה האלה מעוררים בכל בן אדם שהם פוגשים, זה משהו יוצא דופן.

סתיו שפיר: זה נותן כוח אדיר לחברה שנמצאת מסביבם, רואה אותם ופוגשת אותם ביום יום.

סתיו שפיר: פשוט כוח אדיר.

סתיו שפיר: זה נותן לאנשים שמסביבם, שמסביבכם, אומץ בלתי רגיל ללכת ולעשות הכול.

סתיו שפיר: אלה החבר'ה שהולכים להנהיג את המדינה.

סתיו שפיר: אלה האנשים.

סתיו שפיר: האנשים של שנת שירות והמכינות, אלה האנשים שינהיגו את המדינה שלנו בעוד 15-20 שנים.

סתיו שפיר: אנחנו כאן צריכים לעשות הכול כדי להכניס כמה שיותר צעירים לתוך המסגרות האלה, לתת להם את כל הכלים כדי להתפתח, לצמוח ולגדול מתוך הבנה שהחבר'ה האלה הולכים להנהיג את המדינה שלנו בעתיד וזה המקום שבו הם הולכים לגבש את העקרונות ואת הערכים שיובילו אותם הלאה.

סתיו שפיר: יש כאן משימה משותפת של אופוזיציה וקואליציה שאנחנו עושים ביחד.

סתיו שפיר: הייתי מאוד רוצה שנסיים את היום הזה עם כמה שיותר הישגים כדי שלא נצטרך לחזור עליו שוב אלא שאתם פשוט תוכלו לעשות את העבודה שלכם עם כמה שפחות הפרעות בדרך.

סתיו שפיר: תודה ענקית לכולכם.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: חבר הכנסת עמר בר-לב.

עמר בר-לב: תודה רבה.

עמר בר-לב: המטרה העיקרית של הפגישה עכשיו הייתה לסיים את הדיון בהצעת החוק שהגשתי לשילוב ותקצוב צעירים וצעירות עם מוגבלויות במכינות הקדם צבאיות.

עמר בר-לב: ההצעה הזאת עברה אישור טרומי במליאה.

עמר בר-לב: היה לנו על זה דיון בכנסת נדמה לי ביוני.

עמר בר-לב: היו שני נושאים שתכף אני אציין אותם שמשרד הביטחון היה צריך לחזור אתם לוועדה ובעצם המטרה הייתה עכשיו – גם של מירב וגם שלי – לסיים את הדיון, לאשר את החוק ולהעביר אותו לקריאה ראשונה.

עמר בר-לב: מה שקרה זה שבגלל – אני לא יודע אם כולם הבינו בדיוק את מה שמירב אמרה בהתחלה – בעיה, נקרא לזה פרוצדורלית, טכנית זה לא יוכל להיעשות עכשיו כי היועצת המשפטית של הוועדה איננה כאן.

עמר בר-לב: אבל הכוונה שלנו להשלים את הדיון וכמו שמירב אמרה, בשבוע הבא להתכנס שוב לדיון ממש קצרצר בו ההצעה הזאת תאושר ותעבור לקריאה ראשונה.

עמר בר-לב: שני הנושאים שהיו פתוחים בדיון בפעם הקודמת היו שהצעת החוק אומרת שיוקצו תקנים מיוחדים, ייעודיים, לצעירים וצעירות עם מוגבלויות שמעוניינים להתנדב לצה"ל ושצה"ל מעוניין לגייס אותם.

עמר בר-לב: כאן היו שתי נקודות.

עמר בר-לב: נקודה אחת היא שהכוונה לתקנים נוספים ייעודיים.

עמר בר-לב: לא שתהיה הסכמה במסגרת התקנים הכוללים כי הדברים האלה כבר קיימים היום ולשם כך לא צריך הצעת חוק.

עמר בר-לב: הנקודה השנייה.

עמר בר-לב: אני מניח שכל מי שמעורב בזה מכיר ויודע שפעמים רבות האישור של צה"ל על כך שהוא מוכן או מעוניין לגייס צעיר או צעירה עם מוגבלות, לוקח מספר חודשים והרבה פעמים האישור הזה מגיע כמעט בסוף השנה של אותה מכינה.

עמר בר-לב: לכן הכוונה שלנו היא שצעירים וצעירות עם מוגבלויות שמגיעים למכינות ושצה"ל יהיה מעוניין לגייס אותם, גם אם האישור הזה יגיע אחרי תחילת השנה – ובדרך כלל הוא מגיע אחרי תחילת השנה – וגם אם הוא יגיע ממש בסוף השנה, תהיה מחויבות של צה"ל להשלים את העבודה ואז התשלום יהיה רטרואקטיבי, מתחילת השנה.

עמר בר-לב: לא יהיה כמו ששמענו בוועדת חוץ וביטחון בדיון הקודם במקרים של מכינות אחרות שבסוף מגיע אישור אבל האישור כבר אחרי שנסתיימה המכינה ולכן לא מגיע התקצוב בעקבותיו.

עמר בר-לב: אלו שתי הנקודות ואני מאוד מקווה שהיום נשמע ממשרד הביטחון שאכן הוא מבין שזאת כוונתנו.

עמר בר-לב: לא מדובר כאן בתקציבים גדולים.

עמר בר-לב: מדובר בסך הכול, אני חושב, בעשרות צעירים וצעירות כאלה מדי שנה וזה דבר שאני חושב שהחברה שלנו חייבת ומחויבת כלפי אותם צעירים וצעירות, ושנית, התרומה שלנו כחברה ושל צה"ל – וזה לא רק צה"ל אלא זה גם השב"כ וגם המוסד – בסופו של דבר יודעים לנצל את התכונות הייחודיות של אותם צעירים וצעירות עם מוגבלויות לצרכים שלהם.

עמר בר-לב: לכן, גם מערכות הביטחון, גם אזרחי מדינת ישראל בכלל ובראש ובראשונה גם הצעירים והצעירות האלה, כולם יוצאים נשכרים מהתהליך הזה.

עמר בר-לב: תודה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: אני מבקשת לשמוע את משרד החינוך, אירית ברוק.

מירב בן ארי: את מתייחסת להצעת החוק?

<אירית ברוק: כן.

<אירית ברוק: אנחנו במשרד החינוך נוקטים ביוזמה כבר מזה מספר שנים לשלב חניכים עם מוגבלויות היכן שרק ידינו מגעת, גם בתנועות הנוער שם יש הצלחה מאוד גדולה וגם במכינות הקדם צבאיות.

<אירית ברוק: יש לנו הסדר כאשר לפני הצעת החוק הוא כבר מתקצב את החניכים עם המוגבלויות שנמצאים במכינות אבל כמובן בהגבלות שחבר הכנסת עמר בר-לב ציין.

<אירית ברוק: עקרונית אנחנו בחנו את הצעת החוק.

<אירית ברוק: המשרד אומר שהוא ישמח לאפשר כניסה של מתנדבים עם מוגבלויות למערך המכינות ובלבד שהתקצוב יהיה בשיתוף עם משרד הביטחון ושמשרד הביטחון לא ישאיר אותנו לבד בסיפור הזה אלא יצטרף להסדר הזה.

<אירית ברוק: נציין שהפעילות במשרד החינוך נעשית בתוך המשרד בשיתוף עם האגף לחינוך מיוחד וגם יש לנו ועדת היגוי, עם מועצת המכינות , עם ג'וינט אשלים , עם משרד הרווחה, עם הפדרציות ועם ביטוח לאומי, עם הרבה מאוד גופים שנרתמו לעניין הזה ולשמחתנו אנחנו יכולים להגיד שבתשע"ז הפיילוט הצליח ולקראת תשע"ח גדלו המספרים.

מירב בן ארי: כמה התחילו השנה?

<דני זמיר: 35.

מירב בן ארי: במכינות?

<דני זמיר: כן.

מירב בן ארי: ובשנת שירות?

<אירית ברוק: בתשע"ז, בשנה שעברה היו כ-15.

מירב בן ארי: כמה מכינות ושנת שירות ביחד?

מירב בן ארי: אני מדברת על צעירים עם מוגבלויות.

<אירית ברוק: התכנית שלנו הולכת על המכינות ועל תנועות הנוער כרגע.

<אירית ברוק: לשנת שירות עוד לא נכנסנו בצורה מסודרת.

מירב בן ארי: אם כן, רק במכינות היו 35, כפי שדני אמר.

מירב בן ארי: בסדר.

מירב בן ארי: הבנתי.

מירב בן ארי: תודה.

<אירית ברוק: רק לציין שכל אחד ואחד מהמשולבים, זה אתגר חינוכי ממדרגה ראשונה.

מירב בן ארי: כן.

מירב בן ארי: על זה אנחנו עוד נשמע היום.

<אירית ברוק: מהצד השני זאת הזדמנות לחנך את חניכי המכינות.

<קריאה: שוויוניות וערכיות.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: יש לנו 35 דקות לדיון ונמצאים כאן הרבה חברי כנסת והרבה נציגים.

מירב בן ארי: אני ממש ממש מבקשת שכל אחד ידבר שתי דקות.

מירב בן ארי: אירית, תודה רבה.

מירב בן ארי: עוד מישהו ממשרד החינוך שרוצה להגיב?

<שנית פנחסי הראל: אני מהלשכה המשפטית.

<שנית פנחסי הראל: אני רק רוצה לציין שהשר כתב מכתב לוועדה עוד באוגוסט ובו הביע את העמדה שאירית כרגע ציינה.

<שנית פנחסי הראל: המכתב הזה מונח בפני הוועדה.

מירב בן ארי: כן.

מירב בן ארי: ראינו.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: חברת הכנסת פדידה.

לאה פדידה: אני רוצה להודות לך מירב, לרועי ולסתיו על היוזמה הנפלאה הזאת.

לאה פדידה: כמי שעד לפני שבועיים החזיקה את התיק של חינוך בלתי פורמלי בעיריית יקנעם, אני יודעת כמה זה חשוב.

לאה פדידה: אני יודעת בדיוק את מגוון תנועות הנוער ואת קרמבו שאצלנו ביקנעם נתנה מענה והפיחה חיים הן בהורים, הן בקהילה והן בילדים.

לאה פדידה: אבל אנחנו כמחוקקים צריכים לדעת שכאשר אנחנו נותנים דין ואומרים שרוצים אנחנו, אנחנו צריכים לדעת שמדיניות שווה תקציב וכמי שהייתה בשלטון המקומי ומאוד רוצה וגם חיבקה את תנועות הנוער בעיר יקנעם, אנחנו צריכים לדעת שאנחנו צריכים גם את הכלים.

לאה פדידה: אשרי המדינה שיש לה ילדים וילדות שמוכנים לתרום מזמנם בשנת שירות, לעסוק בציונות האמיתית ואנחנו כאנשים שנמצאים כאן וניתנה לנו הזדמנות להחליט על סדר עדיפויות, צריך לתת את הכלים כדי שהנוער, הנער והנערה האלה שהחליטו לתרום, ימשיכו ויובילו את המדינה הזאת למקום טוב יותר.

לאה פדידה: תודה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: משרד הביטחון.

מירב בן ארי: צחי רביבו, סגן מפקד מיטב.

<צחי רביבו: לאור מה שאמרתם, קודם כל אנחנו מאוד מעריכים את ההיבט של מכינות ושנות שירות.

<צחי רביבו: יש לנו תהליך הרשמה סדור עד סוף מרץ, שזה נותן מענה לכל האוכלוסייה, לכל מועמד לשירות ביטחון.

<צחי רביבו: גם אני ביקרתי בכנפיים של קרמבו ומאוד נהניתי.

<צחי רביבו: אני חייב לומר לגבי מתנדב עם מוגבלויות, שזה השיח המרכזי כאן, שבראייתנו ברגע שהוא מסיים את תהליך ההתנדבות לצבא והוא כשיר לגיוס, אם הוא מבקש מכינה או שנת שירות, אנחנו מאשרים לו.

<צחי רביבו: תהליך ההתנדבות הרבה תלוי בו ומבחינתנו הכניסה שלו לשערי הצבא, היא ברמת בשלות.

<דני זמיר: הוא בכיתה י"ב.

<דני זמיר: זה לא רלוונטי.

מירב בן ארי: אני יודעת בדיוק.

מירב בן ארי: זאת הצעת החוק.

מירב בן ארי: תאמין לי שעל זה ישבנו כאן שעה וחצי, על העניין הזה שזה בדיעבד ולא מראש.

<צחי רביבו: כמו שאמרתי, תהליך ההתנדבות לוקח זמן ואנחנו רוצים שהמלש"ב שמתנדב יתגייס באותו שנתון ואז זה מתכנס בדיוק למה שאתה אמרת, שזה רטרואקטיבית להכיר בו.

<צחי רביבו: מבחינתנו בתהליך ההתנדבות הוא רק צריך לציין שהוא התחיל מכינה או שנת שירות.

<צחי רביבו: כשהוא מסיים את תהליך ההתנדבות, הצבא רואה בו בסוף – שוב, יש כאן פרוצדורה אבל זאת לא המהות – מישהו שאמור להתגייס באופן מלא ואז הוא מסנכרן את תאריך הגיוס שלו לסיום המכינה או שנת השירות.

<צחי רביבו: ניתן לבדוק את זה.

<צחי רביבו: זה מספר מאוד קטן.

<צחי רביבו: הצבא תומך בהיבט הזה באופן מלא.

<צחי רביבו: זאת אומרת, הוא מתזמן את תהליך הגיוס בהתאם לבקשת המלש"ב המתנדב.

מירב בן ארי: תכף נדבר על הבעיה, בעיקר על הפרוצדורה.

מירב בן ארי: אנחנו גם העלינו את זה בוועדת חוץ וביטחון.

מירב בן ארי: דיברנו על העניין של ההכרה.

<דני זמיר: הבעיה היא לא הצבא אלא משרד הביטחון.

מירב בן ארי: נכון.

מירב בן ארי: חבר הכנסת אילן גילאון.

אילן גילאון: תודה רבה גברתי.

אילן גילאון: שתי דקות כאשר בדקה אחת אני אומר ציונות ובדקה שנייה מוגבלויות.

אילן גילאון: המשפט אתם האנשים להם ציפיתם הוא המשפט שמדובר בכם ועליכם.

אילן גילאון: אני פגשתי את רוב המכינות.

אילן גילאון: אני מתמלא תקווה כי אני חושב שזה המקום היחיד שיש לו סיכוי להחזיר אותנו לתכנית המתאר עליה הוקמה המדינה הזאת.

אילן גילאון: רק אתם.

אילן גילאון: תכנית המתאר עליה הוקמה המדינה הזאת היא להיות מדינה שהיא אור לגויים ואנחנו היום נמצאים בעידן של פרות הבשן.

אילן גילאון: זה מה שקרה במשך מאה שנים.

אילן גילאון: קלקולים של הקמת מדינה.

אילן גילאון: לכן אתם הגרעין לתנועת תיקון של מאה שנים שלמות כדי להחזיר את המדינה לקווי היסוד שלה.

אילן גילאון: הנקודה המרכזית בחיים האלה היא לא מה השקפתכם הפוליטית אלא איך אתם מסתכלים על זולתכם, איך אתם מסתכלים על בני האדם, האם כמטרות או כאמצעים.

אילן גילאון: לצערי הרב היום אנחנו בתקופה שאנשים מסתכלים בצורה מאוד אינסטרומנטלית.

אילן גילאון: ואהבת לרעך כמוך - ועכשיו ממשיך את הגנטיקה, אני ממשיך דרכו של רבי עקיבא כנראה, הוא אמר להביא את כל התורה על רגל אחת ולי יש רגל אחת – היא הדבר החשוב ביותר להפנים אותו.

אילן גילאון: אין דבר כזה אנשים עם צרכים מיוחדים.

אילן גילאון: כל בני האדם בלי יוצא מן הכלל הם אנשים עם צרכים מיוחדים.

אילן גילאון: הם אנשים עם צרכים מיוחדים באופן פרמננטי, לעתים, יש בסביבתם אנשים כאלה.

אילן גילאון: אנחנו כולנו רוצים להזדקן הרי זה האיחול שאני מאחל היום לאנשים להיות סבים וסבתות כדי שנהיה אנשים עם מוגבלות.

עמר בר-לב: להזדקן בכבוד.

אילן גילאון: מילה אחת על כנפיים של קרמבו.

אילן גילאון: חבר'ה, הגיע הזמן שתביאו קרמבו.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: משרד הבריאות כאן?

<קריאה: לא.

מירב בן ארי: הם היו חשובים כאן.

מירב בן ארי: בכל מקרה, אנחנו יודעים שהם תומכים.

מירב בן ארי: משרד הרווחה.

<אולגה בן חי: משרד הרווחה רואה חשיבות רבה בפיתוח תכניות שילוב של אנשים עם מוגבלויות בצבא ובמכינות קדם צבאיות.

<אולגה בן חי: אנחנו שותפים מלאים בתכניות.

<אולגה בן חי: אנחנו מאוד תומכים ורואים חשיבות רבה.

<אולגה בן חי: השנה משולבים שלושים חניכים במכינות קדם צבאיות.

<קריאה: קודם נאמר 35.

<אולגה בן חי: 35.

<אולגה בן חי: אנחנו הוספנו תקציב לליווי פרטני.

<אולגה בן חי: התחלנו עם תקציב מסוים והשנה הוספנו תקציב נוסף.

מירב בן ארי: מה העבודה שלכם מול אותם צעירים או מוגבלות?

מירב בן ארי: מה אותו צעיר מקבל ממשרד הרווחה?

<אולגה בן חי: הוא מקבל תמיכה.

<אולגה בן חי: אנחנו שותפים בוועדות היגוי.

<אולגה בן חי: התקציב תומך בהדרכות של הצוותים, בליווי פרטני, בהתאמה של נגישות, גם נגישות לשונית וגם נגישות פיזית, התאמה של תנאים ליציאה לטיולים, הדרכות של צוותים.

מירב בן ארי: אני רוצה להבין משהו.

מירב בן ארי: עכשיו יש ראש מכינה שמכניס השנה שלושה-ארבעה חבר'ה עם מוגבלות.

מירב בן ארי: ראש המכינה מקבל סיוע?

מירב בן ארי: המבנה מקבל הנגשה?

<אולגה בן חי: בהחלט.

<אולגה בן חי: אנחנו שותפים בכל הפרמטרים האלה שציינת.

<אולגה בן חי: משרד הרווחה שותף יחד עם גורמים נוספים כמו ביטוח לאומי.

<אולגה בן חי: אנחנו שותפים עם שאר המשרדים.

<אולגה בן חי: התכנית היא כוללנית.

מירב בן ארי: את אחראית על הנושא הזה במשרד הרווחה?

<אולגה בן חי: אני נציגת משרד הרווחה, נציגה של מינהל מוגבלויות.

<אולגה בן חי: יחד אתי נמצאים בוועדת היגוי עוד אנשים שהם נציגים של מינהל מוגבלויות ואנחנו לוקחים חלק פעיל ומאוד אקטיבי בנושא הזה.

<אפרת אהרוני: אני מנהלת תכנית שיבולים.

<אפרת אהרוני: חשוב לי להשלים את דבריה של אולגה.

<אפרת אהרוני: בעצם משרד הרווחה הוא אחד הגורמים המרכזיים שתומכים תקציבית בתקציבים מאוד גדולים במהלך שנת המכינה, בשילוב במהלך שנת המכינה.

<אפרת אהרוני: כלומר, כל מה שאנחנו כתכנית מספקים למכינות, אנשי המקצוע, הייעוץ, כל הדברים האלה, משרד הרווחה הוא אחד השותפים המרכזיים שתורם נתח גדול.

מירב בן ארי: בסדר.

מירב בן ארי: עכשיו קיבלנו תשובה יותר ברורה.

מירב בן ארי: חבר הכנסת מוטי יוגב.

מרדכי יוגב: אני מקשיב.

מירב בן ארי: בסדר.

מירב בן ארי: מקשיב.

מירב בן ארי: דני, קיבלת את זכות הדיבור.

<דני זמיר: אני רוצה להסביר.

<דני זמיר: שאלת איך זה עובד ואני אסביר איך זה עובד.

<דני זמיר: יש את צוות ההיגוי.

<דני זמיר: אפרת רכזת תכנית שיבולים.

<דני זמיר: יש הרבה שותפים לצוות ההיגוי של התכנית וכולי, אבל ראשי המכינות שרוצות להשתתף, הכוונה היא שבכל המכינות יהיו בסוף אנשים עם מוגבלויות – כולל אלה שלא רואים אותן כי המכשירים השתפרו עם השנים – בסופו של דבר כעשרה אחוזים מהחניכים יהיו עם מוגבלויות.

<דני זמיר: כדי לעשות את זה, זה תהליך הדרגתי, ראשי המכינות והאנשים הייעודיים שמתעסקים בתחום הזה במכינות, עוברים הכשרה במהלך השנה ואפרת מרכזת את ההכשרה וראשי המכינות מקבלים את המועמדים שמתקבלים ועם המשרדים תופרים את החליפה לכל המכינה כולל ההנגשה.

<דני זמיר: האמצעים מסופקים על ידי משרדי הממשלה ואפרת עם צוות ההיגוי מרכזים את הכול.

<דני זמיר: זה בעצם עובד דרך הוועדה הזאת כאשר הכוונה להגיע בסופו של דבר - כמו שאמרתי היום יש 35, זו שנה שנייה – למצב שעשרה אחוזים מהחניכים במכינות יהיו צעירים עם מוגבלויות.

לאה פדידה: כמה זה עשרה אחוזים?

<דני זמיר: עשרה אחוזים היום זה 350.

<דני זמיר: אנחנו עומדים על אחוז.

מירב בן ארי: עם היכנסה של חביבה לדיון, עכשיו בוא נדבר על הפיל בחדר, על הבעיה המרכזית של צעירים עם מוגבלות.

<דני זמיר: נכון.

<דני זמיר: יש לנו בעיה אחת מרכזית.

<דני זמיר: התקנים.

<דני זמיר: התקנים - זה מוסכם על כולם – שיוקצו יהיו ייחודיים ולא חלק.

<דני זמיר: הבעיה בעצם לא נפתרת על ידי החוק אם יהיה שינוי.

<דני זמיר: בעצם אומרים שהתקן יתוקצב אם לאדם יש צו גיוס והוא השלים את הליך ההתנדבות.

<דני זמיר: הבעיה היא שחלק גדול מהצעירים עם מוגבלויות לא יכולים להשלים את זה לפני כניסתם למכינה וחלק גדול גם לא משלים את זה תוך כדי המכינה כי זה תהליך ארוך ומורכב, במיוחד לאנשים עם מוגבלויות.

<דני זמיר: ברגע שזה אחד מהתנאים, בעצם החוק הוא הרבה פחות אפקטיבי כי רוב האנשים שמגיעים במסגרת תכנית, אין להם צו גיוס ביד והם גם לא יכולים לתת להם צו גיוס ביד.

<דני זמיר: חייבת להיות החרגה ושינוי.

<דני זמיר: לקבוע שמישהו בתקן הייעודי הזה, צו הגיוס הוא לא תנאי או לקבוע שהוא צריך לקבל תוך 36 חודשים.

<דני זמיר: צריך שיהיה איזשהו הגיון כי אם לא, זה פשוט לא אפקטיבי.

לאה פדידה: שירות לאומי לא זכאים לזה?

<קריאה: לשירות לאומי יש תקציב ייעודי.

לאה פדידה: אולי שווה לתקן את זה.

מירב בן ארי: תכף נדבר על הבעיה המרכזית של הצעירים עם מוגבלות.

מירב בן ארי: זה גם מה שניסה לעשות חבר הכנסת בר-לב ואנחנו ניסינו לעזור לו מול משרד הביטחון כדי באמת לטפל בבעיה.

מירב בן ארי: לפני משרד הביטחון, אני רוצה לשמוע עוד קצת מהארגונים.

<נפתלי דרעי: זאת הצעת חוק למכינות ולא לתנועות הנוער, אבל אני אגיד כמה דברים.

מירב בן ארי: נכון אבל זה רלוונטי כי אתם הגופים המשלחים.

<נפתלי דרעי: אני אומר כמה דברים בעניין של שילוב ילדים עם מוגבלויות.

<נפתלי דרעי: זאת תכנית שכבר ארבע שנים היא תכנית מרכזית בתנועות הנוער.

<נפתלי דרעי: אנחנו עומדים היום על כ-6,000 ילדים עם מוגבלויות שמשולבים בתנועות הנוער.

<נפתלי דרעי: כל תנועות הנוער עוסקות בשילוב של ילדים עם מוגבלויות בפעילות השוטפת.

<נפתלי דרעי: לשמחתי משרד החינוך, שר החינוך, הגדיל את התקציב לפעילות הזאת.

<נפתלי דרעי: יש לנו כרגע חניכים בודדים עם מוגבלות שמשולבים בשנת השירות בתנועות הנוער.

<נפתלי דרעי: אין לזה חוק מיוחד בעניין של המגבלה שכרגע שמעתי מדני לגבי מכינה שאין להם צו גיוס וכולי.

<נפתלי דרעי: אצלנו זה פחות בעיה.

<נפתלי דרעי: גם אם אין להם צו גיוס, אנחנו לא מכניסים אותם לתקנת שנת השירות אלא אנחנו מתקצבים אותם מתקנת תנועות הנוער.

מירב בן ארי: איפה בעצם אלה שלא באו מהתנועה אלא שפשוט רצו לעשות מכינה לבד?

<נפתלי דרעי: מכינה, זה לא אני.

<נפתלי דרעי: אצלנו עושים שנת שירות.

<נפתלי דרעי: לא עושים מכינות.

<אירית ברוק: בשנת י"ג, ילדים שבגרו כיתה י"ב, יש להם שלוש אפשרויות במסגרת החינוך הבלתי פורמלי.

<אירית ברוק: אפשרות אחת היא מכינות קדם צבאיות, השנייה היא מתנדבי שנת שירות והשלישית היא תכניות אופק.

<אירית ברוק: אלה שלוש תכניות שהן שונות במהותן.

<אירית ברוק: מה שמאחד ביניהן זה הגיל, בשלושתן מתקיימת הכנה לצה"ל וכל אחת עושה את זה בדרך שלה, בדרך חינוכית אחרת.

<אירית ברוק: במכינות קדם צבאיות מתקיים העניין של השילוב במכינות, שילוב הצעירים עם המוגבלויות.

<אירית ברוק: התכנית הזאת עליה אנחנו מדברים והחוק שחבר הכנסת בר-לב הציע.

<אירית ברוק: בשנת שירות יש הכנה ותקנת התמיכה יודעת לתמוך בשין-שינים עם מוגבלויות אבל המספרים הם נמוכים.

<אירית ברוק: הרבה יותר קשה כי בשנת שירות הצוות לא חי עם החניכים.

מירב בן ארי: אני רוצה להבין משהו שהוא המהות של העניין.

מירב בן ארי: מה שאומר כאן דני זה שאם אותו צעיר שמגיע יכול לעשות שנת מכינה, הצבא לא משתתף בכסף – זה מתחלק בין החינוך ומשרד הביטחון – כי יכול להיות שבסוף הוא לא יתגייס.

<אירית ברוק: נכון.

מירב בן ארי: המספר כול כך נמוך שגם אם נכפיל אותו נגיע לשבעים וגם אם נשלש אותו, נגיע למאה.

מירב בן ארי: אני מזכירה שהתקציב הוא חצי-חצי ואם התקציב היום הוא בערך 26, אנחנו לא מדברים כאן על סכום כזה גבוה ודבר שיש לו ערך סימבולי ציוני משמעותי בו משרד הביטחון בא ואומר שהוא כן ישלם.

מירב בן ארי: גם כך מי שעובר מכינה של שנה, צעיר עם מוגבלות, יש כמעט תשעים אחוזים גיוס, זו הבעיה המהותית.

מירב בן ארי: נפתלי מתנועות הנוער אומר שבכל מקרה להם יש איך לתקצב אותם.

מירב בן ארי: נכון?

<נפתלי דרעי: יש שתי אפשרויות.

<נפתלי דרעי: או בתקנת שנת השירות או בתקנת תנועות הנוער.

מירב בן ארי: אבל לא במכינות.

<נפתלי דרעי: לא במכינות.

<קריאה: כי מכינות היא תכנית אחרת.

מירב בן ארי: זאת בדיוק הצעת החוק של עמר בר-לב.

מירב בן ארי: שלומי קסטרו, ארגוני הנוער.

<שלומי קסטרו: שלום.

<שלומי קסטרו: אנחנו מרכזים עשרים ארגוני נוער מוכרים בישראל וגם את נושא שנת השירות של ארגוני הנוער והגופים המשלחים.

<שלומי קסטרו: בארבע השנים האחרונות יש עדנה לארגוני הנוער.

<שלומי קסטרו: זאת אומרת, משרד החינוך באמת לקח על עצמו את הדבר הזה.

<שלומי קסטרו: יש שותפים אסטרטגיים כמו קרן קיימת לישראל שנכנסו בצורה חזקה לתמוך בעניין והדבר הזה מתפתח.

<שלומי קסטרו: בסוגיית הנערים עם צרכים מיוחדים, אני חייב להגיד שבארגוני הנוער הדבר הזה הבשיל למסה מרכזית.

<שלומי קסטרו: אנחנו קוראים ומבקשים גם ממשרד הרווחה להצטרף, לחשוב אולי לצאת לפרויקט גדול.

<שלומי קסטרו: היום אנחנו עם 180 אלף ילדים במפעל ארגוני הנוער ואנחנו חושבים שביחד אתכם ועם משרד החינוך אפשר לעשות קפיצת מדרגה בנושא הזה.

<שלומי קסטרו: יש לנו הרבה מה להציע בנושא.

<שלומי קסטרו: בנושא שנת השירות.

<שלומי קסטרו: באמת כנפיים של קרמבו הם ראש חץ בנושא הזה.

<שלומי קסטרו: בנושא שנת השירות, אני חושב שהערך של ילד או ילדה, נער או נערה עם צרכים מיוחדים לקבוצה הוא ערך שקשה לתאר אותו.

<שלומי קסטרו: אני חושב שבסופו של יום קביעת מכינות, צריך להיות גם רלוונטי לעניין שנת השירות.

<שלומי קסטרו: כמובן כפי שחבר הכנסת מוטי יוגב ציין בוועדת החוץ והביטחון זה לא צריך להיות על המכסות אלא זה צריך להיות תוספתי.

<שלומי קסטרו: אנחנו מבינים שהעלות ושותפות של נערים כאלה היא עלות לא פשוטה וצריך לראות גם איך תומכים בזה ומסייעים.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: מי הנציג של כנפיים של קרמבו?

<טליה בז'רנו: אני מנכ"לית כנפיים של קרמבו.

<טליה בז'רנו: ממש בקצרה.

<טליה בז'רנו: מאחורינו יושבת הקומונה המשולבת.

<טליה בז'רנו: עשרה בני נוער שגרים ביחד בתל אביב 24/7, חמישה עם ובלי צרכים מיוחדים – אני מסכימה עם חבר הכנסת אילן גילאון, גם אנחנו אומרים שלכולנו צרכים מיוחדים כאשר חלק נראים לעין וחלק לא נראים לעין – קומונה משולבת שיוצאת בבוקר, מתנדבת, הולכת ללמד ילדים בבתי ספר מה זה האחר הוא אני, איך אומרים מה נשמע בשפת הסימנים ושלום אם אתה פוגש אדם לקוי שמיעה.

<טליה בז'רנו: אני רק אומר שהקומונה המשולבת שלנו הופכת את החברה הישראלית לחברה טובה יותר ואין מי שנפגש אתם ולא מפתח חשיבה נגישה, בין אם מה שאמרתי לדעת לגשת לאדם לקוי שמיעה ברחוב ולשאול מה נשמע, דבר הכי בסיסי, או כשהם יתגייסו לצבא, חלקם, או לא משנה מה, הם ידעו איך לגשת לאנשים, הם ירצו לשלב אנשים עם צרכים מיוחדים.

<טליה בז'רנו: אתה בכל מקרה לא יכול להיות בן אדם חשוך כשאתה מפתח חשיבה נגישה.

<טליה בז'רנו: אני אומר משהו קטן.

<טליה בז'רנו: הקומונה המשולבת, בני נוער שלא מתגייסים לצה"ל לא מקבלים תקצוב.

<טליה בז'רנו: זאת אומרת, לנו יש למעלה ממאה מועמדים בכנפיים של קרמבו עם צרכים מיוחדים שלא יכולים להתגייס לצבא ויכולים לעשות שנת שירות אצלנו.

<טליה בז'רנו: זאת כמובן מעטפת של אנשי מקצוע וכולי אבל כרגע הם לא נמצאים בתקנת שנת השירות והם לא מתוקצבים.

מירב בן ארי: יש לך אצלך חבר'ה שאחרי שהם מסיימים בתנועה הם הולכים למכינה קדם צבאית?

<טליה בז'רנו: לא.

<טליה בז'רנו: זאת שנת השירות שלהם.

<טליה בז'רנו: הם צמחו בתוך כנפיים של קרמבו.

מירב בן ארי: הם צמחו בתנועה ועברו לשנת שירות.

<טליה בז'רנו: כן.

מירב בן ארי: ומה קורה אחרי שנת השירות?

<טליה בז'רנו: הם לא מתגייסים לצה"ל.

<טליה בז'רנו: הם לא יכולים להתגייס לצה"ל.

<טליה בז'רנו: זאת הבעיה.

<טליה בז'רנו: הם לא יכולים להתגייס לצה"ל ולכן הם לא מקבלים תקציב.

<טליה בז'רנו: מי שנושא בעלות שלהם, זה כנפיים של קרמבו ויש לי מאות כאלה.

<טליה בז'רנו: זאת אומרת, אנחנו נותנים להם אפשרות להשתלב בשנת שירות.

<טליה בז'רנו: שנת שירות נגישה עם כל מה שצריך, עם כל המשמעויות מסביב אבל אני לא מקבלת עליהם תקצוב אלא אני צריכה לקחת את זה על עצמי ומן הסתם זה פי שלוש, ואת זה אתם יכולים להבין.

אילן גילאון: טליה אמרה כאן חשיבה נגישה.

אילן גילאון: אני רוצה שתבינו.

אילן גילאון: חשיבה נגישה זה מושג חדש ומה זה אומר?

אילן גילאון: זה אומר שאנחנו איננו מתקנים יותר אנשים אלא אנחנו מתקנים את סביבתם כך שכל אחד מן המקום בו הוא נמצא יכול להגיע למחוז חפצו באופן מכובד ועצמאי.

אילן גילאון: למעשה זה כל תכלית החברה, חברים יקרים.

אילן גילאון: זאת היא החשיבה הנגישה.

אילן גילאון: אנחנו מנסים כאן בצורה מאוד פרטנית להנגיש מקום אחד או שני.

אילן גילאון: כל אחד צריך להשתלב בכל רקמות החיים בכל מקום והכול צריך להיות נגיש.

אילן גילאון: זה הרעיון המרכזי של חשיבה נגישה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: חבר הכנסת מוטי יוגב, אתה רוצה להוסיף לדיון?

מרדכי יוגב: אני אומר מילה קצרה.

מרדכי יוגב: אני מברך את חברי חבר הכנסת עמר בר-לב על הצעת החוק שהיא מאוד חשובה.

מרדכי יוגב: כבר אמר כאן מי שאמר, זה נושא גם ערכי, גם שוויוני וגם תורם לצעירים בעלי המוגבלויות עצמם וגם בוודאי יתרום לחברה הישראלית ולצה"ל.

מרדכי יוגב: אני שמח על קיום הישיבה ושותף לה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

<לוטם: שלום.

<לוטם: אני לוטם.

<לוטם: אני מקומונת תל אביב של כנפיים של קרמבו.

<לוטם: אני עושה שנת שירות אחרי שהייתי שלוש שנים בקרמבו.

<לוטם: בית ענק.

<לוטם: אני ילדה עם צרכים מיוחדים.

<לוטם: עם מוגבלות.

<לוטם: המוגבלות שיש לי היא שיתוק מוחין קל.

<לוטם: אני מרגישה שקרמבו זאת משפחה שמקבלת אותי איך שאני והכי כיף להיות בקרמבו.

מירב בן ארי: מה נותנת לך שנת שירות בקרמבו?

<לוטם: זה נותן לי להיות איך שאני.

<לוטם: זה נותן לי להכיר חברים חדשים.

<לוטם: זה מרחיב לי מעגל חברות עצום שלא היה לי בעבר.

<לוטם: משפחה חדשה.

<לוטם: הכול.

מירב בן ארי: כל הכבוד לך.

מירב בן ארי: שיהיה לך בהצלחה.

מירב בן ארי: קבלי כאן עידוד וחיבוק מהוועדה.

מירב בן ארי: תצליחי.

<לוטם: תודה רבה.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: חברת הכנסת נורית קורן.

נורית קורן: אני קודם כל רוצה להודות לסתיו שפיר, למירב ולרועי.

נורית קורן: אני יושבת ראש משותפת יחד עם אילן גילאון וקארין אלהרר בשדולה לאנשים עם מוגבלות.

נורית קורן: הנושא הזה קרוב גם ללבי ולכן גם הגשתי הצעות חוק בנושא הזה של שילוב אנשים עם מוגבלות בתעסוקה.

נורית קורן: אני חושבת שהדבר החשוב ביותר הוא מערכת החינוך קודם כל.

נורית קורן: אם אנחנו מדברים על בתי הספר, פחות או יותר יש שילוב אבל עדיין לא מספיק, אבל אנחנו עכשיו מדברים על שלב של המכינות הקדם צבאיות שזה שלב הכי חשוב בחיים שלנו כי זה משפיע על העתיד שלנו.

נורית קורן: לכן אני חושבת שאנחנו צריכים לעשות הכול שלא יהיו רק 35 חניכים לשנה אלא יהיו הרבה יותר.

נורית קורן: אתה דני דוגמה, כי אם אתה לא היית אדם עם מוגבלות, אתה לא היית פועל ודוחף את העגלה.

<דני זמיר: זה היה הפוך.

<דני זמיר: רק כשהגעתי לנושא, הבנתי מה קורה.

נורית קורן: אני אומרת שאנחנו צריכים אנשים שיבינו שהשילוב הזה הוא החברה, זאת הערכיות שלנו וזה בעצם השילוב שלנו ומה שקושר אתנו אחד לשני כדי להיות חברה ערכית ושוויונית וזה המקום.

נורית קורן: אנחנו כאן בכנסת נעשה הכול על מנת שיהיה שילוב ולא רק שילוב בדיבור אלא גם במעשים וגם תקציבים.

נורית קורן: צריך לעשות הכול כדי שהם יקבלו את הכול ויהיו כמו כולם ויתחילו התחלה שווה כמו כולם.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: חביבה, משרד הביטחון.

<חביבה סלומון: כמו שאמרתי בוועדה הקודמת, זה לא ברור מאליו.

<חביבה סלומון: חברת הכנסת מירב, חברת הכנסת סתיו, חבר הכנסת יוגב, חבר הכנסת עמר ואחרים שאולי נמצאים או לא נמצאים אתנו כאן כל מי שנמצא כאן, הרבה ממה שאנחנו היום מתקדמים בסוגיה הזאת, זה הרבה מאוד בזכותכם.

<חביבה סלומון: אם לא הייתם כאן, לא יודעת לאן היינו מגיעים עם זה.

<חביבה סלומון: דני, אני רוצה לומר לך, וגם דיברנו על זה לפני כן, שמשרד הביטחון מקצה שבעים דחיות גיוס מעבר לדחיות גיוס שמקבלים השין-שינים לטובת צעירים עם מוגבלויות.

<חביבה סלומון: אני מאלה שהייתי די שותפה וחברה בצוות היגוי מהשלבים הראשונים ומאוד תמכתי ביוזמה הזאת שאני חושבת שהיא חשובה והכרחית.

מירב בן ארי: מה לגבי התמיכה הכספית באותם צעירים עם מוגבלות שעד שהם שלא מתגייסים לא מקבלים את הכסף למכינה?

<חביבה סלומון: לצערי אני לא אשת בשורות.

<חביבה סלומון: גם בוועדה הקודמת דיברנו על כך ואמרנו שכל נער ונערה עם מוגבלויות שישתלבו במכינה הקדם צבאית, הם יצטרכו להגיע עם צו ביד.

עמר בר-לב: אם כן, אתם לא עושים כלום.

עמר בר-לב: החוק הזה יחוקק מעל הראש שלכם.

לאה פדידה: נבדקה חלופה של שירות אזרחי?

<חביבה סלומון: אני אומר לכם מה הצענו.

<חביבה סלומון: משרד הרווחה נמצא כאן אתנו והמלצנו גם בפעם הקודמת שהוא יצטרף לפרויקט הזה.

עמר בר-לב: לא היית קודם עת נציגת משרד הרווחה דיברה ואמרה שהם ללא התניות שותפים, מתקצבים ועוזרים.

מירב בן ארי: גם משרד הבריאות.

מירב בן ארי: גם משרד החינוך.

מירב בן ארי: חביבה, את אישה נהדרת ואני מפרגנת לך אבל אנחנו מדברים כאן על סכום נמוך מאוד.

מירב בן ארי: היום במכינות יש 35 צעירים עם מוגבלות.

מירב בן ארי: אמרתי את זה כשלא היית כאן, שגם אם נכפיל את המספר, לא נגיע למספרים גדולים.

מירב בן ארי: מן הדין ומן הצדק, נכון, משרד הבריאות ומשרד הרווחה הם אקסטרה, אבל לא יכול להיות שצעיר במכינה בלי מוגבלות – למרות שאילן אמר שלכולם יש מוגבלות – המדינה משתתפת חצי-חצי וצעיר עם מוגבלות שהכי צריך את המכינה הזאת, המדינה לא משתתפת.

מירב בן ארי: עמר ואני עשינו חישוב מהיר ואנחנו מדברים על 13 אלף לשבעים חניכים לשנה.

מירב בן ארי: אני ממש מבקשת, תחזרי עם זה כי ההצעה של עמר תחזור.

מירב בן ארי: אנחנו חייבים תשובה.

מירב בן ארי: אם לא, אנחנו נמשיך.

עמר בר-לב: לא שמענו תשובה גם על התקן.

<חביבה סלומון: אני מאמינה שעד ספטמבר כל מי שמחזיק צו גיוס והוא מתנדב - - -

מירב בן ארי: לא, אבל אין לו צו גיוס במכינה.

<חביבה סלומון: אם הם מגיעים עם צו גיוס, הם מקבלים עד דצמבר.

עמר בר-לב: כאילו לא היית בדיון הקודם.

עמר בר-לב: דיברנו על זה ארוכות בדיון הקודם וגם בוועדה הקודמת בה השתתפת, בוועדת החוץ והביטחון, דיברו על הנושא הזה וגם אנחנו הצענו בדיון הקודם הצעה.

עמר בר-לב: מכיוון שרוב רובם יתגייסו אבל באיחור כי התהליכים לוקחים זמן, ויש תקנים, הצענו הצעה לפיה שמונים אחוזים משרד הביטחון יממן אוטומטית ועשרים אחוזים, ובלבד שאותו בחור או בחורה יתגייסו לצה"ל תוך 12 חודשים מאז סיום המכינה.

מירב בן ארי: נכון, וגם על זה לא קיבלנו התייחסות.

עמר בר-לב: זה גם מחייב את מנהלי המכינות באמת לדאוג שיהיו שם מתנדבים ומתנדבות שיש להם פוטנציאל גיוס גבוה והם התחילו את התהליך אבל זה גם מאפשר למכינות לקבל את התקצוב הראוי וזה בעיקר מאפשר לנו, לאזרחי מדינת ישראל, להרוויח פעמיים, גם מבחינת ביטחון וגם מבחינת אזרחי מדינת ישראל שהצעירים והצעירים האלה משתלבים בחברה ואנחנו נותנים להם פוש קטן.

<צחי רביבו: כפי שעמר בר-לב אמר בסוף דבריו.

<צחי רביבו: אנחנו יכולים להציג סטטוס התנדבות ואז הדבר הזה מראה את הרצינות של אותו מלש"ב.

<צחי רביבו: אין בעיה לעשות את זה.

<צחי רביבו: צריך להגיד שתהליך ההתנדבות, יש בו כל מיני אלמנטים ויש כאלה שהתהליך לוקח קצת יותר זמן אבל עדיין אתה רואה את התהליך שהוא עושה.

<צחי רביבו: אפשר להעביר את זה למשרד הביטחון.

<צחי רביבו: המספר הוא באמת לא גדול.

עמר בר-לב: מצוין.

מירב בן ארי: תוכל להעביר את זה לוועדה בבקשה?

מירב בן ארי: תודה.

<אפרת אהרוני: המכינות הן מכינות קדם צבאיות.

<אפרת אהרוני: הסיפור הזה הוא קריטי לחבר'ה שלנו.

<אפרת אהרוני: מגיעים אלינו צעירים שלא בהכרח בנקודת הזמן שהם הגיעו אלינו הצבא היה מקבל אותם.

<אפרת אהרוני: הם עוברים תהליך במהלך השנה.

<אפרת אהרוני: הרעיון הוא שהם יגיעו לצבא מוכנים ושההית

<אפרת אהרוני: כנות לגביהם תהיה וההתגייסות תהיה יותר גדולה.

<אפרת אהרוני: אנחנו לא יכולים לעשות את זה לפני, מראש.

מירב בן ארי: זה ברור לנו.

איתן ברושי: אני מתנצל על הדילוג.

איתן ברושי: אנחנו בוועדת כספים אבל אני רוצה לברך על הדיון.

איתן ברושי: כמי ששירת בשנת שירות וכמי שהוביל את זה בתנועה הקיבוצית בתקופות קודמות וגם כמזכיר תנועה, אני מברך על היוזמה של שנת השירות והמכינות וקורא להגדיל את המספר.

איתן ברושי: אני רוצה לומר שני דברים.

איתן ברושי: גברתי יושבת הראש, מדינה שנותנת פטור לחרדים ומשלמת להם כסף לא לשרת, מדינה כזאת חייבת לתת יותר תקציב למי שעושה יותר.

איתן ברושי: לכן צריך לומר כאן את האמת.

איתן ברושי: נותנים פטורים ועוד מרביצים מכות ברחובות כדי לא ללכת לקבל את הפטור.

מירב בן ארי: ברושי, יש לך ממש דקה.

איתן ברושי: דקה.

איתן ברושי: אני מניח שאת זה אף אחד עוד לא אמר.

איתן ברושי: לכן אני חוזר ואומר שמדינה שנותנת כסף למי שמשתמט, כדאי שתיתן תקציב למי שמשרת יותר.

איתן ברושי: היו לי שיחות עם שר הביטחון ליברמן.

איתן ברושי: כל הדיבור לפני שנה-שנתיים היה על עשרה מיליון שקלים בתקציב של עשרות מיליארדים.

איתן ברושי: זאת לא בעיה של כסף אלא זאת בעיה של סדר עדיפות.

איתן ברושי: לכן, מי שמחזיק עשרות מיליארדים לביטחון, צריך לתת את התקציב שמאפשר את הקיום בכבוד של המכינות ושנת השירות שהן הופכות להיות אוכלוסיות מובילות, מנהיגות ותורמות.

איתן ברושי: אנחנו רואים את זה גם בהתייצבות לשירות המשמעותי והארוך בצה"ל.

איתן ברושי: אני רוצה לומר מילה לתנועות.

איתן ברושי: אני כבן קיבוץ, חבר קיבוץ, רוצה לומר לאנשי ההתיישבות שהשירות הזה התחיל שם ומרביתם של משרתי השירות בתנועות וצרכים מיוחדים באים משם, ואולי לחברי הארגונים האחרים זה פחות ברור.

איתן ברושי: לנו בתנועת המושבים והקיבוצים, זאת פעם ראשונה שבן התיישבות מקבל הכרעה אישית בעצמו על עצמו.

איתן ברושי: זאת אומרת, הוא מחליט ללכת לעוד שנה.

איתן ברושי: זאת לא חובה.

איתן ברושי: הוא נולד בקיבוץ והוא גדל על כך שכאשר הוא מגיע לגיל 18, הוא הולך לשרת כמו כולם ויותר מכולם אבל יש כאן הכרעה אישית של מנהיגות, יוזמה והתנדבות ללכת למשהו שהוא יותר.

איתן ברושי: לכן זה כל כך חשוב.

איתן ברושי: כי פעם ראשונה, בעיקר אלה שנולדו למקום שלא בחרו כלום, לא שאלו אותם היכן להיוולד, איזה בית ילדים, איזו כיתה ואיזה בית ספר, פעם ראשונה שמי שגדל באין בחירות אישיות, גם לא באיזו תנועת נוער, מקבל הכרעה אישית, הוא ומשפחתו, ללכת לשנה ולתרום שנה.

איתן ברושי: הייתי לאחרונה בערבה שלושה ימים ונפגשתי גם עם עבודה עברית וגם עם המכינות.

איתן ברושי: אני לא רוצה שהיום הזה יהיה רק הצגה.

איתן ברושי: היום הזה צריך לעבור גם להצעת החלטה.

מירב בן ארי: הוא רחוק מלהיות הצגה.

איתן ברושי: אני מציע לקבל את ההחלטות הנכונות, בטח על רקע המציאות של החברה הישראלית.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: חמי גולדין.

מירב בן ארי: אח של הדר גולדין.

<מנחם גולדין: אני אציג את עצמי.

<מנחם גולדין: אני אשתדל לומר את הדברים בדקה ואומר דברים שנוגעים קצת לערכים.

<מנחם גולדין: אני כאן בשני כובעים כאשר באחד אני מנהל יחידת המידע ומיצוי הזכויות בקשר, ארגון שעוזר, תומך ומסייע למשפחות שמתמודדות עם מוגבלויות.

<מנחם גולדין: דרך אגב, אלה לא רק הורים אלא אלה גם אחים, גם דודים וכולי וכולי.

<מנחם גולדין: אני יכול לומר לכם מהפן המקצועי שהמעבר לבגרות – וכאן נכנס בעיקר הצבא ואני כן רוצה לדבר על הפיל שבחדר – לתוך החיים האזרחיים, הוא שלב מאוד מאוד קריטי.

<מנחם גולדין: בכובע השני שלי - אני לא יודע אם זה כובע – אני אחיו של הדר גולדין שלצערנו עדיין נמצא בעזה, שהסתער – ואם יורשה לי, אם נציג הצבא יוכל להסתכל עלי, תודה – והוא הסתער בגלל הערך.

<מנחם גולדין: הוא לא הסתער לא כי היו לו שרירים, הוא לא הסתער כי הוא היה חזק אלא הוא הסתער בגלל הערך.

<מנחם גולדין: אם אני שואל, ואני מכיר את בני המכינות, מה היום גורם למדינת ישראל – ואני אומר את זה ברמה הביטחונית – לנצח במלחמה, אלה אותם ילדים שנמצאים במכינות ולוקחים את סל הערכים אתם ואתו הם מסתערים.

<מנחם גולדין: אז אני מדבר בעניין של בערך.

<מנחם גולדין: אנחנו מדברים על מתנדבים לצבא.

<מנחם גולדין: עצוב לי מאוד שצבא הגנה לישראל, לא זו בלבד שלאדם עם מוגבלות - לדוגמה, טרמפלדור, סתם לשם הדוגמה, אני לא יודע אם הוא היה עובר את כל הוועדות האלה אם הוא היה מגיע לכאן בלי יד.

<מנחם גולדין: אני מרשה לעצמי להגיד את זה כעניין של בערך – אומרים לו שהוא לא יכול להיות חייל כי לפעמים בודקים את הדברים הכי אינטימיים ומגוחכים כאשר יש בצבא מפקדים בכירים שגם להם יש אותם, אומרים לו גם שהוא לא יכול להיות מתנדב, שהוא אפילו לא ראוי להיות מתנדב.

<מנחם גולדין: סליחה שאני לא מתייחס לבעיית התקציב כי אני לא חושב שלמשרד הביטחון יש בעיית תקציב.

<מנחם גולדין: אני לא חושב שזה לשים רמפות.

<מנחם גולדין: כמי ששירת בצבא, שמים בצבא סידורי פרחים, אספלט, הרבה דברים.

<מנחם גולדין: אני מבקש מכם, באמת, תעשו חושבים.

<מנחם גולדין: לא יכול להיות שלארגון שלי מגיעה ילדה שעשתה חמש יחידות מתמטיקה, חמש יחידות פיזיקה, חמש יחידות מחשבים, מבחינתי היא יכולה להיות הרמטכ"ל הבא ואומרים לה שמאוד מצטערים, את לא יכולה אפילו להיות מתנדבת.

<מנחם גולדין: בשני הדברים האלה, ובזה אני מסיים, אני כן הדבר על הפיל שבחדר.

<מנחם גולדין: אח שלי הסתער בקרב בשל הערכים שלו.

<מנחם גולדין: עם כל הכבוד לנושאים של אנשים עם מוגבלויות, אני חושב שהגיע הזמן לפתוח קצת את הראש, ללמוד ממשרד החינוך שעבר כברת דרך ארוכה וגם בהתחלה אמר דברים דומים, ללמוד גם מהרווחה שהקים את מינהל המוגבלויות וכבר לא מסתכל על האדם רק כאוטיסט או ככל דבר אחר.

<מנחם גולדין: תעשו את החושבים הזה.

<מנחם גולדין: הגיע הזמן להשתנות ולהיות צבא ערכי גם ובגלל שזה מה שיגרום לנו לנצח במלחמה.

<מנחם גולדין: תודה.

מירב בן ארי: תודה.

<צחי רביבו: הייתי רוצה להזמין את מי שתבחרי לבקר במיטב ולראות תהליך של מתנדבים.

<צחי רביבו: גם אח של הדר, בשמחה.

<צחי רביבו: אני אשמח לשתף אתכם.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: תודה רבה חמי גולדין על הדברים שלך.

מירב בן ארי: אני לא חושבת שאפשר עוד להוסיף אחרי מה שאמרת.

<קריאה: זה סיכם את הדיון.

מירב בן ארי: זה סיכם את הדיון עד תום.

מירב בן ארי: למרות שהייתי נותנת לך לסכם, אין ברירה, אני צריכה לסכם ולכן ברשותך אני אמשיך את מה שאמרת.

מירב בן ארי: אנחנו בכנסת, כל מי שיושב כאן, כל הארגונים, המטרה והאג'נדה כאן היא לקדם צעירים עם מוגבלות.

מירב בן ארי: אמרתי את זה בחצי פה ואני אומרת את זה בפה מלא.

מירב בן ארי: לא יכול להיות שצעיר אחד הולך למכינה במימון של חצי-חצי וצעיר אחר שהכי צריך והכי רוצה, לא מקבל את המימון.

מירב בן ארי: הנה, אני אומרת, ואמרתי את זה גם לעמר, אנחנו מתואמים בינינו, שהדיון על הצעת חוק המכינות לצעירים עם מוגבלות יתקיים כאן בשבוע הבא, לכל המאוחר עוד שבועיים.

מירב בן ארי: כמובן כל זה תלוי בגורמים וביועצת המשפטית של הוועדה.

מירב בן ארי: אתם תבואו.

מירב בן ארי: אנחנו נלך כאן לקדם את הצעת החוק.

מירב בן ארי: לא יכול להיות שמשרד הביטחון יעכב בגלל פרוטות את הצעירים האלה ולא יממן אותם במכינות.

מירב בן ארי: אמרתי לך ואני אומרת את זה גם עכשיו.

מירב בן ארי: אני חושבת שאתם עושים עבודה נהדרת באגף הביטחוני חברתי אבל לא יקרה, לא בכנסת הזאת, לא בוועדה הזאת, שהחוק הזה יחכה.

מירב בן ארי: לא יכול להיות – עזבי את החוק – שהם יצטרכו לממן או להתדפק על דלתות או להשתמש בפילנתרופיה.

מירב בן ארי: אנחנו איבדנו את זה.

מירב בן ארי: מה זה?

מירב בן ארי: לא יכול להיות.

מירב בן ארי: עוד לא פתחנו את שנת השירות ואני וחבר הכנסת בר-לב דיברנו.

מירב בן ארי: אנחנו נסיים והפרויקט הבא יהיה שנת השירות.

מירב בן ארי: קחו בחשבון שלא יקרה שבמדינה הזאת תדירו אוכלוסיות שלמות ותגידו אתה כן ואתה לא רק בגלל שלצורך העניין הוא לא קיבל צו גיוס.

עמר בר-לב: מתעכב צו הגיוס.

מירב בן ארי: כן.

מירב בן ארי: התעכב.

מירב בן ארי: אמר מפקד מיטב שהוא יעביר לנו נתונים ולפי האופטימיות הנתונים הם גבוהים לגבי הגיוס.

מירב בן ארי: לכן אני אומרת שהחוק הזה יתקדם.

מירב בן ארי: החוק הזה יגיע והחוק הזה הוא לא רק בגלל עצם החוק אלא בגלל ההכרזה שהמדינה הזאת, ובטח הוועדה הזאת, תקדם צעירים עם מוגבלות להתגייס לצבא ולעשות שירות משמעותי.

מירב בן ארי: חמי גולדין דיבר על ערכים וכולנו התרגשנו כי כל מי שנמצא בחדר הזה, כולם, אלה שבמכינות, חברי הכנסת, מנהלי הארגונים, נמצאים כאן בגלל הערכים ולא בגלל דברים אחרים.

מירב בן ארי: הם כאן רק בגלל הערך ומהכרות אתך, חביבה, אני בטוחה שגם את.

מירב בן ארי: אני מבקשת לחזור לוועדת החינוך עם תשובה להצעת החוק.

מירב בן ארי: זה בידי משרד הביטחון.

מירב בן ארי: כל השותפים כאן – רווחה, בריאות, חינוך והארגונים – כולם בעד הצעת החוק ובטח חברי הכנסת.

מירב בן ארי: אני חייבת לסיים את הדיון ולעלות לוועדת העבודה והרווחה.

מירב בן ארי: מי שרלוונטי לדיון שם, מוזמן.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: הישיבה נעולה.