הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 20, פרוטוקול מספר 172, 2017-10-31 11:00

יפעת שאשא ביטון: בוקר טוב לכולם, אני ברשותכם אפתח את דיון הוועדה בנושא תחלואה ותמותת ילדים בחברה הערבית בנגב, במסגרת יום הנגב בכנסת, שהוא ביוזמת חבר הכנסת טלב אבו עראר וגם כמובן בעקבות הדיון המהיר שהגיש חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו למעשה קיימנו לא מעט דיונים על בכלל היפגעות של ילדים בנגב, על ייחודיות הפגיעות שיש בחברה הזו, ונתנו על כך את הדעת גם בהיבט של התכנית הלאומית לבטיחות ילדים ואיך אנחנו אמורים להתייחס באופן ייחודי וייעודי לכל אחת מהאוכלוסיות, כדי שאנחנו באמת נדע למקד את עצמנו מבחינת פעולות המניעה, התמיכה, ההדרכה שאנחנו עושים בעצם בקבוצות השונות.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו מספר נתונים לגבי היפגעות של ילדים מתחילת שנת 2017, מספר שרק להסתכל עליו זה להזדעזע.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על 67 ילדים מהחברה הערבית, שמתוכם 28 ילדים הם מהחברה הבדואית בדרום, כתוצאה של תאונות בבית, תאונות דרכים ובכלל תאונות במרחב הציבורי.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נתייחס גם לתמותה שאולי במקומות מסוימים יקראו לה מוות בעריסה, אבל מוות פתאומי של ילדים במגזר ואיך אנחנו בעצם מתמודדים.

יפעת שאשא ביטון: אני אעביר את השרביט לארגון בטרם, שייתן סקירה של המקרים בחברה הערבית בנגב ואיך אנחנו בעצם מתכוונים להתמודד, מה התכניות שקיימות היום כדי בעצם לסייע במניעה של היפגעות ילדים במרחב הזה.

יפעת שאשא ביטון: גלית, בבקשה.

<גלית גלעד: תודה רבה ותודה על היום החשוב וההצעה לסדר החשובה.

<גלית גלעד: אני רוצה לציין שההצעה לסדר נבעה מכתבה מאד חשובה שעלתה בגורם התקשורת המוביל של החברה הערבית וזה משקף את כל גורמי התקשורת היום.

<גלית גלעד: הם כולם רתומים לנושא וזה המקום להודות להם ולהגיד להם שהם שותפים מאד מאד חשובים להעלאת הנושא.

<גלית גלעד: וכמו שאת ציינת, הנתונים של שנת 2017 הם בלתי ניתנים לתפיסה.

<גלית גלעד: אנחנו מדברים על 120 ילדים שנהרגו עד היום ויש לנו עוד חודשיים לסיום שנת 2017, כשמתוך ה-120 למעלה ממחצית הם ילדים מהחברה הערבית ו-28 הם ילדים מהחברה הבדואית.

<גלית גלעד: כשאנחנו מדברים על החברה הבדואית מכלל הילדים במדינת ישראל, אנחנו מדברים על אחוז.

<גלית גלעד: אז אם אנחנו מדברים על רבע מהילדים שנהרגו עד עכשיו, תבינו את המימדים.

יוסף ג'בארין: לא הבנתי, מה האחוז?

<גלית גלעד: הילדים הבדואים הם אחוז אחד מכלל הילדים במדינת ישראל, אבל בתמותה כתוצאה מהיפגעות, אנחנו עומדים כרגע על רבע.

<גלית גלעד: כרגע, ואני לא רוצה לדבר על החודשיים הבאים שיש לנו.

יפעת שאשא ביטון: זה 25%.

<גלית גלעד: אנחנו יודעים בוודאות שהסיכוי שילד ערבי במדינת ישראל, לעומת ילד יהודי ייפגע מתאונה הוא פי 4.2, אבל ילד בדואי הוא פי 7.

<גלית גלעד: פי 7.

<גלית גלעד: ארגון בטרם - אנחנו כל הזמן מדברים, אבל זה המקום לבוא ולהגיד - שם לו יעד אסטרטגי.

<גלית גלעד: זיהינו את הנתונים האלה, יש לנו את איסוף הנתונים שלנו יחד עם הלמ"ס, החלטנו שזה יעד אסטרטגי שאנחנו נצעד ונרתום כל שותף שיהיה מוכן להירתם.

<גלית גלעד: אנחנו מקדמים בו זמנית וצרפנו לכם לנתונים גם טעימה מהפרויקטים שמתנהלים בשנים האחרונות בו זמנית.

<גלית גלעד: אנחנו גם עושים תכניות התערבות.

<גלית גלעד: אנחנו פוגשים את ההורים, את המשפחות, את הפעוטות עצמם בגנים, את בני הנוער במעורבות חברתית ועושים הכשרה של אנשי מקצוע.

<גלית גלעד: אנחנו מקדמים הסברה ואנחנו ניתן לכם היום איזו שהיא טעימה מתוצר אחרון שעשינו.

<גלית גלעד: אנחנו מכשירים אנשי מקצוע.

<גלית גלעד: אנחנו אוספים נתונים.

<גלית גלעד: אני מאד גאה להגיד שהפרויקט של איסוף נתונים מכלל בתי החולים ביחד עם משרד הבריאות, נמצא במקום מעולה.

<גלית גלעד: אנחנו כבר עם 18 בתי חולים מתוך 23, שמזרימים לארגון בטרם באופן יציב ועקבי נתוני היפגעות מחדרי המיון.

<גלית גלעד: זה מדהים.

<גלית גלעד: זה לא היה עד היום ותודה רבה למשרד הבריאות, שלא נמצא פה היום.

יפעת שאשא ביטון: וחשוב שזה לא יישאר כפרויקט.

<גלית גלעד: הוא נמצא?

<גלית גלעד: סליחה.

<גלית גלעד: אני לא מכירה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לתקן – זה החזיר אותי פתאום למערכת החינוך – שאנחנו לא נקרא לזה פרויקט, כי פרויקט זה משהו שהוא נקודתי וזמני וחשוב שהנושא של הזרמת נתונים יישאר באופן עקבי ויציב כמו שאת מציגה אותו, כדי שאנחנו כל הזמן נוכל ללמוד ממנו.

<גלית גלעד: נכון, אבל אני מחזירה לך מתוך עמותה אזרחית, שתפקידנו לא להחליף את הממשלה, אלא לבוא ולקדם פרויקטים ופיילוטים ואחר כך לבוא ולהנגיש לממשלה ולהגיד להם בבקשה, הוכחנו לכם, בואו תיקחו את זה.

<גלית גלעד: אנחנו מקדמים הרבה שיתופי פעולה.

<גלית גלעד: תכנית לאומית, אנחנו נמצאים ואנחנו נעודכן ב-20 בנובמבר.

<גלית גלעד: אני באמת מאד מקווה שהחודש אנחנו עושים את הצעד הראשון.

<גלית גלעד: חבלי לידה מאד קשים, אבל התכנית הלאומית בעצמה מתכוונת לשים דגש על החברה הערבית והחברה הבדואית בדגש.

<גלית גלעד: אני יודעת את זה בפירוש, אני נמצאת במהלך - - -

מסעוד גנאים: היא מתקדמת?

מסעוד גנאים: הכוונה יש התקדמות בעניין התכנית הלאומית?

<גלית גלעד: אנחנו קיבלנו את התקציב בשבוע שעבר.

יפעת שאשא ביטון: יש דברים שכבר יצאו לדרך, אבל בהקשר הזה - - -

<גלית גלעד: כן, אני יכולה פה לציין שמשרד החינוך למשל עובד בצורה משמעותית ו - - -

יוסף ג'בארין: אני מניח שהשאלה הייתה יותר האם יש תקציבים ש - - -

<גלית גלעד: אז אני שומעת אותך ואומרת - - -

יוסף ג'בארין: למה אני אומר את זה?

יוסף ג'בארין: כי אנחנו גם רגילים לתשובה שיש תכנית והיא מתוקצבת, רק אנחנו מחכים שמשרד האוצר יאשר את התקציבים.

<גלית גלעד: אז אני רוצה לשתף את החדר הזה, שהתהליך שמשרד האוצר עשה הוא מאד יפה, ואני מאד גאה להגיד שהם התחייבו לתקציב, אבל עד שהם לא ראו תכנית סדורה, עם תוצרים ותשומות, שיהיו תואמים למהלך התכנון שנעשה לפני כן, הם לא נתנו אישור.

<גלית גלעד: בשבוע שעבר ניתן האישור, כשהם הבינו שהתכנית משביעת רצון ואני חושבת שזה מהלך – אמנם לקח זמן – אבל אני חושבת שזה נכון לנו כאזרחי מדינת ישראל, שלא מקבלים אוטומט תקציב אלא רואים שזה בדיוק כמו שהיה החזון מאחורי זה.

<גלית גלעד: ארגון בטרם – ופה זה המקום גם להודות לשותפה הנאמנה שלנו, חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון – לפני ארבע שנים ראה את נתוני ההיפגעות בחברה הבדואית ופנה לגורם שקידם את הנושא.

<גלית גלעד: זה היה בזמנו במשרד ראש הממשלה ואמר חברים, אנחנו רוצים לפנות לאוכלוסייה ולבנות תשתית של מודעות, הכשרה והסברה.

<גלית גלעד: התחלנו בשלושה יישובים והמשכנו לשישה.

<גלית גלעד: שנת 2017 הייתה שנה של תשעת היישובים בנגב ואנחנו גאים ושמחים ששנה הבאה אנחנו נמשיך עם אותה תכנית, נרחיב את ההיקף של האנשים שאנחנו פוגשים.

<גלית גלעד: שוב, ילדים, בני נוער, הורים, אמהות בטיפות חלב, זה פרוש בפניכם ואני לא רוצה להלאות אתכם.

<גלית גלעד: חלק מהעבודה של ארגון בטרם הוא הסברה.

<גלית גלעד: אנחנו עושים הרבה מידע, מחקר, תכניות התערבות, אבל בחרתי היום להראות לכם יוזמה יפה.

<גלית גלעד: התכנית המדהימה שעובדת ביחד עם הרשות לפיתוח הבדואים ומשרד החקלאות, מקדמת גם הסברה.

<גלית גלעד: עשינו למידה, ישבנו עם מובילי דעת ואנשים חשובים ואנשי קהילה.

<גלית גלעד: למדנו הרבה והבנו שאחת הדרכים להגיע לאוכלוסייה הבדואית היא דרך מובילי דעת הקהל שלהם.

<גלית גלעד: אני רוצה לחשוף בפניכם.

<גלית גלעד: היום אנחנו משיקים לרגל יום הנגב, שלושה סרטונים.

<גלית גלעד: זה סרטונים שהפקנו ביחד עם מובילי דעת קהל מהקהילה.

<גלית גלעד: אני אסביר אחד אחד ואנחנו מתכוונים להפיץ אותם בכל הדרכים.

<גלית גלעד: ופה אני קוראת לכל מי שיושב פה, בעיקר לצעירים, אני יודעת שיש לכם ווטסאפים.

<גלית גלעד: קחו את הסרטונים מאיתנו ותפיצו אותם כמה שיותר.

<גלית גלעד: אנחנו גם הקמנו קבוצת ווטסאפ עם למעלה מ-50 מובילי דעת קהל: רופאים, מורים, כי זה לא מספיק רק הפייסבוק שלנו.

<גלית גלעד: אנחנו צריכים שכולם ייכנסו.

<גלית גלעד: ואם אנחנו נראה שהדרך הזאת מצליחה, אנחנו נמשיך עוד ועוד.

<גלית גלעד: הסרטון הראשון הוא סרטון שמדבר על מניעת נפילות.

<גלית גלעד: זה סרטונים קצרים.

<גלית גלעד: מניעת נפילות בהובלת השחקן הראשי, ראש ארגון האימאמים בדרום, השיח ג'מאל אל עוברה, שנרתם.

<גלית גלעד: מוצג סרטון

<גלית גלעד: זה בשורה תחתונה חובה להתקין מעקה במדרגות, מעקה ושער.

<גלית גלעד: הסרטון הבא מדבר על מניעת אכילת פיצוחים.

<גלית גלעד: אנחנו גם בדקנו את הנתונים ואנחנו התאמנו את הסרטונים למגמות, שוב בעזרת הנתונים המדהימים שנאספים בבטרם.

<גלית גלעד: מוצג סרטון

<גלית גלעד: ובתרגום – להרחיק פיצוחים מילדים עד גיל 5.

יפעת שאשא ביטון: אפשר לאכול פיצוחים, רק אולי היו צריכים לשים את זה במקום גבוה בלי שהילדים יכולים להגיע.

<גלית גלעד: להרחיק אותם.

יוסף ג'בארין: רק איך אמרנו שזה מופץ?

<גלית גלעד: אנחנו נפיץ את זה מהיום.

יוסף ג'בארין: אה, זה עדיין לא הופץ?

<גלית גלעד: לא, אני משיקה.

<גלית גלעד: אתה הראשון שרואה את זה.

יוסף ג'בארין: יפה.

<גלית גלעד: אנחנו נפיץ את זה בכל האמצעים.

<גלית גלעד: בואו נראה את הסרטון האחרון.

<גלית גלעד: הסרטון האחרון זה מניעת כוויות ממים רותחים.

<גלית גלעד: אנחנו נראה את השחקנית הראשית, מפקחת הגנים בדרום.

<גלית גלעד: מוצג סרטון

יפעת שאשא ביטון: זה ממש קשה.

יפעת שאשא ביטון: אגב, את זה צריך בכל השפות, בגל המגזרים.

<גלית גלעד: השורה התחתונה – להרחיק נוזלים חמים מילדים, כדי למנוע כוויות.

<גלית גלעד: אלה שלושת הגורמים הראשיים בהיפגעות בבית.

<משה פריאל: האם עשיתם גם בכפרים הבלתי מוכרים?

<משה פריאל: כי זה לא כל כך משקף.

<משה פריאל: יהיה לי מה לומר על זה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אנחנו נאפשר דיון.

יוסף ג'בארין: כשראיתי את הבתים המפוארים, אז זה בטח קופץ לך שזה - - -

<משה פריאל: באר שבע - - -

יוסף ג'בארין: כן, זה לא בדיוק הנגב.

<גלית גלעד: קודם כל זה בית ברהט שאירחו אותי, משפחה נהדרת.

<גלית גלעד: התשובה היא כן ולא.

<גלית גלעד: במסגרת הפרויקט, ביחד עם משרד החקלאות, הפעילות היא רק ביישובים המוכרים, כשבבתי הספר ובגנים הילדים מגיעים ילדים והורים מהפזורה.

<גלית גלעד: אנחנו כארגון בטרם לא מסתפק בפרויקט הזה ומנסה לגייס תקציבים לפעילות גם בכפרים הלא מוכרים, אז יש לנו פעילות אבל היא לא ברמה כמו של הפרויקט הגדול הזה.

<גלית גלעד: ואני מצדיעה למשרד החקלאות ולרשות על שהבינו כמה הנושא הזה חשוב והחליטו לשלב איתנו ידיים.

<אביטל אפל פנקס: אולי נגיד מילה רק שלושת הסרטונים האחרונים.

<גלית גלעד: תודה.

יפעת שאשא ביטון: אגב, יש פה הערה נוספת שהיא חשובה, הרי אנחנו כל הזמן משתכללים.

יפעת שאשא ביטון: גם המפה שנמצאת שם על השולחן, זה אולי יפה, אבל גם היא מקור.

יפעת שאשא ביטון: ילד בא, מושך את המפה.

<גלית גלעד: נכון.

יפעת שאשא ביטון: אז אפשר להשתמש גם בזה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לארגון בטרם גם על הצגת הדברים וגם על השקת הסרטונים.

יפעת שאשא ביטון: אין שאלה שזה מאד מאד חשוב.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שמה שמופיע בסרטונים הוא נכון ונוגע לכל הקהלים, כי אם אנחנו מדברים על המשחק הבטוח ועל הנושא של מים חמים, שזה יכול להיות מקפה אבל זה יכול להיות גם בעוד צורות אחרות ובכלל כל הנושא של מאכלים מותרים ואסורים, שעלולים בעצם להביא לחלק, זה רלבנטי לכולם.

יפעת שאשא ביטון: לכן אני לא רואה פה את הדיפרנציאציה בין האוכלוסיות.

יפעת שאשא ביטון: זה נכון שאנחנו צריכים להנגיש את המידע הזה גם לאוכלוסיות שבכפרים הלא מוכרים, כי בסוף ילד הוא ילד, לא משנה באיזה מרחב פיזי הוא נמצא, אנחנו צריכים לעשות הכל כדי להגן עליהם.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לארגון בטרם, שוב הזדמנות גם לומר תודה על שיתוף הפעולה הרוחבי בכלל.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכסף יוסף ג'בארין שיזם את הדיון ואחר כך חבר הכנסת מסעוד גנאים ברשות דיבור ואנחנו נפתח את הדיון הרחב.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

יוסף ג'בארין: תודה לכבוד יושבת הראש.

יוסף ג'בארין: אכן אנחנו קיימנו דיון בדיוק באותו נושא לפני כמה חודשים ואנחנו חוזרים לזה היום ואנחנו נחזור לזה גם בעתיד הקרוב.

יוסף ג'בארין: זה אחד הנושאים הכואבים של החברה בכלל ובוודאי גם בתוך החברה הערבית.

יוסף ג'בארין: אני חושב שהנתונים מדברים בעד עצמם והשיעור היחסי המאד מוגבר, אני מבין שאנחנו מדברים על פי 25% מבחינת הייצוג של הילדים בנגב, בבחינת הפגיעות בתאונות הללו.

יוסף ג'בארין: זה פשוט מספר מדהים ומחייב את כולנו לפעול.

יוסף ג'בארין: כשאני אומר את כולנו, אז זה כמובן גם הרשויות האחראיות, העמותות, הקהילה עצמה ואנחנו בהנהגת הציבור.

יוסף ג'בארין: שני דברים שעלו בדיון האחרון, שחשוב אולי להציב אותם גם היום ולשמוע גם אם הייתה התקדמות.

יוסף ג'בארין: סוגיה מרכזית שעלתה בדיון האחרון היא סוגיה של הבטיחות בבתי הספר.

יוסף ג'בארין: כמובן בעיקר בתי ספר יסודיים, גני ילדים, בתי ספר שבאחריות משרד החינוך.

יוסף ג'בארין: ואני מזכיר את זה, כי ראינו שיש נתונים גם של הרשות למאבק בתאונות הדרכים, שהצביעו על סיכונים מאד מוגברים יחסית בתוך בתי הספר בחברה הערבית.

יוסף ג'בארין: ואני חושב שהנתונים הראו על כך שבעצם מרבית בתי הספר בחברה הערבית סובלים-.

יוסף ג'בארין: שלום, שלום, בדיוק הגעת בזמן, אדוני נציג משרד החינוך בכל מה שקשור לבטיחות בתי הספר.

יוסף ג'בארין: הצבענו על חומר הבעיה באותם בתי ספר ואני חושב שמרבית בתי הספר הוגדרו על ידי הרשות למלחמה בתאונות דרכים, כבתי ספר לא בטיחותיים בכל מה שמתקשר למערך הזה של להוריד את הילדים ולאסוף אותם והכניסה לבית הספר והיציאה והמדרכות.

יוסף ג'בארין: כמובן תעלה השאלה מי האחראי הישיר על כך, אבל מבחינתנו כאנשי ציבור, כל מי שקשור לנושא הזה הוא גם אחראי.

יוסף ג'בארין: גם משרד החינוך, גם הרשות המקומית ואולי גם ועדי ההורים.

יוסף ג'בארין: ולכן הרעיון כאן הוא פשוט לראות איך מטפלים בסוגיה הזאת.

יוסף ג'בארין: אני חושב שאם יש נציגים של הרשות למאבק בתאונות הדרכים - - -

יפעת שאשא ביטון: כן.

יוסף ג'בארין: אז נשמח לשמוע התייחסות מה נעשה עם הדו"ח, איך אפשר לקדם אותו, מה צריך לעשות כדי לשנות את המציאות הזו.

יוסף ג'בארין: הנושא השני שעלה זה כל מה שמתקשר לבטיחות ילדים בכפרים הלא מוכרים.

יוסף ג'בארין: כשאנחנו מדברים על הכפרים הלא מוכרים, אנחנו מדברים על כמחצית מהאוכלוסייה בנגד.

יוסף ג'בארין: נגיד מתוך 250,000 – כמעט 120,00-130,000 זה בכפרים הלא מוכרים.

<משה פריאל: שני שלישים.

יוסף ג'בארין: היום אולי יותר.

יוסף ג'בארין: אז לכן אם כל המערך הזה הוא מעריך שהוא מתאים יותר ליישובים המוכרים, אז צריך לחשוב ביחד איך פשוט פורצים את המעגל הזה ומגיעים לילדים ולמשפחות בכפרים הלא מוכרים.

יוסף ג'בארין: אני רואה גם נציגים מהאוכלוסייה, אז זו ההזדמנות לשמוע גם מכם רעיונות, תמונת המצב, מה אתם מציעים לעשות.

יוסף ג'בארין: גלית, ראיתי שאתם בשיתוף פעולה גם עם האוכלוסייה המקומית, שזה דבר מאד מבורך, עם ההנהגה המקומית והעברת המסרים דרכם.

יוסף ג'בארין: אני חושב שעכשיו צריך לראות איך באמת עושים שימוש הכי טוב והכי יעיל בסרטונים הללו ואיך מפיצים אותם ואיך מגיעים לכלל הקבוצה.

<גלית גלעד: נשמח לעזרה.

יוסף ג'בארין: אז אתם צריכים להגיד לנו מה סוג העזרה.

יוסף ג'בארין: אני מניח שנשמע גם מידידינו, גם מתושבי המקום, איך הם מציעים לקדם את הגברת המודעות הזו.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה.

מסעוד גנאים: תודה רבה.

מסעוד גנאים: אני מתנצל, כי אני חייב לצאת, יש עוד דיונים ועוד ועדות.

מסעוד גנאים: לצערי הרב בטרגדיה הזו אנחנו דנו הרבה פעמים, אם זה בכל מיני ועדות.

מסעוד גנאים: זה דימום מתמשך וכל יום נמשך, יש לנו קורבן, ילד או תינוק.

מסעוד גנאים: לכן כולנו צריכים להירתם למשימה הקדושה הזו של להציל את חיי הילדים האלה, שהם העתיד שלנו, של כולנו.

מסעוד גנאים: הפתרון הוא בשני מישורים.

מסעוד גנאים: המישור הראשון הוא העניין התודעתי.

מסעוד גנאים: לחנך.

מסעוד גנאים: לחנך לתרבות של העדפה.

מסעוד גנאים: בהתחלה העדיפות לבטיחות הילדים, לשלום הילד, לפני כל דבר אחר.

מסעוד גנאים: כאשר בונים בית מפארים אותו כמו ארמון, אבל כפי שאמר – דרבזין - הכוונה המדרגות חשופות ואין שם שום חיץ, אז אני מעדיף שמה שהאנשים אומרים עלי – את העושר שלי ולא את שלום הילדים שלי.

מסעוד גנאים: זה מתחיל משם.

יפעת שאשא ביטון: לפעמים זה גם חוסר מודעות.

מסעוד גנאים: וחוסר מודעות, זהו.

יפעת שאשא ביטון: הם פשוט לא יודעים שהם עושים משהו.

מסעוד גנאים: זהו, זו הכוונה שלי.

מסעוד גנאים: להעלות בהתחלה את המודעות.

מסעוד גנאים: לחנך לחיים בטוחים.

מסעוד גנאים: זה העיקר.

מסעוד גנאים: הדבר השני זה הסביבה.

מסעוד גנאים: זה כל התשתיות, זה כל העניין הזה.

מסעוד גנאים: לדאוג שהסביבה כולה תהיה סביבה בטוחה, אם זה בבית, אם זה בחצר ואם זה בכביש.

מסעוד גנאים: בשביל לעשות את זה צריך שכולנו נירתם למשימה הזו.

מסעוד גנאים: צריך תקציבים.

מסעוד גנאים: צריך שיתוף פעולה וצריך תכניות.

מסעוד גנאים: וכפי שאמרנו מהיום הראשון, אני זוכר את עצמי אולי בשנת 2010.

מסעוד גנאים: שנה שנייה אני בכנסת, זה היה הדבר הראשון, הכנס הגדול שעשינו בכנסת על העניין של בטיחות ילדים בחברה הערבית בנוכחות חברי כנסת, ראשי רשויות ובעיקר חשוב מאד – ראשי הרשויות.

יפעת שאשא ביטון: נכון, הרשויות.

מסעוד גנאים: לכן אולי אנחנו נשמע בהמשך הדיון לאן הגענו בעניין התכנית הלאומית, שמאז אנחנו מדברים עליה.

מסעוד גנאים: אני מקווה שתהיה התקדמות כדי להציל את הילדים האלה.

מסעוד גנאים: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יפעת שאשא ביטון: נגעת באמת בנקודה מאד חשובה – ראשי הרשויות.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהם פקטור מאד משמעותי בתהליך הזה מבחינת שיתוף הפעולה.

יפעת שאשא ביטון: אגב, זה לא רק עניין של כסף.

יפעת שאשא ביטון: יש דברים שאין שאלה שהם תקציביים, אבל גם יש דברים שהם לא תקציביים.

יפעת שאשא ביטון: למשל ראשי רשויות שיכולים להחליט מבחינת התכנון, האכיפה בתוך השטחים שלהם, ליצור סביבה יותר בטוחה.

יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו לוקחים למשל את הנושא של דריסה של ילדים בתוך חצר הבית.

יפעת שאשא ביטון: אם נשנה את הנוהג שהרכב חונה על דלת הכניסה ונקצה בעצם את המקום שנכון וראוי שהוא יהיה שם, אני חושבת שגם שם אנחנו נצליח לצמצם את התופעה ולהציל חיים של ילדים.

יפעת שאשא ביטון: אבל בשביל זה אנחנו התכנסנו כאן כולם, כדי שכל אחד מהמקום שלו יעשה את מה שהוא יכול.

יפעת שאשא ביטון: ד"ר מנואל כץ, משרד הבריאות, בבקשה.

<מנואל כץ: בוקר טוב לכולם וטוב שממשיכים לדון בנושא הזה.

<מנואל כץ: אני חי את הנגב 36 שנים ואני רופא ילדים.

<מנואל כץ: אני אחראי על אם וילד במשרד הבריאות.

<מנואל כץ: הייתי מנהל מחלקה בבית חולים סורוקה, הייתי סמנכ"ל בית החולים סורוקה ויושב ראש איגוד רופאי הילדים בישראל.

<מנואל כץ: אני מכיר את הנושא הכאוב הזה וכולנו ביחד בנינו את התשתית הרפואית שפחות או יותר קיימת היום במגזר.

<מנואל כץ: אבל אני רוצה להתייחס קודם כל למה שחברי הכנסת דיברו כרגע ואני חושב שזה האלמנט הרלוונטי ביותר.

<מנואל כץ: אנחנו מדברים על כ-250,000, 260,000 תושבים בחברה הבדואית, כאשר יש 80,000 ילדים מתחת לגיל 6 באוכלוסייה הזאת.

<מנואל כץ: אנחנו צריכים לדבר בעצם על נישואים עם קרובי משפחה בסדר גודל של 62%.

<מנואל כץ: אנחנו צריכים לדבר פה על כך ש-75% מכל האוכלוסייה הם מתחת לקו העוני.

<מנואל כץ: אנחנו צריכים להגיד ש-45% מכל הילדים נמצאים במשפחות ללא מפרנס אחד.

<מנואל כץ: אנחנו צריכים לדבר על זה ש - - -

יפעת שאשא ביטון: שיש מפרנס אחד.

<מנואל כץ: שיש מפרנס אחד או אין מפרנס.

יפעת שאשא ביטון: כן, זה על אותו משקל.

<מנואל כץ: ואנחנו צריכים לדבר על קשיים עצומים בתשתיות מכל סוג וסוג.

<מנואל כץ: זה מסביר, זה התוצאה שבסופו של עניין יש לילדים.

<מנואל כץ: כשאנחנו מדברים על תמותת התינוקות, שזה אחד מהנושאים שאת רצית שאנחנו נתייחס, תמותת תינוקות במגזר הבדואי היא הגבוהה ביותר במדינת ישראל.

<מנואל כץ: אנחנו מדברים על כ-12 על כל 1,000 תינוקות, כאשר במגזר היהודי פחות מ-4.

<מנואל כץ: במגזר היהודי - - -

יוסף ג'בארין: זאת התמותה של הילודה?

<מנואל כץ: כן.

<מנואל כץ: במגזר היהודי בנגב זה סדר גודל של 4, 4.5 על 1,000.

<מנואל כץ: 50% מתמותת התינוקות מוסברת על ידי מומים מולדים קשורים מאה אחוז מנישואים קרובים ואי היכולת לפני השידוך, או לפני ההחלטה להקים משפחה, לבדוק את המצב הגנטי של אותן המשפחות.

<מנואל כץ: זה יפתור חלק גדול מהדברים, כמו שרואה בירדן, בערב הסעודית ובמדינות אחרות.

<מנואל כץ: אני מודע, אנחנו כולנו מודעים למנהגים ולתרבות הארגונית של אותה חברה וצריכים לכבד את זה, והצורה הטובה ביותר לכבד את זה זה בחינוך מתאים ובהעצמה של האוכלוסייה.

<מנואל כץ: העצמה של הצעירים, העצמה של האישה, העצמה של הבקשה והקריאה לזכויות לאישה וזכויות לילדים.

יפעת שאשא ביטון: רגע, ברשותך אני מנסה להבין.

יפעת שאשא ביטון: לגבי הנושא שהם לא עושים בדיקות, הם לא עושים כי הם לא מסכימים או כי אין את האפשרות ואנחנו רוצים להעלות את המודעות לכך שחשוב לעשות בדיקות גנטיות?

<מנואל כץ: לא, לא.

<מנואל כץ: בכל המערכת ושירותי בריאות כללית היא אחראית על כמעט 90% פלוס מהאוכלוסייה, יש להם גישה פתוחה לכל הבדיקות בחינם, של ילדים, או משפחות בהתחלת ההיריון.

<מנואל כץ: חלק עושים את זה.

<מנואל כץ: חלק מאד מאד גדול לא עושים.

יפעת שאשא ביטון: הם לא עושים כי אין מודעות, או הם לא עושים כי הם לא רוצים בגלל התרבות.

<מנואל כץ: הם לא עושים.

<מנואל כץ: חלק גדול בגלל תרבות, חלק מאד מאד גדול כי מגיעים יותר מדי מאוחר לייעוץ, אבל הייעוץ הגנטי קיים והוא מאד מאד חשוב.

<מנואל כץ: צריכים להבין את החברה.

<מנואל כץ: אני חושב שאחד מהדברים שאנחנו צריכים להבין פה זה כמה אנחנו צריכים להיות קשובים, לכבד את מה שנהוג בחברה הבדואית.

<מנואל כץ: מה שנהוג בחברה הבדואית בעצם זה מערכת שבטית.

<מנואל כץ: אנחנו לא יכולים לפרסם את כל המחלות הגנטיות שיש בכל שבט ושבט.

<מנואל כץ: פה בעצם אנחנו נכנסים מאד חזק בפרטיות של אותם האנשים ואותן המשפחות והדבר הזה הוא מאד מאד קשה.

<מנואל כץ: אבל אנחנו מכירים, כי יש לנו בעצם את הגנוטיפ, את הגישה לאפשרות לדעת את המשמעות הגנטית של כל משפחה ומשפחה.

יפעת שאשא ביטון: אז רגע, אז אם אתה אומר שיש לכם את האפשרות לדעת בעצם את הגנוטיפ של כל משפחה, אז לא צריך לחשוף את זה ברבים, אבל כמו ששולחים תוצאות של בדיקות לצורך העניין לאדם פרטי, אז לשלוח למי שמתחתן באותה משפחה, כדי שהוא יהיה מודע לזה.

<מנואל כץ: כן, זה מה שנעשה ולכן מבחינתנו כל משפחה כזאת נכנסת לאיזה שהוא מערך של סיכון גבוה לפתח מחלה.

יפעת שאשא ביטון: והם מקבלים מכתב?

יפעת שאשא ביטון: נניח זוג מתחתן מאותה משפחה, הם עוברים תהליכים, הם מקבלים מכם את האינפורמציה?

<מנואל כץ: כן.

<מנואל כץ: בהחלט כן.

<מנואל כץ: בעיקר גם מהקופות וגם מהמערכת שלנו.

<מנואל כץ: למשרד הבריאות יש 22 תחנות טיפות חלב במגזר, גם ביישובים המוכרים וביישובים הלא מוכרים.

<מנואל כץ: 28 סך הכל עם אזורים כמו דימונה, ערד ואחרים שהם משולבים עם אוכלוסייה לא בדואית, מתוך 40 תחנות אם וילד שיש לנו בעצם במשרד הבריאות.

<מנואל כץ: בקופות החולים יש שני מרכזים לבריאות הילד, מפוארים ומאד מאד חזקים מבחינת התשתית לרפואת הילדים.

<מנואל כץ: הם מאד יחידים.

<מנואל כץ: יחידות של רופאי ילדים שעובדים על כ-1,500-2,000 ילדים, כל יחידה כזאת.

יפעת שאשא ביטון: והן מונגשות לאוכלוסייה הבדואית בדרום?

<מנואל כץ: זה חלק מהסיפור.

<מנואל כץ: בטח שזה מונגש, כל עוד איך אנחנו מגדירים את העניין.

<מנואל כץ: אם אנחנו מדברים על יישובים מאד מאד רחוקים, אז מי שמגיע לשם הן חלק מקופות החולים.

<מנואל כץ: הם צריכים בעצם להסיע את הילדים ולהגיע למקום או ללכת מרחקים ארוכים - - -

יפעת שאשא ביטון: אז זה לא מונגש.

יפעת שאשא ביטון: אם זה רחוק מהמקום שבו גרים, אז אין הנגשה.

<מנואל כץ: יש הנגשה.

<מנואל כץ: יש מספיק מערכת בריאות.

<מנואל כץ: אנחנו יכולים להגיד את זה, בסך הכל הילדים שהם מחוסנים במגזר.

<מנואל כץ: אנחנו מדברים על 95% מהאוכלוסייה.

<מנואל כץ: אם אנחנו מדברים על 95% מהילדים, זאת אומרת שאותם ילדים מגיעים למערכת.

יפעת שאשא ביטון: כן.

<מנואל כץ: והם מגיעים בעצם לטיפת חלב כאשר יש גם אחיות ויש רופאים.

<מנואל כץ: אבל לא לשכוח שגם במערכת הזאת יש את הכשלים הרלבנטיים מבחינת כוח האדם שהמערכת מפעילה.

<מנואל כץ: לנו יש קשיים נוראיים כדי לקבל אחיות, שיעבדו במערכת של טיפות חלב, ולא כי אין תקנים.

<מנואל כץ: יש לנו כרגע 17 תקנים פנויים לאחיות.

יפעת שאשא ביטון: אז מה הקושי?

<מנואל כץ: הקושי זה שאחות לא מגיעה.

<מנואל כץ: יש בעצם תחרות על כוח אדם של סיעוד, יש תחרות על כוח אדם של בריאות בכלל.

<מנואל כץ: יש תחרות על עובדים במערכת כמו מקצועות רפואיים, מה שהיה פרא-רפואיים להתפתחות הילד, כדי להגיע לטיפולים של ילדים מאובחנים בהתפתחות הילד וזה אך ורק בגלל התחרות בין המערכות המוסדרות בקופות החולים ומערכות פרטיות.

<מנואל כץ: זו בעיה ארצית, אבל כשאנחנו מדברים על האוכלוסייה הבדואית וכשאנחנו מדברים על האוכלוסייה הערבית בכלל בישראל, אני חושב שהעניין הוא להדגיש את החשיבות של אותן האוכלוסיות, שצריכות הרבה יותר ממה שהיום קיים.

<מנואל כץ: עם איזו שהיא מערכת שאנחנו עושים בעצם של תמריצים, על מנת לקדם שאנשים יגיעו, כולל הנושא של הכשרה לרופאים בדואים, לרופאים של אותה אוכלוסייה ואחיות של אותה אוכלוסייה, שהם יראו את האוכלוסייה שלהם כמטרה על מנת בעצם לתת את השירותים המתאימים.

יפעת שאשא ביטון: וזה עובד?

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת רואים איזה שהוא תהליך של התפתחות בעקבות התמריצים?

<מנואל כץ: משרד הבריאות בעצם הביא תמריצים בשנים האחרונות.

<מנואל כץ: לפני כמה שנים מלאנו את הצורך באחיות.

<מנואל כץ: כרגע שיש אותם התמריצים המצב הוא שונה.

<מנואל כץ: לא לשכוח שבית החולים סורוקה גודל, לא לשכוח שלאשדוד יש בית חולים חדש.

<מנואל כץ: לא לשכוח שיש מערכות פרטיות בתוך האזור שלנו, שהן בעצם - - -

יפעת שאשא ביטון: מושכות.

<מנואל כץ: בגלל משכורות או בגלל תנאי עבודה עדיפות בעצם לאותם אנשי מקצוע.

<מנואל כץ: זאת אומרת שזה אלמנט מאד מאד רלבנטי.

<מנואל כץ: הצד השני שהוא מאד מאד חשוב לדיון כאן, זה שעל פי 922 ועוד החלטות הממשלה, משרדים של הממשלה, משרד העבודה והרווחה, כלכלה, חינוך – הם בעצם קיבלו תקציבים ומקבלים תקציבים על מנת לקדם את האוכלוסייה, על כל התשתיות.

יוסף ג'בארין: אמורים לקבל.

<מנואל כץ: אמורים לקבל.

<מנואל כץ: זה כבר בתהליך.

<מנואל כץ: מה שמעניין זה שהבריאות בילדים מתחת לגיל 3, לא קיבלו את התקציבים המתאימים.

יפעת שאשא ביטון: אתם לא חלק מהחלטה 922?

<מנואל כץ: אנחנו לא חלק מההחלטה.

<מנואל כץ: אנחנו פינינו בתוך התקציבים של המשרד - - -

<קריאה: 10 מיליון - - - שזה 2 מיליון רק לשירותי חירום ובטיחות ילדים.

יפעת שאשא ביטון: נכון, שזה בעצם בתכנית נפרדת, אבל זה לא בתוך החלטה 922.

<מנואל כץ: לא, לא, זה לא בתוך, זו יוזמה שלנו.

<מנואל כץ: א נחנו קיבלנו 10 מיליון שקלים ומ-10 מיליון שקלים 5 הלכו לשירותי חירום לדברים מסוימים ואחר כך אושרו 5 מיליון שקלים, מיליון שקלים לכל שנה, כאשר אני מניח שאנחנו צריכים לדבר על תקציבים של 200 מיליון שקלים כדי לקדם את הדברים בצורה מסודרת.

<מנואל כץ: וזה בעצם התקציב שלנו בסופו של דבר, התקציב של משרד הבריאות, לקידום האוכלוסייה.

<מנואל כץ: יש עמותות שפועלות גם בתחום הבריאות, בתחום החברה, בתחום הידוע לאוכלוסייה על הצרכים שלהם.

<מנואל כץ: אבל פה צריך גם הנגשה תרבותית, הנגשה של שפה.

<מנואל כץ: צריכים להגיע לזה.

<מנואל כץ: אנחנו מדברים על כ-12% מהבתים במגזר הבדואי שאין בהם חשמל.

יוסף ג'בארין: כמה הוא אמר?

יפעת שאשא ביטון: 12%.

<מנואל כץ: ל-12% אין חשמל בכלל.

<מנואל כץ: אני לא מדבר על חשמל עם - - -

<קריאה: גנראטור.

<מנואל כץ: כן, עם גם גנרטור וזה.

<מנואל כץ: בלי חשמל בכלל.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, רק במשפט סיכום כדי שאנחנו נוכל לשמוע גם את המשרדים הנוספים, ברשותך, למרות שדבריך חשובים מאד.

<מנואל כץ: תשמעי, סיכום, אני מאוהב בחברה הבדואית.

<מנואל כץ: אני חושב שיש בה דברים מאד מעניינים ומאד מאד חשובים ומה שחסר כאן זה גם את ההעצמה של אותה אוכלוסייה על מנת לקדם את הדברים משלה, גם את ההבנה של מי שמוביל ומנהיג בתוך האוכלוסייה, על מנת להגיע להעצמה מתאימה.

<מנואל כץ: ועוד פעם, אני מדבר על האישה בעיקר, אני מדבר על הצעירים בעיקר ואני מדבר בעיקר על הצורה שאנחנו, שכולנו צריכים בעצם לעבוד עם האוכלוסייה המיוחדת הזאת.

יפעת שאשא ביטון: כן.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

<משה פריאל: אבל חסר מרכיב מרכזי, פתיחות ושיתוף פעולה.

<מנואל כץ: ברור.

יפעת שאשא ביטון: אתה תקבל את רשות הדיבור, אתה תוכל להתייחס.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך, ד"ר מנואל כץ.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת יוסף ג'בארין, אני רק אומר, אם אני מתחברת לדברים של הדוקטור, שאנחנו צריכים גם אתכם, חברי הכנסת כאן.

יפעת שאשא ביטון: כי אם אנחנו מדברים על שינוי תרבותי ושינוי של תפיסה ותהליכים של העצמה, אני חושבת שאין נכונים מכם כדי להוביל תהליכים כאלה בתוך החברה ואנחנו מן הסתם רואים שזה מקרין גם על הדברים הנוספים שככה בוערים לכם כאן בכנסת.

<מנואל כץ: דרך אגב, אני רוצה להזמין את כולם לשני כנסים שאנחנו עושים.

<מנואל כץ: זה המלצה שלנו.

<מנואל כץ: אחד הכינוס מצפה בנגב, למדיניות הנגב, שאנחנו מקדישים אותו רק לילדים.

<מנואל כץ: הוא בעיקר למגזר הבדואי.

<מנואל כץ: זה ב-28 בנובמבר; ועוד כינוס שאנחנו עושים בשבוע הבא באוניברסיטת בן גוריון.

יפעת שאשא ביטון: יום זכויות הילד בכנסת ביום הזה.

<מנואל כץ: נכון.

יפעת שאשא ביטון: תוכלו לחבר את השיח.

<מנואל כץ: וב-7 בנובמבר באוניברסיטת בן גוריון, אנחנו עושים גם כן יום מיוחד של עמותת גושן, שאני במקרה גם נשיא העמותה.

<מנואל כץ: הפקולטה לרפואה, משרד הבריאות ואשלים וכו', לקידום החברה הבדואית.

יפעת שאשא ביטון: יפה.

יוסף ג'בארין: אני מסכים עם ההערה שלך לגבי תפקיד ההנהגה, אבל הנושאים האלה היו פחות בנושא של תאונות.

יוסף ג'בארין: זה היה יותר בתמותת ילדים טבעית וכדומה.

יפעת שאשא ביטון: שזה גם חשוב, כי אם אנחנו נצליח למנוע את זה, אז - - -

יוסף ג'בארין: ודאי, ודאי.

יוסף ג'בארין: אני רק אומר.

יוסף ג'בארין: ודאי שזה חשוב.

יפעת שאשא ביטון: זה גם וגם.

יוסף ג'בארין: אני רק אומר שזה פחות הפוקוס של הדיון.

יוסף ג'בארין: זה לא מפחית מערכם של הדברים, ודאי.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על תמותת ילדים במגזר הבדואי ואני חושבת שצריך להסתכל על זה בכל הפריזמה, כדי שאנחנו נוכל למנוע כמה שיותר.

יפעת שאשא ביטון: אני לא מוותרת על הילדים האלה, שנולדו ומתו בגלל בעיות גנטיות.

יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו יכולים להעניק להם חיים ארוכים, אז למה לא בעצם?

יפעת שאשא ביטון: ולכן זה לא מוריד מהאחריות שכל כל מי שיושב כאן - - -

יוסף ג'בארין: לא, לא, ודאי.

יפעת שאשא ביטון: אבל זה גם אומר משהו אלינו, ההנהגה.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת איפה אנחנו בתוך הסיפור הזה יכולים לתרום את חלקנו.

יפעת שאשא ביטון: אני יכולה לומר לך שברמה האישית אני רואה את עצמי כאיזו שהיא דוגמא אישית, או כמי שיכולה לחולל מהפכות בשיח והכל בחברות מסוימות, ואני מגייסת אותך כדי לחולל את זה בחברה הערבית.

יוסף ג'בארין: בוודאי, בוודאי.

יוסף ג'בארין: היום יש לנו ארבעה חברי כנסת מהרשימה המשותפת בנגב, אז צריך לנצל את זה כמובן.

יפעת שאשא ביטון: כן, להתחיל לבנות שיח חדש.

יפעת שאשא ביטון: המועצה לשלום הילד, רחלי ואחר כך משרד החינוך, רותם זהבי ושפיע אלג'מאל.

יפעת שאשא ביטון: אני אתן לשניכם.

יפעת שאשא ביטון: אני אתן לכולם.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה רגע לתת למשרדי הממשלה להתייחס ואחר כך אנחנו נמשיך.

<אילן אביטן: אני ממשרד הרווחה, אני גם אשמח לדבר.

יפעת שאשא ביטון: רשום לי גם.

יפעת שאשא ביטון: זה שלא אמרתי את שמכם, זה כי אני לא אקרא את כל הרשימה.

יפעת שאשא ביטון: אני רק נותנת אופק למי שאחרי רחלי.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<רחלי הכהן: האמת שאחרי מנו, שכבר אמר את רוב הדברים, קצת קשה להגיד.

<רחלי הכהן: אגב, גם אני התכוונתי כן להתייחס בעיקר לתמותה של הילדים, בגלל שארגון בטרם פה כבר הציגו את כל הנתונים האחרים.

<רחלי הכהן: אני רק רוצה לדבר על שתי נקודות עיקריות, שאמנם מנו קצת הזכיר אותן, אבל אני קצת אראה את הפרטים.

<רחלי הכהן: אחד זה לגבי התשתיות, שזה גם רלבנטי כמובן לתאונות.

<רחלי הכהן: זה משהו שאנחנו חוזרים ואומרים שוב ושוב ושוב, אבל זמן ההגעה למקום, זאת אומרת גם שצריך להגיע למיון וגם זמן ההגעה של האמבולנסים, שפעמים רבות בכלל מתקשים ולא יכולים להגיע, או הולכים ברגל.

<רחלי הכהן: בעניין הזה התשתיות וגם תשתיות של חשמל, אבל גם של מים, כי הרבה פעמים כתוצאה מהמים גם נגרמים כל מיני זיהומים שכתוצאה מהם יש תמותה של ילדים.

<רחלי הכהן: העניין האחר זה בעצם המודעות לבריאות, שזה גם במערכת החינוך, שאנחנו מקווים לראות כבר מגיל צעיר חינוך לבריאות, מודעות לתזונה נכונה ולהיגיינה, אבל גם למערכת הבריאות עצמה, כשהרעיון הוא בעצם חוץ מכוח האדם בהנגשה, שצריך להתגבר על זה, גם בהיבט ההסברתי.

<רחלי הכהן: כי צריך להגיע לאותם כפרים פיזית, לדבר גם על טלטול תינוקות, שהרבה פעמים מוות בעריסה יכול להיות מסימנים כאלה ובכלל לא מודעים לזה.

יפעת שאשא ביטון: זה לא מוות בעריסה, זה מוות פתאומי.

<רחלי הכהן: מה?

יפעת שאשא ביטון: בגלל זה זה מוות פתאומי, לא מוות בעריסה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מכניסים את הכל ואז פוטרים את עצמנו - - -

<רחלי הכהן: סליחה, כן.

יפעת שאשא ביטון: לא, לא סליחה, זה בסדר.

יפעת שאשא ביטון: זה רק כדי לחדד.

<רחלי הכהן: כן.

<רחלי הכהן: גם עזרה ראשונה באופן כללי, סימנים מוקדמים לאיתור מחלות וכל מיני דברים, שככל שהם יתגלו יותר מוקדם, בעיקר בגלל מודעות, יהיה אפשר לטפל בהם בצורה טובה יותר.

יפעת שאשא ביטון: כן.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה רחלי.

יפעת שאשא ביטון: רותם זהבי ואחר כך שפיע אלג'מאל, משרד החינוך.

<רותם זהבי: אני מעדיף ששפיע יתחיל.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה שפיע.

<שפיע אלג'מאל: צהריים טובים לכולם.

<שפיע אלג'מאל: חשוב שתדעו מה אנחנו עושים בשוטף ורק אחר כך מה אנחנו הולכים לעשות מעבר לזה.

<שפיע אלג'מאל: לימיני נמצא ד"ר מוחמד אלהיב, שהוא גם הממונה על המגזר הבדואי ורותם זהבי, האמא והאבא של כל הבטיחות של המשרד.

<שפיע אלג'מאל: ברשות

<שפיע אלג'מאל: כם אני אתחיל במה המשרד עושה בכל הנושא של בטיחות בדרכים בחברה הערבית ואני אתייחס גם לתכנית העבודה לחינוך, למניעת תאונות ילדים.

<שפיע אלג'מאל: זה נמצא במסך.

<שפיע אלג'מאל: אני אדלג על כל הסטטיסטיקות שעשינו ואני אתחיל בתכניות ובפעולות במוסדות החינוך.

<שפיע אלג'מאל: אני אציין כמה מהן.

<שפיע אלג'מאל: יש את – ללמוד תנועה – שזה בכיתות א' ו-ב'.

<שפיע אלג'מאל: הנתון שיש לנו – 1,581 כיתות לומדות.

<שפיע אלג'מאל: עצמאים בשטח - כיתות ה', 400 כיתות.

<שפיע אלג'מאל: כל שנתיים כל כיתות ה' תלמדנה את התכנית.

יפעת שאשא ביטון: מה זה עצמאים בשטח?

<שפיע אלג'מאל: עצמאים בשטח זה משהו שאת נותנת לתלמידים של כיתה ה' להתנסות בכל הנושא של זהירות בדרכים.

<שפיע אלג'מאל: זה משהו קטן, כמו משמרות הזה"ב, שאני אציין שמשמרות הזה"ב זה, זה כ-1,800 כיתות, לכיתות ה' נותנים את האחריות בליווי הורים, כמו הנושא של נשק וסע.

<שפיע אלג'מאל: קאבל וספאר.

<שפיע אלג'מאל: משהו כזה.

<שפיע אלג'מאל: התחלנו את זה בהרבה בתי ספר.

<שפיע אלג'מאל: זה התחיל בבתי הספר היהודים והתחלנו גם בבתי ספר ערבים, שזה משהו שתלמידים בכיתות ה' התנסו עם ההורים שלה בכל הנושא של הבטיחות.

<שפיע אלג'מאל: חינוך תעבורתי בכיתות י' – 865 כיתות לומדות את התכנית.

<שפיע אלג'מאל: בשנת הלימודים תשע"ח כל כיתות י' בחברה הערבית ילמדו את תכנית החינוך התעבורתי.

<שפיע אלג'מאל: יש את הנושא של סינימה דרייב – 936 כיתות השתתפו בתכנית.

יפעת שאשא ביטון: מה זה סינימה דרייב?

יפעת שאשא ביטון: לא עוזר לי רשימת מכולת.

יפעת שאשא ביטון: אני צריכה להבין מה התכנית והמהות שלה, כדי לדעת עד כמה זה באמת נותן ערך מוסף.

<שפיע אלג'מאל: כן.

<שפיע אלג'מאל: איך בטרם סרטונים כמו האימאם הזה, שלמשל נתן את הטיפ של המעקות.

<שפיע אלג'מאל: סינימה דרייב זה כמו אקדמיה ברשת.

<שפיע אלג'מאל: את מכניסה כמות של תלמידים בתוך חדר מחשבים ומישהו באון ליין נותן להם הסבר על כוויות או - - -

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת זה בעצם קמפיינים לבטיחות ילדים, לצורך העניין, שנעשים באמצעות הרשת.

<שפיע אלג'מאל: נכון, נכון.

<שפיע אלג'מאל: וחשוב מאד שזה לתלמידים - - -

יפעת שאשא ביטון: נתתם לזה שם – סינימה דרייב.

<שפיע אלג'מאל: שירות אזרחי, זה בשיתוף פעולה עם הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.

<שפיע אלג'מאל: יש את הנתונים.

<שפיע אלג'מאל: אנו שותפים גם לתכנית פעולה בהובלת הרשות הלאומית בחברה הערבית.

<שפיע אלג'מאל: שבוע בטיחות בדרכים לשל שכבות הגיל, זה נמצא.

<שפיע אלג'מאל: השבוע הבין לאומי לבטיחות ילדים.

<שפיע אלג'מאל: היום הלאומי לשוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות, שזה התחיל חדש במחוז צפון בצורה ממש יפה.

יפעת שאשא ביטון: זה רשימת מכולת.

<שפיע אלג'מאל: יש את – לנוע בעולם מתנועע – תכנית ללימוד התנהלות מיטבית במרחב לקדם יסודי והתכנית מועברת כיום ב-192 גנים- - -

יפעת שאשא ביטון: שפיע, בוא, ברשותך.

יפעת שאשא ביטון: נחמד.

יפעת שאשא ביטון: אתה יכול לספר לי את כל מה שמשרד החינוך עושה.

<שפיע אלג'מאל: הרבה דברים.

יוסף ג'בארין: אתה יכול לקחת את - - - לכל הוועדות.

יפעת שאשא ביטון: שנייה.

<שפיע אלג'מאל: אני אתן לך את המסמך הזה בסוף הדיון.

יפעת שאשא ביטון: שנייה, תשתחרר.

יפעת שאשא ביטון: אני מכירה את התכניות האלה.

יפעת שאשא ביטון: אני יכולה לומר לך שאני זיהיתי כאן לא מעט תכניות שהן רלבנטיות לכל המגזרים.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת זה חלק ממה שמשרד החינוך עושה, לאו דווקא בדגש על האוכלוסייה הבדואית.

יפעת שאשא ביטון: תשתחרר רגע מהמסמך ואני רוצה שתנסה לומר לי איזה תכניות ייחודיות יש למשרד, בדגש על החברה הבדואית, ואני אתן לך דוגמא.

יפעת שאשא ביטון: אני אעזור לך.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו קיימנו כאן דיון, גם בעקבות בקשה של החברים מהרשימה המשותפת, לגבי כל הנושא של מניעת היפגעות מנפל (של תחמושת) בשטחים של הנגב ואנחנו יצאנו עם דרישה מאד מאד ברורה, שמשרד החינוך התייחס אליה, שאנחנו מבקשים שתהיה הדרכה ספציפית בתחום הזה, כדי שילדים ידועה לזהות את הסכנות שם.

יפעת שאשא ביטון: ביקשנו שזה יהיה בפתיחת כל שנה ושזה יהיה גם אחר כך לאורך השנה.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שזה יהיה משהו שהוא עקבי, כדי שלפחות בתחום הזה אנחנו נדע להבטיח את שלומם.

יפעת שאשא ביטון: כתב לנו משרד החינוך שאכן התגבשה איזו שהיא תכנית.

יפעת שאשא ביטון: אם אתה שואל אותי, ציפיתי שתבוא ותגיד – הנה ,יש פה תכנית כדי - - -

<שפיע אלג'מאל: הנה, זה בדיוק השלב הבא.

יפעת שאשא ביטון: אז בוא נעשה את זה קצר, כי זה גם דיון מהיר וגם - - -

<שפיע אלג'מאל: אוקיי, נעשה את זה קצר.

יפעת שאשא ביטון: תיקח את הדברים הייחודיים לאוכלוסייה בנגב.

<שפיע אלג'מאל: בסדר.

יוסף ג'בארין: ובנושאים האלה, של בטיחות ילדים.

<שפיע אלג'מאל: בסדר.

<שפיע אלג'מאל: למשל הכשרת גננות ומורים, גם בכל המגזרים ובמיוחד במגזר הבדואי, שכל הגננות יוכשרו וייקחו השתלמויות בכל הנושא של תאונות של ילדים במרחבים, בחצר ובכל הנושא הזה.

<שפיע אלג'מאל: יש והתחלנו בנושא של פיתוח חומרי למידה וזה עבודה לצוות ההוראה, שזה נותן להם מגוון הטיפול בכל הסכנות לילדים מלידה ועד גיל 6, בכל הסביבה.

<שפיע אלג'מאל: אני מפקח על מדע וטכנולוגיה במשרד החינוך ובין היתר אני גם מפקח על הנושא של הבטיחות במעבדות.

<שפיע אלג'מאל: אני אומר לך שמשרד החינוך מזה הרבה שנים לא מוותר על כל הנושא של הבדיקות, של אותן מעבדות בתוך בתי הספר ולפעמים אנחנו סוגרים מעבדות, כי יש ליקויים או שהמעבדה - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל זה קשור לבטיחות במערכת החינוך בכלל.

<שפיע אלג'מאל: כן, בסדר.

<שפיע אלג'מאל: עכשיו כל הנושא שדיברת על הכשרת גננות.

<שפיע אלג'מאל: היום מתגבשת גם תכנית איך משתפים את ההורים עם הגננות, עם המורים של הגיל הרך.

<שפיע אלג'מאל: בכל ההכשרות של הגננות, והתחלנו את הפיילוט הזה במחוז צפון, עכשיו זה עובר למחוז דרום, כי אנחנו רואים בהורים שותפים.

<שפיע אלג'מאל: כמו שמאד מאד סיקרן וריתק אותי אותו אימאם שדיבר על המעקה, והלוואי ואותו אימאם גם בדרשה של יום שישי יעשה משהו בנושא הזה, אנחנו - - -

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, שפיע, בסדר.

יפעת שאשא ביטון: אני מבינה, אנחנו עוד פעם גולשים.

<שפיע אלג'מאל: למשל כל הנושא של השחייה, כל הנושא של הקייטנות.

יפעת שאשא ביטון: קודם כל השחייה, בכלל במשרד החינוך צריך לטפל בה, כי זה לא רק במגזר הבדואי וזה לא בכלל, זה רק במקומות מסוימים.

יפעת שאשא ביטון: בוא לא נטבע במקומות שאנחנו צריכים לטפל בהם בלי שום קשר לאוכלוסייה בנגב.

יפעת שאשא ביטון: קודם כל אני מודה לך שלא דיברת על כישורי חיים, כי בדרך כלל כל מי שיושב כאן זורק את הכל על כישורי חיים.

<שפיע אלג'מאל: לא, לא.

יפעת שאשא ביטון: אז כבר התקדמנו.

יפעת שאשא ביטון: אני אבקש בסיום הדיון, בהמלצות, שמשרד החינוך יעביר תכניות קונקרטיות.

יפעת שאשא ביטון: אתה יודע מה, אני רוצה לדעת שלפחות מה שדיברנו עליו כאן בוועדה מבחינת האוכלוסייה הזו, זה לא הדיון הראשון שאנחנו מקיימים, הדברים נעשים.

יפעת שאשא ביטון: נתתי דוגמא של נפל של תחמושת.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו דיברנו על סוגיות נוספות.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לדעת שיש התייחסות ייחודית למאפיינים של האוכלוסייה במגזר הבדואי, שאנחנו יודעים לתת להם את המענים הייחודיים להם, מעבר לכל מה שאנחנו חייבים לעשות במסגרת מערכת החינוך הכולל.

<רותם זהבי: אולי נשמע את המפקח על המגזר הבדואי, מוחמד אלהיב.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, אם הוא יודע לתת דברים קונקרטיים.

יפעת שאשא ביטון: גלית, את רצית להתייחס למשהו?

<גלית גלעד: אני אשמח, לשאול את מר שפיע.

<גלית גלעד: אמרת הכשרות גננות?

<גלית גלעד: מה הסילבוס?

<גלית גלעד: מה הולך להיות שם?

<גלית גלעד: זה מפתיע מעודד, אבל - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, זה הכשרת גננות במסגרת - - -

<שפיע אלג'מאל: אבל אתם בטרם יושבים עם עירית בירן, הרי את יושבת עם עירית בירן ואתם בשיתוף פעולה בהרבה דברים.

<גלית גלעד: אז אתה מדבר על היוזמה של עירית בירן?

<שפיע אלג'מאל: כן, בוודאי.

<שפיע אלג'מאל: הרי הנציגה שלך נמצאת בוועדות.

<גלית גלעד: אוקיי, אז זה שלב התפתחות.

<גלית גלעד: יש להם כוונה, אבל בסדר.

<שפיע אלג'מאל: ויש תקציב.

<גלית גלעד: ויש תקציב.

<גלית גלעד: ואגב שחייה - - -

יפעת שאשא ביטון: אגב זה הכי חמור.

יפעת שאשא ביטון: שיש תקציב, יש התכוונות ואין מעשה.

<שפיע אלג'מאל: והמנכ"ל מעודד את זה.

<שפיע אלג'מאל: המנכ"ל הודיע לבטיחות בדרכים ומקדם את זה.

<רותם זהבי: עוד אין תקציב.

יפעת שאשא ביטון: מה?

<רותם זהבי: עוד אין תקציב.

יפעת שאשא ביטון: הוא אמר שיש תקציב.

יפעת שאשא ביטון: שפיע אמר יש תקציב.

<שפיע אלג'מאל: להשתלמות, רותם.

<שפיע אלג'מאל: ממה שהבנתי מעירית בירן יש תקציב להשתלמות.

יוסף ג'בארין: השתלמות למי, לגננות?

<שפיע אלג'מאל: לגננות, כן.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה בואו, כדי שנוכל לאפשר גם לאחרים.

יפעת שאשא ביטון: מוחמד אלהיב, בבקשה ואנחנו נעבור למשרדים הבאים ולמשתתפים.

<מוחמד אלהיב: בחלק של החפצים החשודים וכל מפגעי הבטיחות בשדות מוקשים או שדות שקרובים לטווח המחיה של הילדים ובעיקר ביישובי - - -, אגף הבטיחות והביטחון במשרד הכין מערך שלם, שנקרא זהירות חפץ חשוד.

<מוחמד אלהיב: המערך הזה יתורגם.

<מוחמד אלהיב: עד הבוקר הזה, היום, מתורגם כבר לערבית עם מצגת מוכנה, שתישלח בימים הקרובים לכל מחנכי המגזר הבדואי בדרום, מחנכות ומחנכים.

<מוחמד אלהיב: כנ"ל הוכנו שלוש איגרות, איגרת אחת למחנך, איגרת להורים ואיגרת שלישית למנהלים.

<מוחמד אלהיב: היא גם כן הוכנה בעברית, תורגמה לערבית, הותאמה גם.

<מוחמד אלהיב: לא רק תורגמה, הותאמה גם לתרבות הבדואית בדרום.

<מוחמד אלהיב: בימים הקרובים כל החומרים האלה יישלחו לכל מוסדות החינוך, על מנת להתחיל ולהטמיע את זה הלכה למעשה, החל מ-1 בנובמבר.

<מוחמד אלהיב: זאת אומרת החל ממחר.

יוסף ג'בארין: איך?

יוסף ג'בארין: איך יטמיעו?

יוסף ג'בארין: אתה שולח את זה לבית הספר ו-?

יפעת שאשא ביטון: כן, עד שהם קיבלו, עד שהמזכירה פתחה את המיילים, ראתה שיש מצגת, העבירה למורים.

יפעת שאשא ביטון: המורים לא מקבלים שום תדרוך?

יפעת שאשא ביטון: יש להם הרי מפגש לצורך העניין גם עם מפקחות בתי הספר אחת לתקופה, גם עם המנהלים.

יפעת שאשא ביטון: אין איזה שהוא תהליך של הכנה שלהם, של הכשרה שלהם?

יפעת שאשא ביטון: כי הם יציגו את המצגת ו-?

<מוחמד אלהיב: לא, במסגרת הכשרת מורים אין את הדבר הזה, אבל במסגרת ההטמעה הבית ספרית והטמעת הנושא של בטיחות, יש לנו רפרנט מחוזי, ששייך לכל הנושא של בטיחות וביטחון במחוז.

<מוחמד אלהיב: חלק מתפקידו זה גם כן להטמיע את כל הערכים הפדגוגיים האלה, בתוך מוסדות החינוך.

<מוחמד אלהיב: כנ"ל מונה השנה מדריך לבריאות ומדריך למניעת תאונות.

<מוחמד אלהיב: הם יפעלו בתוך מוסדות החינוך ויתנו הדרכה יותר מקיפה למנהלים.

<מוחמד אלהיב: פחות למורים, אבל יותר למנהלים.

יפעת שאשא ביטון: והמנהלים צריכים להוריד את זה הלאה.

יפעת שאשא ביטון: בסדר.

<מוחמד אלהיב: בדיוק, בדרך מקיפה, אבל יש התחלה והחל ממחר היא תתחיל החל למעשה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה מוחמד.

יפעת שאשא ביטון: רותם, אתה רוצה להוסיף משהו, או שאנחנו מסתפקים בדברים?

<רותם זהבי: תראי, קודם כל אין תקציבים כרגע לתכניות נוספות בדברים מסוימים.

<רותם זהבי: אני לא יודע מה נאמר פה, אני לא יודע מה גלית - - -

<גלית גלעד: עדכנתי שהתקציב של התכנית הלאומית אושר ביום חמישי.

<רותם זהבי: אוקיי, אני שמח.

<גלית גלעד: הנה.

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל סליחה רגע, אני מוכרה לומר משהו.

יפעת שאשא ביטון: התכנית הלאומית לבטיחות ילדים, עם כל הכבוד לה ואני הובלתי אותה ובכל זאת אני אומרת עם כל הכבוד לה, לא באה להחליף תהליכים שצריכים להיות בבילד אין או ב-DNA של מערכת החינוך.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו הבאנו תכנית כדי שהיא תהיה עם ערך מוסף.

<רותם זהבי: ודאי, ודאי.

יפעת שאשא ביטון: אז סליחה שאני אומרת את זה.

<רותם זהבי: לא, זה בסדר.

<רותם זהבי: אנחנו לא בורחים מאחריות.

יוסף ג'בארין: גם חלק מהדברים שאנחנו מדברים בכלל לא צריכים תקציבים.

יפעת שאשא ביטון: כן.

יוסף ג'בארין: זה שאתה מפעיל את ה - - -

<רותם זהבי: גלית, את עדכנת אותם על התכנית שמשרד החינוך הולך לעשות בימים אלה?

<גלית גלעד: לא.

<גלית גלעד: זה התפקיד שלך.

<רותם זהבי: אוקיי.

<גלית גלעד: אני עוד לא עובדת במשרד החינוך.

<גלית גלעד: המנכ"ל הנחה אותנו להכין תכנית חומש לבטיחות ילדים.

יפעת שאשא ביטון: יפה.

<רותם זהבי: כאשר ההתקדמות היא לא רק בתוך משרד החינוך אלא גם בעניין הזה של אקלים הבטיחות בבית ובסביבה של הבית ובשעות הפנאי וכו'.

<רותם זהבי: כאשר המגזר הערבי והבדואי הם ציר מרכזי מאבני הדרך של התכנית הזאת.

<רותם זהבי: אנחנו יושבים איתם ואנחנו מכינים איתם.

<רותם זהבי: כמובן שאנחנו לאורך השנים לא חיכינו לתכניות של המדינה בנושא הזה של התכנית הלאומית ועשינו חלק מהדברים, אבל אני באמת מצפה שגם את תמשיכי להיאבק בנושא הזה, כי התקציב שאושר עכשיו הוא באמת טיפה בים.

<רותם זהבי: כי בסוף ל משרד החינוך יגיע מעט ואנחנו, במשאבים שלנו, ממשיכים.

<רותם זהבי: אנחנו למשל עם היחידה שלי, אני מיניתי בן אדם שירכז את כל הנושא של התכנית הלאומית, שהוא מתוך התקציב שלנו.

<רותם זהבי: אנחנו הולכים להקים מרכז של משרד החינוך לכל הנושא של נתונים ותאונות, שמנהלי בית ספר יוכלו לקבל אירועי בטיחות שקרו לא רק בבית הספר, אלא גם מחוץ, והילדים שלהם.

<רותם זהבי: וכמובן לעסוק בכל התחומים, גם של פגיעה - - -

יפעת שאשא ביטון: שזה חלק מהתכנית הלאומית בעצם, מה שהוצג כאן?

<רותם זהבי: אפשר לומר - - -

יפעת שאשא ביטון: מה שהמנכ"ל בעצם?

<רותם זהבי: תראי, אני לא אובייקטיבי, אבל את יכולה לשאול את גלית.

<רותם זהבי: אין ספק שמשרד החינוך הוא בין המובילים במשרדי הממשלה בנושא הזה.

<רותם זהבי: אנחנו רואים את עצמנו בכל התחומים ואני מקווה שגם בשנה הבאה אנחנו נהיה כבר עם תכנית מובנית.

<רותם זהבי: תוך חודש אנחנו - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל שהיא חלק מהתכנית הלאומית הגדולה, או שהיא בנוסף?

<גלית גלעד: בנוסף.

<גלית גלעד: היא בצד.

יפעת שאשא ביטון: היא בנוסף?

<גלית גלעד: הם כבר מקדמים את זה - - -

<רותם זהבי: אנחנו מעבר ל - - -

<גלית גלעד: משרד החינוך הוא משרד מוביל בבטיחות ילדים, אין ספק ורותם הוא אחד מהחלוצים.

<רותם זהבי: כן, תודה.

<רותם זהבי: זהו.

<רותם זהבי: אז אנחנו בימים אלה - - -

יוסף ג'בארין: אז מה - - -

<רותם זהבי: אני מעריך עד סוף דצמבר, אנחנו מציגים למנכ"ל את התכנית החמש שנתית לבטיחות ילדים.

<רותם זהבי: זה כולל פרק גדול של המגזר הערבי, אבל לא רק.

<רותם זהבי: גם תחומים נוספים אחרים, מינהל פדגוגי, חינוך גופני ועוד תחומים רבים אחרים.

<רותם זהבי: בטיחות בדרכים.

יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו נשמח שזה גם יבוא ויוצג כאן בוועדה, כדי שנוכל לבחון את זה.

<רותם זהבי: בהחלט.

<גלית גלעד: להזמין - - - הזדמנות - - - בטיחות.

<רותם זהבי: בהחלט.

יוסף ג'בארין: איך אתם משתפים את הקהילה המקומית בעיקר בנגב בבניית התכנית?

<רותם זהבי: תראה, אני לא רוצה עכשיו לשלוף לך סתם פתרונות.

<רותם זהבי: אני חושב, וזה מה שאני הולך לעשות, זה שמי שמתמחה בתחומים האלה וגם במגזר עצמו, גם האנשים שלנו, הרפרנטים במגזר הבדואי וגם את ארגון בטרם, שיש להם תכניות מובנות, שאנחנו נצטרך לראות איך אנחנו מעצימים אותם ומגדילים אותם, כדי שהם יהיו יותר מעורבים ויותר ישפיעו.

יוסף ג'בארין: יש לי פתרונות פרקטיים.

יוסף ג'בארין: אולי צריך לזמן ישיבה של מנהלי מחלקות חינוך למשל, מנהלי מחלקות רווחה.

יוסף ג'בארין: להתייעץ איתם מה אפשר לעשות, מה הם מציעים וכדומה.

יוסף ג'בארין: אי אפשר לבנות תכנית לאומית, במיוחד עם הנתונים הללו, שיש כאן עניין - - -

יפעת שאשא ביטון: אם יש ועדת היגוי.

יוסף ג'בארין: אם יש עניין ייחודי באזור הנגב, אני חושב שצריך לשתף את האוכלוסייה.

יוסף ג'בארין: אתה יודע מה, הם יודעים יותר טוב ממני ויותר טוב ממך מה צריך לעשות שם.

יוסף ג'בארין: תאמין לי.

<רותם זהבי: בהחלט.

<רותם זהבי: אנחנו נעשה את זה ואני מאמץ את הרעיון הזה, הוא רעיון מצוין ואין ספק שאנחנו נשתמש בקבוצות החשיבה האלה, בהחלט.

יפעת שאשא ביטון: כן, אם יש ועדת היגוי, אז נכון שיהיו בה שותפים גם - - -

<רותם זהבי: אין ספק.

יוסף ג'בארין: שולחן עגול.

<רותם זהבי: אי אפשר להגיד למוחמד אלהיב שהוא לא מעורה בדברים וכו', והצוות שלו.

<רותם זהבי: הם אנשים שחיים את השטח.

יוסף ג'בארין: הוא מעורה ואני יודע שהוא מודע לזה והוא חי עם הקהילה.

יוסף ג'בארין: אני רק אומר שזה צריך להיות מובנה בתוך התהליך הזה, של בניית התכנית.

יפעת שאשא ביטון: רק לא יותר מדי שולחנות עגולים ולא יותר מדי שותפים, כי בסוף מרוב עצים לא רואים יער ואנחנו צריכים גם את הפרקטיקה, כמו שאתה אומר.

יפעת שאשא ביטון: אז למצוא את הדרך הנכונה גם להידבר עם השטח ולהבין את הצרכים ומצד שני לא לפרוץ את זה.

יפעת שאשא ביטון: תודה.

<משה פריאל: גברתי יושבת הראש, יש עוד סוגיה שלא עלתה.

יפעת שאשא ביטון: אתה רשום כאן, משה, נכון?

<משה פריאל: כן.

יפעת שאשא ביטון: משה אל תדאג, אתה כאן.

יפעת שאשא ביטון: בסדר?

<משה פריאל: תודה.

יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך, ואחיד אל הוזייל ואחר כך אילן אביטן ממשרד החינוך.

<ואחיד אל הוזייל: שלום, שמי אל הוזייל וחיד.

<ואחיד אל הוזייל: אני הקמתי עמותה בשם אור אדום למען החיים בנושא של בטיחות בדרכים בכלל במגזר הבדואי.

<ואחיד אל הוזייל: לצערי הרב, אני הייתי במערכת הביטחון והשתחררתי, אז אני רואה את זה משם.

<ואחיד אל הוזייל: כי שם, איפה שהתעסקנו, לצורך העניין קחו את הצבא לדוגמא, בשנה יש לו בממוצע הרוג אחד בתאונות הדרכים.

<ואחיד אל הוזייל: לעומת השנה הזאת, - - - אבל תסתכלו על שנים עברו, יש תאונה אחת.

<ואחיד אל הוזייל: אנחנו מדברים על בני נוער מגיל 18 עד גיל 21, כמעט 90% מצה"ל.

<ואחיד אל הוזייל: לצורך העניין זה מראה כמה הוא משקיע בנושא של החינוך לבטיחות בדרכים.

<ואחיד אל הוזייל: אם אנחנו מסתכלים על המגזר הבדואי, נושא הבטיחות מתחלק לשני חלקים.

<ואחיד אל הוזייל: חלק אחד מתחיל מהבית עד סיום שנת הלימודים ומשם, מגיל 18 עד גיל 27, שזה בדיוק פחות או יותר הסתכלות שלנו על הבטיחות בכלל, שזה בטיחות בדרכים; ושנית - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל אנחנו מתייחסים כאן בדיון לגן עד 18.

<ואחיד אל הוזייל: בוודאי.

יפעת שאשא ביטון: אני מוכנה לפרגן, אבל אנחנו נתמקד בילדים היום.

<ואחיד אל הוזייל: אין בעיה.

<ואחיד אל הוזייל: אני לא מתמקד בנושא השני, אבל בשביל להגיע למצב שאנחנו גם מגיל 18 עד 27 שאין לנו את נושא הבטיחות, זה צריך להתחיל מהבית.

<ואחיד אל הוזייל: שם אנחנו צריכים לראות שהבית באמת, כי יש מצב שלהורים אין מודעות גם במטבח, גם של בלון גז, גם דלת וגם סורג.

<ואחיד אל הוזייל: איך סוגרים את הדלת ואת הדברים האלה.

<ואחיד אל הוזייל: אנחנו רואים שם המון אירועים והמון ילדים שנופלים.

<ואחיד אל הוזייל: חניית רכב, לצורך העניין ההורים מחנים את הרכב בצורה לא נכונה.

<ואחיד אל הוזייל: משאית מחנים בצורה לא נכונה.

<ואחיד אל הוזייל: אתה רואה צפיפות, שזה מגיע למצב בלתי נסבל ואתה רואה שהילדים - - -

יפעת שאשא ביטון: דיברנו על זה.

יפעת שאשא ביטון: זה דברים שבלי תקציב רשויות מקומיות יכולות פשוט לאכוף אותם.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, מה יש לך להוסיף לנו?

<ואחיד אל הוזייל: לגבי בני נוער, לדעתי יש בני נוער שמסיימים להם 100 שעות לימוד.

<ואחיד אל הוזייל: בעיני צריך לקחת אותם ולהכניס אותם כחלק מנושא של בטיחות, התעסקות בבטיחות עם בטרם, עם מי שצריך, כי שם זה חסר.

<ואחיד אל הוזייל: קציני בטיחות לבתי ספר או במועצות.

<ואחיד אל הוזייל: אין תעסוקה בנושא של הבטיחות ויש אנשים שיעידו על זה.

יפעת שאשא ביטון: מה זאת אומרת?

<ואחיד אל הוזייל: קציני בטיחות.

<ואחיד אל הוזייל: קצין בטיחות שהוא אחראי על בטיחות.

<ואחיד אל הוזייל: בעיר רהט, לצורך העניין, אתה לא רואה שיש תכנית שהוא מתעסק בה.

<ואחיד אל הוזייל: הם לא בודקים בתי ספר לקראת החורף.

יפעת שאשא ביטון: אז זה כשל תפקודי.

<ואחיד אל הוזייל: עוד פעם, אני אומר את זה בתור אזרח.

<ואחיד אל הוזייל: אם אני מעלה את זה בתור אזרח, מה מתרחש בתוך עיר.

<ואחיד אל הוזייל: בסוף צריך לקחת את הדברים האלה ולהסתכל עליהם בצורה אחרת, כי לצורך העניין - - -

יפעת שאשא ביטון: זה כשל תפקודי וזה מתחבר למה שאמרנו לגבי הרשויות.

יפעת שאשא ביטון: הערה לגיטימית, צריך לבחון אותה פר רשות, כי יש רשויות שקציני הבטיחות שם עושים עבודה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא יודעים תמיד מה התוצרים שלה, אבל היא נעשית.

יפעת שאשא ביטון: שוב, זה עניין של ניהול הרשות.

יפעת שאשא ביטון: אני לא סתם אמרתי, ראש רשות הוא פקטור מאד מאד משמעותי בכל התהליכים האלה וזה לא עניין של תקציב.

יפעת שאשא ביטון: קודם כל המודעות, קודם כל לפקח.

יפעת שאשא ביטון: קודם כל כראש רשות לדאוג לסביבה המוניציפאלית, הציבורית ובמרחבים הפרטיים שיהיו בטיחותיים יותר ואנחנו יכולים להתקדם עם זה כמה צעדים קדימה.

<ואחיד אל הוזייל: יש עוד נושא.

<ואחיד אל הוזייל: אני אומר את זה בתור אזרח, לא אומר את זה בתור מישהו שהוא בתפקיד כזה או אחר.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, בסדר.

יפעת שאשא ביטון: קיבלנו, הבנו, התייחסנו, אפשר להמשיך לנקודה הבאה.

<ואחיד אל הוזייל: עוד נקודה, הנושא של הבטיחות, בעיני צריך להכניס אותו כחלק ממערכי שיעור.

<ואחיד אל הוזייל: לא צריך להכניס אותו כעוד דבר נוסף.

<ואחיד אל הוזייל: מערך שיעור כולל מבחנים, כי בסוף ילד אם הוא יגיע מגיל אפס עד גיל 18 והוא מכיר את הבטיחות, אז בגיל 18 אנחנו לא נתעסק ב-374 הרוגים.

<ואחיד אל הוזייל: וזה עוד נקודה.

יפעת שאשא ביטון: נכון, תודה.

יוסף ג'בארין: כמו שעושים היום עם הנהיגה, אז אפשר להרחיב את זה גם לנושאים האלה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: גם בנהיגה חסר לנו לדעתי.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה ואחיד.

יפעת שאשא ביטון: אילן אביטן, בבקשה, משרד הרווחה ואחר כך יו"ר עמותת הבטיחות ברהט.

<אילן אביטן: צהריים טובים.

<תמי ברנע: זה ואחיד.

יפעת שאשא ביטון: סליחה, אז אחר כך משה פריאל ואז מירב רפאל.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה אילן.

<אילן אביטן: צהריים טובים.

<אילן אביטן: התפקיד שלי זה מפקח מחוזי בתחום של ילד ונוער במחוז דרום.

<אילן אביטן: מה שאני רוצה להעיר פה, זה שהיום הזה הוא מאד מאד חשוב.

<אילן אביטן: זה נושא שאנחנו דנים בו ומתעסקים בו אני חושב הרבה במהלך השנה.

<אילן אביטן: יש במחוז אצלנו ועדה בין מחוזית לגיל הרך, שגם פרופסור מנו חבר בה, יחד איתי.

<אילן אביטן: שותפים בזה גם משרד החינוך וגם האגף למעונות יום ומשפחתונים, משרד הרווחה, משרד הבריאות כמובן.

<אילן אביטן: אנחנו מקיימים שם מפגשים על בסיס חודשי, כדי לדון בנושא של בטיחות בתוך החברה הבדואית.

יפעת שאשא ביטון: מה התוצרים של הוועדה הזו, חוץ מוונטילציה.

<אילן אביטן: קודם כל אני חושב, ודיברנו על זה לפני כן, שהחשיבה המשותפת היא מאד מאד עיקרית וברוכה, כיוון שחלק גדול מהסוגיות שעולות בתוך המקום הזה, הן גם מגיעות לאיזו שהיא חשיבה משותפת, כדי להגיע לתוך השטח.

<אילן אביטן: אני רק יכול לספר מהצד של משרד הרווחה, אחד הדברים, הפרויקטים הגדולים שאנחנו מובילים בתוך החברה, בתוך היישובים המוכרים ובתוך היישובים שלא מוכרים, זה משפחתונים.

<אילן אביטן: יש בכל רשות במרחב בנגב עשרות משפחתונים, כל משפחתון זה אישה שמנהלת ומובילה את המשפחתון.

<אילן אביטן: בכל משפחתון יש חמישה תינוקות.

יפעת שאשא ביטון: מה המהות?

יפעת שאשא ביטון: כי זה נגזרת של כל הסיפור של בטיחות?

יפעת שאשא ביטון: אני לא רוצה את כל השירותים שניתנים.

יפעת שאשא ביטון: זה נגזרת שהם ילדים בסיכון?

יפעת שאשא ביטון: של מה?

<אילן אביטן: הם ילדים בסיכון, אבל הנושא של הבטיחות עובר שם כל הזמן, כיוון שבהדרכה של אותן נשים שמים דגש גדול מאד על בטיחות בתוך המרחב הביתי, בתוך הסביבה הגיאוגרפית.

<אילן אביטן: נכנסים שם לנושאים שקשורים להגעה לתוך המשפחתון ויציאה מהמשפחתון.

<אילן אביטן: נסיעות, חנייה, עגלות.

<אילן אביטן: איך מגיעים.

יפעת שאשא ביטון: מה אחוז האוכלוסייה שמשתתף במשפחתון?

<אילן אביטן: אני חושב שהיתרון הגדול של המשפחתונים, זה שזה נמצא, זה מוקם בתוך הכפרים שאין להם שום הכרה.

<אילן אביטן: זאת אומרת אני יכול להגיע, אני מוצא את עצמי הולך להקים כאלה שירותים בתוך אזורים שאפשרות להגיע אליהם ברכב רגיל.

<אילן אביטן: האחוז הוא גבוה, כיוון שזה לא רק אותם חמישה תינוקות שנמצאים במשפחתון, אלא זה כל הסביבה המשפחתית הקרובה.

<אילן אביטן: זה המעגל השבטי הקרוב יותר.

<אילן אביטן: אני חושב שאחוז המשפחות שמקבלות את השירות, המשפחות של התינוקות שמקבלות את השירות, הוא אחוז גבוה יחסית.

יפעת שאשא ביטון: כן, אחוז גבוה יחסית, אתה יודע, זה לא מדעי לישיבה בכנסת.

<אילן אביטן: לא, אין ספק.

<אילן אביטן: אני מסכים איתך לגמרי ואני חושב באמת שכדי להגיע לאחוזים הרבה יותר גבוהים, צריך - - -

יפעת שאשא ביטון: זה לא אחוזים גבוהים.

יפעת שאשא ביטון: שאני אדע בכלל במה מדובר.

יפעת שאשא ביטון: אני אגיד לך למה אני שואלת.

יפעת שאשא ביטון: כי אם אנחנו מדברים פה על בטיחות ילדים ועל זה שאנחנו רוצים להגיע לכל האוכלוסייה, אז אם אתה מדבר על משפחתונים, שרק 20% מהאוכלוסייה נמצאים שם, מה קורה עם כל 80% הילדים האחרים.

יפעת שאשא ביטון: איך אנחנו שם יוצרים את המציאות של סביבה בטוחה יותר ושל משפחות שמודעות.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אנחנו רואים שזה הרבה מעבר למרחב של המשפחתון.

<אילן אביטן: אין ספק.

<אילן אביטן: אני אתן דוגמא קטנה.

<אילן אביטן: נווה מדבר זו רשות של כ-40,000, 45,000 תושבים.

<אילן אביטן: יש שם 50 משפחתונים, וזה נותן מענה - - -

יפעת שאשא ביטון: זה כלום.

יפעת שאשא ביטון: תכפיל ב-50, זה 250 ילד.

<אילן אביטן: נכון, זה מעט מאד, אבל אותם 50 ילד האלה זה הגעה לכל כפר או לכל יישוב שנמצא בריחוק גיאוגרפי מאד מאד גדול.

<אילן אביטן: היתרון הגדול של מה שדיברתי בהתחלה, ואני חושב שזו הנקודה החשובה, כדי להרחיב את השירותים האלה ולהגיע ליותר משפחות, שהן יכולות להפעיל שירותים בתוך המרחב, זו השותפות הזאת שאנחנו מדברים עליה, שגם משרד החינוך נמצא בה וגם בטרם נמצאים שם ומשרד הבריאות נמצא שם.

<אילן אביטן: היכולת הזו, ברגע שיש את השותפויות האלה והדיבור הזה של חשיבה משותפת וגם איגום משאבים וחשיבה, זה יכול להגיע ליותר תושבים.

<אילן אביטן: נושא נוסף שקשור לבטיחות זה מועדוניות ביתיות.

<אילן אביטן: באותו משקל, כשניגע לרמת היישוב, הבית הבודד בתוך יישוב לא מוכר, אנחנו מקימים עשרות.

<אילן אביטן: אני חושב שיש לנו בתוך המרחב הבדואי מאות מועדוניות.

<אילן אביטן: בכל מועדונית יש 5 ילדים.

<אילן אביטן: נכון שזה הגיל הרך היותר גדול, זאת אומרת זה מגיל 5 עד גיל 10, אבל עדיין מגיעים למשפחות.

<אילן אביטן: עדיין האמהות שמפעילות את המועדוניות האלה הן גם מועסקות, אבל מעבר לזה שהן מועסקות, הן מקבלות הרבה הדרכות בנושא של בטיחות במרחב הביתי ובמרחב הגיאוגרפי.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אז על אותו משקל - - -

יוסף ג'בארין: כן, היעד שלך הוא כל כך מצומצם.

יוסף ג'בארין: זו הבעיה.

יפעת שאשא ביטון: אז על אותו משקל צריך פשוט לומר שאם זו הדרך שבה מצאתם בעצם להכניס את הנושא של בטיחות, אז לראות איך אנחנו מרחיבים את ההיצע הזה.

יפעת שאשא ביטון: פעם אחת נותנים באמת מענה של מסגרות לקבוצות של ילדים ופעם שנייה דרך כך בעצם מחדירים את כל הנושא של בטיחות לא רק למי שמנהל את המשפחתון, אלא גם לאותם הורים שהילדים שלהם נמצאים במשפחתון.

יפעת שאשא ביטון: הרעיון הוא, כשאתם יושבים בוועדת ההיגוי פעם בחודש, איך אנחנו מרחיבים את המעגלים האלה גם בהיבט הזה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה אילן.

יפעת שאשא ביטון: הצטרף אליו חבר הכנסת ג'מעה, אני אתן רשות דיבור ואגיע גם אליך.

ג'מעה אזברגה: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: משה פריאל בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: רק תנסו להיות מדויקים וקצרים, כי אנחנו לקראת סיום הדיון, כדי שאני אאפשר לכמה שיותר.

<משה פריאל: ראשית, יושבת הראש, אני מברך על הדיון הזה.

<משה פריאל: יישר כוח לחברי הכנסת שהציפו והעלו את הנושא.

<משה פריאל: אני לא עוצר את הרשימה.

<משה פריאל: דרך אגב, אני עיתונאי ופעיל חברתי במשמר החברתי ותושב באר שבע.

<משה פריאל: מוכר, ידוע הסיפור העגום הזה.

<משה פריאל: צר לי שיותר לא התמקדו בכפרים הבלתי מוכרים, כי שם למעשה נמצא הגרעין הקשה, הטרגי, הדרמטי.

<משה פריאל: לפני 14 שנה ניסיתי לעשות כתבת תחקיר.

<משה פריאל: לצורך זה גייסתי את טלב אל סנע, חבר הכנסת לשעבר.

<משה פריאל: היה קשר של שתיקה באותן משפחות שעברו את אותן חוויות נוראיות.

<משה פריאל: כי לדעתי אם אנחנו רוצים לתקוף את הנושא בצורה רצינית, חייבים לעשות ולהפעיל יוזמות ותכניות סביב ראשית המשפחות הנפגעות, שהן ירתמו על ידי נציגי הציבור או ראשי הציבור.

<משה פריאל: ו-ב', במישור האחר, כמו שיש העדר אחריות הורית, יש העדר אחריות שלטונית לגבי מקומות, מגרשים הולמים, ששם ילד לא ייפגע, לא ייפצע, על ידי זה שבן משפחתו נסע אחורה במכונית.

<משה פריאל: או תינוקות פעוטה שתתה בקבוק אקונומיקה או דברים מהסוג הזה.

<קריאה: זה לא קשור לרשות.

<משה פריאל: אני לא רוצה להרחיב.

<משה פריאל: אני חושב ששתי הסוגיות האלה – יותר להגביר את המודעות בקרב ההורים, והיו פה נציגי משרד החינוך.

<משה פריאל: דרך אגב, יפה מאד ויישר כוח לארגון בטרם הנמרצים שעושים עבודה יפה.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

<משה פריאל: אבל לא שמעתי פה חוגי הורים או פעילות סביב הנושא.

יפעת שאשא ביטון: זה חלק ממה שיש בתכנית של בטרם.

<משה פריאל: בכדי לבוא, לשבת וביחד בסיעור מוחות לפתור את הבעיה.

<משה פריאל: תודה רבה.

<משה פריאל: ואני סבור שמכל היום הזה, הדיון שמתקיים פה הוא הכי משמעותי, הוא הכי רציני, יותר אפילו מתקציב רשויות או דברים שעוסקים בכסף.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה משה.

יוסף ג'בארין: אבל משה, לא הצעת לגבי איך להגיע לכפרים הלא מוכרים.

יוסף ג'בארין: יש לך רעיון מסוים איך לפרוץ את זה?

<משה פריאל: זה מתחיל מהפתיחות של בני המשפחה.

<משה פריאל: האמן לי, אני והקולגות שלי העיתונאים ניסינו להרים כל מיני כתבות.

<משה פריאל: תשאל את טלב אל סנע, שהוא ישתף אותך.

יפעת שאשא ביטון: בגלל זה אני התחברתי.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה רגע לעזור לך, כי אם אתה מדבר על הקושי, אתה מדבר על קשר שתיקה שם.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שגם לצורך העניין אם יהיה מי שירצה להיכנס פנימה, נורא קשה לחדור את זה.

<משה פריאל: יפה.

יפעת שאשא ביטון: זה המקום של חברי הכנסת.

<משה פריאל: כאן - - - המצב שלכם, בתור חברי כנסת.

יפעת שאשא ביטון: בדיוק.

יפעת שאשא ביטון: בזה אולי חברי הכנסת יכולים לעזור לפתוח את המחסום הזה.

יוסף ג'בארין: אוקיי, נכון, אבל אם משרד החינוך למשל מפעיל פיקוח והפיקוח הזה לא מגיע לכפרים הלא מוכרים, אז צריך להגיד לו שלא צריך להעניש את הילדים בכפרים הלא מוכרים, בזה שאתה לא עושה את הפיקוח.

יוסף ג'בארין: ואותו דבר - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל זה לא מספיק להכניס לשם פיקוח.

יוסף ג'בארין: לא, לא, זה לא מספיק, אבל זה חלק - - -

יפעת שאשא ביטון: יוסף, בוא נודה על האמת, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: בוא לא נשים קוסמטיקה במקום שלא צריך, אם אנחנו באמת רוצים לפתור את הבעיה.

יפעת שאשא ביטון: יש פה עניין של הדדיות.

יפעת שאשא ביטון: מצד אחד יש משהו שאנחנו מכירים בחובה שלנו כמדינה, להגיע לכל ילד שנמצא בתוך האזור הגיאוגרפי של מדינת ישראל וצריך לחשוב יצירתי, ואני מסכימה איתך שזו מטרה.

יפעת שאשא ביטון: לצד זה יש פה עניין של תרבות, שאתם כל הזמן אומרים אנחנו מצד אחד רוצים לכבד אותם, מצד שני, שהיא גם קצת מפריעה או חוסמת אותנו מלהגיע אליהם, אז אנחנו כאילו נותנים לה לגיטימציה.

יוסף ג'בארין: על מה את מדברת?

יפעת שאשא ביטון: ואני אומר לך.

יוסף ג'בארין: על הניסיון ל - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, לא, אני מדברת בכלל על היכולת שלנו לחדור לתוך החברה הזו.

יפעת שאשא ביטון: ואני חושבת שכאן - - -

יוסף ג'בארין: לא יש פרויקט שמישהו אמר - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל בוא, אל תהיה מתגונן.

יפעת שאשא ביטון: הרי יש לנו את אותה מטרה.

יוסף ג'בארין: לא, אני אומר שזה - - -

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת שלחברי הכנסת יש כוח כמי שגם מגיעים לצורך העניין מהחברה הזו, לפרוץ את החומה שיש שם, לפרוץ את קשר השתיקה, להיפתח.

יפעת שאשא ביטון: הוא דיבר על פתיחות.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה גורם מאד משמעותי, ליצור את הפתיחות הזאת, כדי שאנחנו נוכל אחר כך להיכנס ולעשות את העבודה.

יוסף ג'בארין: על כל זה אנחנו מסכימים, אבל אנחנו עוד לא רשויות, אנחנו לא משרדי ממשלה, לא מפעילים תכניות.

יפעת שאשא ביטון: לא משנה, גם אני לא רשויות ואני נלחמת כדי לחדור למגזר החרדי.

יוסף ג'בארין: אז אם יש משרד ממשלתי שנתקל בבעיה כזו, אז בשמחה שיביא את זה לוועדה הזו ואנחנו נעזור לו.

<קריאה: אבל הוא מדבר כעיתונאי, לא כצד.

יפעת שאשא ביטון: זה בכלל לא משנה עכשיו, סליחה רגע.

יפעת שאשא ביטון: זה לא משנה בתור מה הוא מדבר.

יפעת שאשא ביטון: הדברים הם דברי טעם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מכירים בזה שיש תרבות מסוימת שאנחנו צריכים לראות איך אנחנו מגיעים אליה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו רוצים להגיע אליה.

יפעת שאשא ביטון: הרי זה בא מהמקום של לרצות להגיע לאותה חברה.

יפעת שאשא ביטון: זה לא רק העניין של אם יש לנו תקציב או לא ויש לנו תכנית או לא.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים גם פתיחות ממי שנמצא שם.

<קריאה: אבל העניין הוא שהפתיחות למוסדות הממשלה נמצאת.

<קריאה: האטימות נמצאת לעיתונאים.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה, תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, גלית.

יוסף ג'בארין: אם יש רשות ממשלתית שאומרת שלא משתפים אותה, שיגידו לנו ונוכל לעזור.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, גלית.

<משה פריאל: תיגש לדבר עם טלב, למה סחור-סחור?

<משה פריאל: תזכיר לו את משה פריאל והוא שחור על גבי לבן יגיד - - -

<קריאה: אבל - - - תבדקו את הנתונים, באמת.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא מפתחים את הדיון.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהדברים נאמרו בצורה ברורה.

יפעת שאשא ביטון: נתנו את ההתייחסות.

יפעת שאשא ביטון: כולנו צריכים לראות איך אנחנו עושים את זה הכי טוב שאנחנו יכולים.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, גלית.

<גלית גלעד: אני רוצה להגיב לך בשני דברים.

<גלית גלעד: אחד, בפרויקט שאנחנו נכנסנו אליו ואנחנו ארגון בטרם, יש לנו עובדים מהחברה הערבית.

<גלית גלעד: אנחנו החלטנו שהפרויקט הזה הוא ביחד עם החברה הבדואית.

<גלית גלעד: כל התשומות הן מתוך החברה הבדואית.

<גלית גלעד: המדריכים הם מהחברה הבדואית, השילוט שאני עושה - - -

יפעת שאשא ביטון: כולל בכפרים הלא מוכרים?

<גלית גלעד: הפרויקט הזה ספציפית הוא של משרד החקלאות.

<גלית גלעד: אני בהתאם, לצערי, למממן, יכולה לעבוד רק בתשעה יישובים מוסדרים.

<גלית גלעד: אנחנו מנסים עכשיו לאתר תקציבים ליישובים הלא מוסדרים.

<גלית גלעד: אבל לעניין רתימת החברה, אני מסכימה איתך.

<גלית גלעד: יש הרבה התגוננות, אבל מצד שני כשעמותה אזרחית מגיעה עם הציבור, מתוך האוכלוסייה, אנחנו מקבלים היענות.

יפעת שאשא ביטון: אם אפשר לפרוץ את זה.

<גלית גלעד: אני יכולה לפרוט בדיוק לכמה משפחות הגענו וכמה בני נוער מצאנו.

<משה פריאל: גלית, את לא צריכה להתנצל.

<משה פריאל: אתם עושים עבודה נהדרת.

<גלית גלעד: שנייה, לא, אני עונה על ההירתמות של האוכלוסייה.

<גלית גלעד: יש הירתמות, יש היום היענות.

<גלית גלעד: זה בכיוון חיובי.

<משה פריאל: הלוואי.

<גלית גלעד: דבר שני, אני מחזקת את ידיך.

<גלית גלעד: ללא תשתיות, ללא מגרשי משחקים לילדים האלה אנחנו לא - - -

<משה פריאל: בוודאי.

<משה פריאל: בעיקר בכפרים הבלתי מוכרזים.

יפעת שאשא ביטון: נכון, אנחנו נתנו את הדגש הזה בדיון הקודם שקיימנו כאן בוועדה.

<גלית גלעד: הילדה האחרונה שנהרגה, ילדה שנלכדה ברכב נטוש בתל שבע, יישוב מוסדר.

<גלית גלעד: לא היה לה איפה לשחק.

<משה פריאל: כן.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה גלית.

יפעת שאשא ביטון: מרב רפאל בבקשה, ואחר כך גלית כהן ובהמשך חבר הכנסת ג'מעה ואנחנו מסכמים את הדיון.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<מרב רפאלי: טוב, התייחסו פה לבעיות בטיחות שונות, גם הנושא של בטיחות בדרכים עלה פה ו - - - זה מקור נוסף.

<מרב רפאלי: אני לא אלאה אתכם בנתונים, רק כדי לסבר את האוזן.

<מרב רפאלי: בשנת 2016 נהרגו 68 ילדים בגילאי אפס עד 14 בתאונות דרכים, מתוכם 41 ילדים מהחברה הערבית, 21 מתוכם מהדרום.

<מרב רפאלי: בשנת 2017 נהרגו מתחילת השנה בעצם ועד היום, 54 ילדים בגילאי אפס עד 14 - 36 ילדים מהחברה הערבית, 17 מתוכם מאזור הדרום.

<מרב רפאלי: אנחנו מדברים על כך שילדים בחברה הערבית מהווים בסך הכל 25% מכלל הילדים בגילאים האלה, והם נפגעים הרבה מעבר לאחוז שלהם באוכלוסייה וזה דבר שחייבים לשים עליו את הדגש.

<מרב רפאלי: ילדים מהחברה הערבית ספציפית נפגעים כנוסעי רכב, כך שאנחנו רואים שם אחוזי חגירה נמוכים בהרבה מהחברה הכללית.

<מרב רפאלי: תופעה ייחודית לחברה הערבית וספציפית לאוכלוסייה בנגב, היא מה שאנחנו מגדירים תאונות חצר.

<מרב רפאלי: נתנו פה איזו שהיא התייחסות לזה.

<מרב רפאלי: אני מניחה שמכירים את הסוגיה שילדים בחצר הבית נדרסים על ידי כלי רכב פרטיים או רכבים כבדים.

<מרב רפאלי: הרבה פעמים מי שנסע ברכבים הם קרובי המשפחה.

<מרב רפאלי: הרשות לבטיחות בדרכים יצאה בשנת 2017 בתכנית חירום למניעת תאונות דרכים בחברה הערבית.

<מרב רפאלי: התכנית הזאת היא תכנית כוללת, מתוך יישובי כל החברה הערבית נדגמו גם יישובים שיש מקום לתת שם דגש חזק מאד.

<מרב רפאלי: במסגרת התכנית הזאת נבנתה תכנית לכל יישוב ערבי עם העירייה.

<מרב רפאלי: אנחנו הקמנו מערך הסברה ייעודי, עם אסטרטגיה הסברתית, שפה זה בעצם נקודה מאד חשובה.

<מרב רפאלי: זה לא היה בעבר.

<מרב רפאלי: פעם היו לוקחים את ההסברה לחברה הכללית, מתרגמים אותה לערבית.

<מרב רפאלי: זה לא עובד ככה.

יפעת שאשא ביטון: יצרו התאמות.

<מרב רפאלי: יש מאפיינים ייחודיים, יש בעיות ייחודיות.

<מרב רפאלי: גייסנו לרשות לבטיחות בדרכים מנהלת אגף הסברה לחברה הערבית ואנחנו עובדים עם אסטרטגים מהחברה הערבית ומייצרים בעצם חומרים מותאמים למאפיינים ולבעיות.

<מרב רפאלי: אגב, היה קמפיין מאד גדול ביולי השנה, שהמטרה הראשונה שלו הייתה קודם כל להעלות גם מודעות באוכלוסייה עצמה.

יפעת שאשא ביטון: מישהו מודד את זה?

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת כדי לראות מה האפקטיביות של התהליכים, שהם באמת חשובים.

יפעת שאשא ביטון: אגב, אני הייתי עדה לקמפיין.

יפעת שאשא ביטון: גם פרגנתי לכם בכל הנושא של שכחת ילדים.

יפעת שאשא ביטון: אז תודה לאל, תודה לאל ושכך יישאר, שאני לא אפתח פה, עברנו שנה שהיא לא דומה לשנה שעברה ואני חושבת שהרבה מזה זה גם השיח שהתעורר לאורך כל השנה וגם הקמפיין, שהוא היה מצוין.

יפעת שאשא ביטון: כל פעם כשהדלקתי רדיו ברכב שמעתי ואמרתי וואלה, זה קורה.

יפעת שאשא ביטון: אם אני בסטטיסטיקה שומעת את זה כל כך הרבה במהלך הדרך, אז זה שם.

יפעת שאשא ביטון: מישהו מודד את זה גם בהיבט של בטיחות בדרכים לא בשכחת ילדים?

<מרב רפאלי: קודם הל התכנית שהספציפית הזאת של החברה הערבית בעצם התחילה עם עבודת מחקר נרחבת ברשות, עם חוקרים מהרשות.

<מרב רפאלי: היא מלווה מחקרית והיא לא הסתיימה.

<מרב רפאלי: זו תכנית שהתחילה בשנת 2017 והיא בעצם עובדת ואני אפרוט פה עוד כמה נקודות.

ג'מעה אזברגה: רק רציתי לדעת איזו רשות?

<מרב רפאלי: הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.

<מרב רפאלי: אז דיברו פה על הנושא של להגיע לאנשים.

<מרב רפאלי: בחלק מהתכנית הזאת חשבו איך אנחנו מגיעים לאוכלוסייה הזו, שלא רק דרך אמצעי ההסברה שאנחנו מכירים, מהדיגיטל, הטלוויזיה וכו'.

<מרב רפאלי: אז בעצם אנחנו בעצם מתכנסים, עושים כינוס של אנשים.

<מרב רפאלי: אנחנו עובדים עם ארגון בטרם על הנושא של דריסות לאחור.

<מרב רפאלי: להגיע להסברה דרך קופות החולים, דרך טיפות החלב, דרך הבתים.

<מרב רפאלי: לעשות הדרכות ולהגיע לאנשים.

יוסף ג'בארין: מה עשיתם עם הדו"ח לעניין אי הבטיחות בבתי הספר, זו השאלה?

<מרב רפאלי: יש דו"ח שהרשות הלאומית לבטיחות בדרכים הוציאה וסקרה את כל בתי הספר היסודיים במדינת ישראל ונתנה דו"ח ליקויים והעבירה אותו לטיפול הרשויות המקומיות, תוך מעקב על הדו"ח הזה.

<מרב רפאלי: זה דו"ח - - -

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, רק משפט סיכום, כי אנחנו כבר ממש חייבים לסיים.

יוסף ג'בארין: זה נכון שברוב בתי הספר היו בעיות של בטיחות בחברה הערבית?

<מרב רפאלי: יש לא מעט מוסדות חינוך שיש בהם ליקויים.

יפעת שאשא ביטון: גם בחילוני, לצערנו.

<מרב רפאלי: יש ליקויים שתוקנו בחלק מבתי הספר.

יוסף ג'בארין: לא, לא, הייתה בעיה ייחודית ביסודיים בחברה הערבית.

<מרב רפאלי: צריך לבדוק ספציפית לגבי בתי הספר - - - ולהתייחס אליהם.

<מרב רפאלי: זהו.

<מרב רפאלי: הרשות תמשיך עם התכנית הזאת גם בשנת 2018.

<מרב רפאלי: אנחנו לקראת אגב קמפיין חדש לחגירת חגורות בטיחות בחברה הערבית, כי זו באמת בעיה אקוטית בנושא של היפגעות ילדים ו - - -.

<מרב רפאלי: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה מרב, גם על הפעילות בכלל.

יפעת שאשא ביטון: גלית כהן, בבקשה.

<גלית כהן: צהריים טובים, שלום לכולם.

יפעת שאשא ביטון: רק ברשותך תנסי לתמצת את הדברים, כי אני לא רוצה לעצור אותך.

יפעת שאשא ביטון: גלית כהן, רופאים לזכויות אדם, פורום בריאות דרום, נכון?

<גלית כהן: נכון, אני עובדת בארגון רופאים לזכויות אדם, מרכזת את פורום בריאות דרום, שזה פורום תושבים מכל הנגב, גם מהחברה הערבית וגם מהחברה היהודית.

<גלית כהן: אנחנו מנסים לסגור את הפערים הקיימים בתחום הבריאות בין מרכז לדרום.

<גלית כהן: וחשוב לי להגיד את זה, כי בעצם גם על הרקע הזה אנחנו מדברים.

<גלית כהן: מלכתחילה מערכת הבריאות בדרום היא מוחלשת יותר, ואנחנו מגלים כאן ודנים כאן על כל כך הרבה בעיות בטיחות של ילדים, וזה נמצא בסופו של דבר במרחב מורכב עם ובלי קשר.

<גלית כהן: אני רוצה להעלות כאן נושא נוסף שקשור לתחום של תמותת תינוקות.

<גלית כהן: דיברו כאן הרבה מאד על הנושא הגנטי.

<גלית כהן: אני רוצה להעלות את הנושא של מעקב היריון, שיש אחוז מאד גבוה של נשים, כ-18% של נשים בחברה הבדואית לא מקיימות בדיקות של מעקב היריון.

<גלית כהן: הסיבות לזה הן מאד מאד מגוונות.

<גלית כהן: זה מתחיל גם בחוסר אמון, כשחוסר אמון בעיני – וסליחה – זה לא רק איזו שהיא חסימה תרבותית, זה הרבה פעמים החדירה שלנו לשם, למקומות האלה עם דחפורים.

<גלית כהן: זה לא מעורר אמון וזאת סוגיה כואבת בלי קשר.

<גלית כהן: אנחנו מבינים שיש תורים ארוכים.

<גלית כהן: אין נגישות שפתית.

<גלית כהן: שאישה כבר מגיעה לרופא לא תמיד היא מבינה מה הוא אומר לה, ויש נוהל – ויתקנו אותי כאן החברה ממשרד הבריאות – שהיום מעביר נשים שיש להן היריון בסיכון גבוה, מטיפות החלב לקופות החולים.

<גלית כהן: הרבה מאד נשים מהחברה הבדואית, שזו חברה שהרבה נשים הן מרובות ילדים, מאד מהר מוגדרות כנשים שהן בסיכון גבוה, עוברות לקופת החולים ובקופות החולים – כבר כשהן רוצות לעשות את הבדיקה - הן נתקלות בתורים גדולים, ברופאים שלא תמיד יודעים את השפה.

<גלית כהן: זה חלק קטן, כמובן, הנגישות הפיזית.

<גלית כהן: כל מה שעלה כאן ואני לא אחזור, אבל זה חלק באמת מהאתגרים.

<גלית כהן: בפורום בריאות דרום אנחנו החלטנו לפעול בנושא בדיקות מעקב היריון ואני רוצה להגיד כמה דברים.

<גלית כהן: אחד, אני חושבת שיש מקום לייצר איזו שהיא תכנית.

<גלית כהן: כל אחד מהמשרדים עושה פה דברים נפלאים.

<גלית כהן: השאלה אם יש משהו שמסתכל באמת על התכנית מלמעלה וגם יודע מה כל אחד עושה וגם אפשר להעריך את זה.

<גלית כהן: לדוגמא יש למיטב ידיעתי ניידת שמגיעה לנשים לחיסונים.

<גלית כהן: אני יודעת שיש גם ניידת של הרווחה שמגיעה.

<גלית כהן: האם אותה ניידת יכולה לעשות בדיקות מעקב היריון פשוטות.

<גלית כהן: אנחנו מדברים על סוכר.

<גלית כהן: אנחנו מדברים על אולטרא סאונד, דברים שאולי יכולים להיות.

<גלית כהן: אולי זה מתאים ואולי זה לא, אבל זה משהו שחשוב לדבר עליו.

יפעת שאשא ביטון: ניידת בריאות עושה את זה.

יפעת שאשא ביטון: זה לא קשור לרווחה.

<גלית כהן: דיברו כאן כל תכנית החומש של משרד החינוך, שאני שמחה מאד לשמוע על קיומה.

<גלית כהן: אנחנו קיימנו פגישה רב מקצועית מגוונת עם רופאים מהחברה הבדואית, שעובדים הרבה מאד עם נשים ודיברו על הצורך המאד מאד חשוב לדבר על תכנון המשפחה כבר בבתי הספר ובתיכון.

<גלית כהן: גם על הנושא הגנטי, גם על הנושא של בדיקות מעקב היריון והחשיבות שלהן.

<גלית כהן: יהיה מצוין אם תכנית החומש הזאת תוכל להתייחס גם לתכנים האלה, של חינוך לבריאות בתחום הזה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, ובמשפט סיכום.

<גלית כהן: אני רוצה להגיד עוד דבר אחד.

<גלית כהן: אני חושבת שנדרש ריצ'ינג האוט.

<גלית כהן: גם אם טיפות החלב היום הן לא מותאמות לנשים, יכול להיות שהתפקיד שלהן יכול להשתנות ולהגיע לנשים שהן בהיריון או לקראת היריון ולעזור להן אפילו בתיאום פגישות ולראות שהן מבצעות את הבדיקות האלה.

<גלית כהן: כנ"ל לגבי עובדות סוציאליות.

<גלית כהן: השאלה היא אם יש איזו שהיא ראייה הוליסטית, שעובדת סוציאלית רואה אישה בתחילת הדרך של ההיריון, שואלת אותה אם היא עברה בדיקות היריון, אם היא צריכה עזרה בתיאום של בדיקות.

<גלית כהן: אם היא רוצה לשלוח איתה מתורגמנית לבדיקה.

<גלית כהן: יש משהו ש - - -

יפעת שאשא ביטון: טוב, אבל אז אנחנו מדברים רק על אוכלוסיות שמטופלות רווחה.

יפעת שאשא ביטון: אני מניחה שיש הרבה כאלה, אבל - - -

<גלית כהן: הן אחוז מאד גבוה והעובדות הסוציאליות - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל קיבלנו נתונים ש-95% מכלל הנשים בהיריון בעצם מגיעות והילדים מחוסנים.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שיש נגישות.

יפעת שאשא ביטון: צריך לראות איך אנחנו מייעלים את זה.

יפעת שאשא ביטון: לגבי ה-18% של מעקב היריון, אז - - -

<קריאה: זה משרד הבריאות.

יפעת שאשא ביטון: אני ממש מתנצלת, חבר הכנסת ג'מעה, אבל אני סוגרת את הדיון.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כבר אחרי הזמן ואני מוכרה להגיע לדיון נוסף.

ג'מעה אזברגה: אני לא אקח לך הרבה זמן.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

ג'מעה אזברגה: בכל אופן, התחלואה ותמותת ילדים בחברה הערבית זה נושא כאוב כל הזמן.

ג'מעה אזברגה: אני לא יודע אם זה מסתדר ביחד עם מה שהציגה נציגת רופאים לזכויות אדם, עם כל החשיבות.

ג'מעה אזברגה: מה שהיא אמרה זה חשוב מאד, אבל אני לא יודע אם זה המקום בכלל והנושא.

ג'מעה אזברגה: מה שכן, מה שרציתי להגיד ואולי הכי בקצרה, שם המשחק הוא המתקנים שלא קיימים בכפרים הבלתי מוכרים במיוחד.

ג'מעה אזברגה: אין ספק שיש חשיבות להעלאת המודעות בדפוסי ההתנהגות של אנשים והדרכות.

ג'מעה אזברגה: אני בהחלט מסכים, אבל שם המשחק פשוט מאד ברור.

ג'מעה אזברגה: אין ולא קיים מתקן לילד שנפגע, על מנת לשחק.

ג'מעה אזברגה: אם אין לו איפה לשחק, אז הוא משחק בדבר שזה לא - - -

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, גלית אמרה את זה.

ג'מעה אזברגה: לא נמצא ואז קורה מה שקורה עם העניין של הבטיחות.

ג'מעה אזברגה: אם תלכי למשל לסורוקה בעניין של כוויות, תמצאי שהרוב המכריע זה מהמגזר, למרות שאחוזם נגיד 30%, אבל תמצאי ש-80 אחוז זה מהמגזר.

ג'מעה אזברגה: אם תלכי להיפגעות ילדים, שאנחנו דיברנו על זה באחת הוועדות הקודמות.

יפעת שאשא ביטון: כן, הנתונים הוצגו כאן בתחילת הדיון.

ג'מעה אזברגה: זה מזעזע.

ג'מעה אזברגה: אני חושב שהדרכה, נניח מה שעושים אם זה בטרם, ועוד כשהייתי בקופת חולים, שם עבדתי בעבודתי הקודמת, עדיין זה לא מספיק מה שעושים בעניין.

ג'מעה אזברגה: זה טיפה בים.

<עלי דבסן: סליחה, אני גם רציתי.

<עלי דבסן: כתבתי את שמי.

<עלי דבסן: יש נושא שלא הוזכר בכלל.

יפעת שאשא ביטון: מה לא הוזכר?

יפעת שאשא ביטון: במשפט.

<עלי דבסן: מה שלא הוזכר זה איך מתייחסים מבחינת העובדים הסוציאליים ומבחינת הפסיכולוגים, לילדים שרואים בפזורה שהבית שלהם נהרס מולם.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, זה לא נושא הדיון.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: יכול להיות שזה שייך לדיונים אחרים.

יפעת שאשא ביטון: נושא חשוב כשלעצמו.

יפעת שאשא ביטון: אני מתנצלת.

יפעת שאשא ביטון: אני בטח לא אפזר את הדיון רגע לפני שאני מסכמת אותו.

<עלי דבסן: טוב.

יפעת שאשא ביטון: ראשית אני רוצה להודות לכל השותפים כאן סביב השולחן.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שבאמת התנהל פה דיון מאד מאד ענייני וחשוב.

יפעת שאשא ביטון: אני אתן כמה התייחסויות בהמלצות ואם פספסתי משהו מהדברים שעלו כאן, אז אתם בהחלט מוזמנים להציע.

יפעת שאשא ביטון: הדבר הראשון שאני כן רוצה אליו, והוא מתחבר בעצם לפתיחה של הדיון, זה הנושא של העלאת המודעות.

יפעת שאשא ביטון: ככל שאנחנו נהיה יותר בשטח, ככל שאנחנו נפגוש יותר את האוכלוסייה, ככל שאנחנו נדבר יותר עם ההורים, ככל שאנחנו נדריך יותר, ככל שאנחנו – מה לעשות – נפמפם יותר את הסיפור הזה, תהיה יותר מודעות ואני בטוחה שבסופו של דבר זה יתורגם גם למעשים וגם למזעור התופעה בשטח.

יפעת שאשא ביטון: המעורבות של ראשי הרשויות היא קריטית ואני רוצה שתצא הודעה בעניין הזה גם לשלטון המקומי.

יפעת שאשא ביטון: דיברתם על מתקנים של משחקים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על בטיחות בסביבת הבית מבחינת חניות.

יפעת שאשא ביטון: כל הנושא של תכנון ובנייה או תכנון בכלל של המרחב, גם הציבורי ברמת הרשות וגם במרחבים הפרטיים, איפה שלרשות יש את הסמכות לבוא ולאכוף מפגעים ולאכוף התנהלות שהיא לא תקינה מבחינת רכבים שנמצאים במקום שהם לא צריכים, חנייה שנמצאת בצורה לא סדורה.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שראשי הרשויות הם שותפים אמיתיים בתוך הסיפור הזה ואני בהחלט רוצה שהם גם יידעו שאנחנו שמים את יהבנו בהם בעניין הזה, ושאנחנו מגייסים אותם לתוך הסיפור.

יפעת שאשא ביטון: לבחון את הכנסת משרד הבריאות לתכנית 922.

יפעת שאשא ביטון: התקציב שהם קיבלו, שהוא גם לא מתוך התכנית הזו, הוא תקציב זעום.

יפעת שאשא ביטון: הוא לא באמת יעשה את השינוי ואת המהפכה שאנחנו רוצים.

יפעת שאשא ביטון: לפני שאנחנו חושבים על כל הדברים החשובים האחרים במרחב של הכפרים האלה, אנחנו קודם כל צריכים לוודא שהילדים שלנו יישארו חיים שם, כדי שתהיה אוכלוסייה שתקבל את זה.

יפעת שאשא ביטון: אז אין שאלה שמשרד הבריאות צריך להיות חלק.

יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך – אני אשמח לקבל גם, אם יש תכנים ייחודיים שנוגעים למגזר הבדואי בדרום.

יפעת שאשא ביטון: לא להכניס לי את כל משמרות הזהב שקורים גם וגם במקומות אחרים, אלא באמת דברים שמתרחשים רק שם, כדי שאנחנו נדע שאנחנו נותנים את הדעת.

יפעת שאשא ביטון: וכמובן אנחנו נזמין את מנכ"ל משרד החינוך, כדי להציג את תכנית החומש.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לברך בשם הוועדה את המשרד על כך שהוא לקח את הדברים צעד אחד קדימה ומעבר לתכנית הלאומית, אני חושבת שזה בהחלט מבורך.

יפעת שאשא ביטון: בתוך כל מה שאמרתי לגבי כל הסוגיות, בין אם זה הנושא של טיפות החלב והעלאת המודעות בתקופת היריון ועניין של תשתיות וכו', לראות איך אנחנו מתייחסים גם ליישובים הלא מוכרים, כדי שאנחנו נצמצם את התופעה של היפגעות ילדים גם בהם.

יפעת שאשא ביטון: אני חותמת את הדיון ואומרת שוב, אנחנו כאן בוועדה לזכויות הילד, מבחינתנו כל ילד הוא עולם ומלואו.

יפעת שאשא ביטון: ילד הוא ילד ולא משנה על איזה קרקע הוא נמצא ומחובתנו לעשות את הכל כדי למנוע את ההיפגעות שלהם.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכולם.

יוסף ג'בארין: רק רגע, משרד החינוך, הייתה המלצה שתגישו, נכון?

יוסף ג'בארין: שהם יגישו מסמך.

יפעת שאשא ביטון: כן, כן, אמרתי.

יפעת שאשא ביטון: כן, כן.

יוסף ג'בארין: ומה אתם עושים בתחום הזה.

יפעת שאשא ביטון: אמרתי בסיכום.