ועדת החוקה, חוק ומשפט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 416, 2017-06-27 09:00

ניסן סלומינסקי: בוקר טוב.

ניסן סלומינסקי: בוקר טוב לחברי חברי הכנסת, לכשיגיעו.

ניסן סלומינסקי: בוקר טוב לאנשי הממלכה.

ניסן סלומינסקי: בוקר טוב לכל המצטרפים, ברוכים הבאים.

ניסן סלומינסקי: הלשכות, לשכת עורכי הדין, לכל מי שהצטרף, בוקר טוב.

ניסן סלומינסקי: אנחנו מתקדמים ורוצים להספיק להעביר את זה – במושב הזה בזמן נספיק?

ניסן סלומינסקי: <נועה ברודסקי-לוי > בשאיפה.

ניסן סלומינסקי: בשאיפה.

ניסן סלומינסקי: בזמן האחרון קידמנו חוקים.

ניסן סלומינסקי: אנחנו נתקדם.

ניסן סלומינסקי: כפי שאנחנו נוהגים, הממלכה – לירון, את תקראי, תסבירי, ואנחנו נאמר את דברינו.

<לירון בנית ששון: אני חושבת שבדיון האחרון סיימנו את תקנה 2, אז אני אתחיל להקריא את תקנה 3.

<לירון בנית ששון: "3.

<לירון בנית ששון: כשירות להיכלל ברשימת המגשרים שלא בענייני משפחה.

<לירון בנית ששון: (א) מי שנתקיימו בו כל אלה כשיר להיכלל ברשימת המגשרים – (1) הוא בעל תואר אקדמי בוגר או תואר אחר מאת מוסד להשכלה גבוהה בחוץ לארץ שיחידת הגישור שוכנעה שהוא שווה ערך לתואר אקדמי".

<לירון בנית ששון: בדוח ועדת גדות נקבע שיש חשיבות להשכלה של המגשר בנוסף לכישוריו המקצועיים.

<לירון בנית ששון: תואר אקדמי נועד להבטיח קריאה והבנה של חומרים אקדמיים ולהקנות את הבסיס להתמודדות אקדמית.

<לירון בנית ששון: זו הסיבה שהכנסנו את הדרישה הזאת.

<לירון בנית ששון: "(2) הוא בעל חמש שנות ניסיון לפחות בתחום לימודיו או בעיסוק מקצועי אחר, אחד או יותר".

<לירון בנית ששון: גם בנושא הזה דנו בוועדת גדות, וגם שם מצאו שלמגשר צריך שתהיה בגרות וניסיון חיים.

<לירון בנית ששון: אמת מידה מהותית שיכולה לשמש לעניין הזה היא - - -

ניסן סלומינסקי: זאת אומרת, ועדת גדות מצאה, ואתם אימצתם את זה?

ניסן סלומינסקי: אנחנו לוקחים את הדוגמה הידועה שמי שלמד ארכיאולוגיה, שזה מקצוע חשוב מאוד, וחמש שנים עסק בחפירות ובארכיאולוגיה, זה מקנה לו יכולת מיוחדת כדי לגשר בין אנשים.

ניסן סלומינסקי: זה נשמע סביר.

<לירון בנית ששון: כעיקרון, זה נועד לתת מענה בהקשר של הגיל.

<לירון בנית ששון: לא רצו לציין משהו פורמלי - - -

ניסן סלומינסקי: אני ציני, את לא חייבת לענות.

ניסן סלומינסקי: את לא אשמה, זה ועדת גדות ומשרד המשפטים שאימץ את זה, ואנחנו עוד נאמץ את זה בסוף.

ניסן סלומינסקי: לפעמים זה מעלה תהיות בנושא הזה כי בגישור אנחנו מחפשים תכונות שקשה להגדיר אותן, כי או שיש לך את זה או שאין לך.

ניסן סלומינסקי: יש כאלה שלא למדו ויש להם את היכולת לגשר בין בני אדם, להבין אחד את השני וליצור את הקשר.

ניסן סלומינסקי: יש את זה, כולנו יודעים.

ניסן סלומינסקי: ויש את אלה – תלמד כמה שתלמד, תהיה דוקטור, תהיה פרופסור, אין את זה, לא יעזור.

ניסן סלומינסקי: קשה מאוד להגדיר את זה.

ניסן סלומינסקי: בסדר, נתקדם בינתיים עם הדבר הזה.

<לירון בנית ששון: אני רק אגיד נקודה קטנה לגבי העניין הזה של חמש שנות עיסוק.

<לירון בנית ששון: המטרה הייתה שיהיה בן אדם עם גיל שסיפק לו מספיק בגרות וניסיון חיים כדי שלמגושרים יהיה אמון באותו אדם, ושלא יהיה מגשר שהוא צעיר מדי.

<לירון בנית ששון: לא רצו לנקוב בגיל ולומר 25, ולכן אמרו שיהיה לו ניסיון חיים בזה שהוא עסק חמש שנים, לא משנה במה, רק בשביל הבגרות וניסיון החיים.

ניסן סלומינסקי: זו דרך מעניינת.

<לירון בנית ששון: "(3) הוא עבר הכשרה כללית בגישור".

<לירון בנית ששון: מדובר בקורס גישור של 60 שעות.

<לירון בנית ששון: שוב, גם כאן נדרש שהכישורים של המגשר יתבססו על לימוד עיוני ומעשי בגישור, זה עשוי לשרת אותו.

<לירון בנית ששון: למידה, תרגול וניסיון עשויים לשפר ביצועיים.

<לירון בנית ששון: במסגרת קורס גישור עומדים על כל הנושא של כללי האתיקה המקצועית, דבר שהוא חשוב מאוד.

ניסן סלומינסקי: בכל אחד מהמכונים של גישור.

ניסן סלומינסקי: מכון שרוצה לפתוח קורסים לגישור, הוא צריך לעבור אישור, או שכל אחד יכול לפתוח קורס גישור ולהתחיל לחנך מגשרים?

<לירון בנית ששון: לפי התקנות קבענו שהוועדה המייעצת תקבע את הקריטריונים ואמות המידה שאותם מכונים יצטרכו לעמוד בהם כדי שאפשר יהיה לאשר את התכנית שהם מספקים.

ניסן סלומינסקי: עד היום אין את זה, נכון?

ניסן סלומינסקי: עד היום, מי שרוצה, קם בבוקר, פותח מכון, מתחיל להכשיר את האנשים וזהו?

<נטלי לוי: נטלי לוי מיחידת הגישור בלשכה המשפטית של ההנהלה.

<נטלי לוי: עד 2008, לפי תקנות רשימת המגשרים הקודמות שבוצעו ב-2008 נדרש אישור של הוועדה המייעצת לתכנית הכשרה.

<נטלי לוי: יש ואקום חקיקתי מ-2008 ועד היום שבמהלכו התקיימו הכשרות בסיסיות בגישור שלא ניתנו להן אישורים מאת הוועדה המייעצת.

<נטלי לוי: עכשיו אנחנו חוזרים לנקודה שבה בוטלו התקנות, שהוועדה המייעצת, שהיא הגוף המקצועי, תאשר את תכנית ההכשרה ורק תכניות שאושרו יאפשרו למועמד לעמוד בתנאים.

ניסן סלומינסקי: אני לא מדבר על המועמד, אני שואל על המכון.

ניסן סלומינסקי: יש היום כמה מכוני גישור.

ניסן סלומינסקי: כדי שמכון יקרא מכון גישור ויענה על הקריטריון הזה, שהוא מעביר הכשרה כללית בגישור, הוא צריך לקבל רישיון, אישור, משהו?

ניסן סלומינסקי: מישהו בודק את המכון שאכן הוא מכשיר בסדר, נותן תכנית בסדר, או שכל מי שרוצה קם בבוקר, פותח מכון ומתחיל לרוץ עם זה?

ניסן סלומינסקי: איך זה הולך?

<נטלי לוי: הוועדה המייעצת תצטרך להידרש לתכנית הכשרה של כל מכון ומכון ולאשר אותה, כמו שהיה עד 2008.

<ברק לייזר: היושב-ראש שואל מה קורה היום.

<נטלי לוי: כרגע אין.

<נטלי לוי: בין 2008 להיום אין.

<ברק לייזר: נכון להיום, אף אחד.

ניסן סלומינסקי: אנחנו מתכוונים שמי שיעבור הכשרה, רק באותם מכונים שיש להם את האישור, שאושרו.

<נועה ברודסקי-לוי: אנחנו לא מסדירים את כל מקצוע הגישור.

<נועה ברודסקי-לוי: עדיין יכולים להיות מכונים שלא יאושרו ואנשים יוכלו לעבור שם קורס ולא להיכנס לרשימה הזאת.

ניסן סלומינסקי: זה משהו אחר, אני מדבר על הרשימה כרגע.

ניסן סלומינסקי: הרי שני בני אדם יכולים לפנות למי שהם רוצים גם אם הוא לא מגשר – ודרך אגב, זה קורה אולי ברוב הגישורים, בקהילות או בהרבה מקומות, באופן טבעי.

ניסן סלומינסקי: שכן, חבר או מישהו נכנס אם שני הצדדים רוצים, עושים את זה וגומרים את העניין, ולא מגיעים לבתי משפט, לפחות בקהילות אצלנו.

<אפרים גליקסברג: רוב המכונים הם מהו"ת, אז יש רשימה שמשרד המשפטים מכיר.

<אפרים גליקסברג: ברוב מכוני ההכשרה המגשרים נמצאים במהו"ת.

ניסן סלומינסקי: אני לא מדבר על המגשרים, שאלתי על המכונים.

<אפרים גליקסברג: לא, בעלי המכונים.

ניסן סלומינסקי: לא בטוח.

ניסן סלומינסקי: לא בטוח.

ניסן סלומינסקי: אבל לא חשוב, זה לא הוויכוח.

<קריאה: זה ממש לא נכון.

<לירון בנית ששון: "(4) הוא השתתף בתכנית התנסות מודרכת בגישור".

<לירון בנית ששון: הרעיון שעומד בבסיס הדרישה הזאת הוא שההתנסות המעשית, ראוי שהיא תיעשה בצורה מודרכת תוך קבלת משוב מקצועי בזמן אמת.

<לירון בנית ששון: הוועדה המייעצת תיצוק תוכן לאותה תכנית התנסות מודרכת.

<לירון בנית ששון: יכול להיות שזו תהיה תכנית מקבילה, שמגשר ותיק יחנוך מגשר מתחיל.

<לירון בנית ששון: מבחינת הדרישה, צריך שיהיו בסך הכול שישה גישורים שבהם הוא יבצע את ההליך.

ניסן סלומינסקי: הוא יבצע הליך והוא צריך להראות שהוא הצליח.

ניסן סלומינסקי: <נועה ברודסקי-לוי > לא, זו ההתנסות המודרכת.

ניסן סלומינסקי: הדרישה הבאה היא לגבי הגישורים שהוא צריך להציג שהוא עשה.

<לירון בנית ששון: "(5) הוא ניהל חמישה עשר הליכי גישור בחמש השנים האחרונות לפחות, לרבות במסגרת ההתנסות המודרכת, וצירף חמישה הסדרי גישור מגישורים שניהל שנחתמו על-ידי הצדדים, והכל ללא ציון שמות ופרטים מזהים אחרים".

<לירון בנית ששון: מבחינת 15 הסדרי גישור, אנחנו חושבים שהצענו איזון יחסית מוצלח גם בין הצורך להבטיח רמה מקצועית, לבין הצורך לאפשר לכמה שיותר מגשרים להיכנס לרשימה.

<לירון בנית ששון: אני רוצה להזכיר שמתוך ה-15, שישה גישורים הוא יכול לרכוש במסגרת תכנית הפרקטיקום.

<לירון בנית ששון: ככל שהוא רוצה לרכוש גישורים נוספים, הוא יכול להמשיך להתנסות בתביעות קטנות.

ניסן סלומינסקי: לא הבנתי.

ניסן סלומינסקי: כאן כתוב שהוא צריך להראות שהוא ניהל שישה הליכי גישור לפחות.

<לירון בנית ששון: הוא צריך לנהל 15 ולצרף חמישה הסדרי גישור.

ניסן סלומינסקי: איך הוא מנהל גישורים אם עדיין הוא לא מוסמך?

ניסן סלומינסקי: הם פנו אליו באופן פרטי?

ניסן סלומינסקי: איך הוא עושה את זה?

ניסן סלומינסקי: איך הוא יתחיל אם באופן מעשי הוא לא יכול להיות מגשר שאנחנו מדברים עליו, אלא רק אחרי שהוא עשה 15 גישורים?

ניסן סלומינסקי: איך הוא יתחיל את הראשון?

<לירון בנית ששון: איך הוא יתחיל לרכוש 15?

<לירון בנית ששון: הוא יתחיל את הראשון קודם במסגרת הפרקטיקום.

<לירון בנית ששון: הוא רוכש שישה גישורים במסגרת תכנית התנסות מודרכת.

<לירון בנית ששון: אחר הוא יכול בבית משפט לתביעות קטנות להמשיך.

ניסן סלומינסקי: שולחים אותו רק לתביעות קטנות או לקהילה?

<ברק לייזר: אין פה עניין של הסמכה בגישור.

<ברק לייזר: אותו מגשר שמסיים התמקצעות בפרקטיקום יכול להמשיך לעשות גישורים בקהילה, יכולים בעלי דין להגיע אליו באופן עצמאי.

<ברק לייזר: אין בעיה שהוא ימשיך לרכוש את הניסיון.

ניסן סלומינסקי: רק אם יבואו אליו באופן פרטי.

<אורת בנימיני: תקנה 3(ב) מדברת על משהו אחר ועל צבירה מיד אחרי שישה גישורים, אז רק צריך להעביר את זה.

ניסן סלומינסקי: ל-(ב) נגיע עוד מעט.

<אורת בנימיני: אבל זה נותן מענה לשאלה שלך.

ניסן סלומינסקי: אני מדבר על 3(5), שהוא ניהל 15 הליכי גישור.

ניסן סלומינסקי: הרבה פעמים שואלים, זה כמו מישהו שמחפש מזכירה עם ניסיון.

ניסן סלומינסקי: איך יהיה לה ניסיון אם אף פעם לא יקבלו אותה כי אין לה ניסיון?

ניסן סלומינסקי: איך היא תתחיל את ההתחלה?

ניסן סלומינסקי: כאן אני מבין שאנחנו צופים שיפנו אליו באופן פרטי, או שהוא יעשה בתביעות קטנות?

<לירון בנית ששון: כן.

ניסן סלומינסקי: יש הרבה גישורים דרך תביעות קטנות?

<לירון בנית ששון: יש לו את הפלטפורמה הזאת.

<לירון בנית ששון: כן, יש.

ניסן סלומינסקי: מישהו בדק את זה?

<שירי לנג: אגב, הם רשאים תמיד לבחור מגשר שהוא מחוץ לרשימה.

<שירי לנג: יש עולם שלם של גישור שהוא מחוץ לגישורים שבית משפט מפנה.

<שירי לנג: קודם כל, אם הגשת תביעה לבית המשפט, הצדדים רשאים לבחור מגשר שהוא לא ברשימה.

ניסן סלומינסקי: זה תמיד.

<שירי לנג: אם אתה מגשר שיודע לשווק את עצמו, בעלי הדין יכולים להגיע אליך גם בלי שבית המשפט יפנה אותם אליך.

<שירי לנג: ויש, כמו שברק אמר, גישור בקהילה, יש תביעות קטנות שאתה יכול דרכן לצבור ניסיון.

<שירי לנג: יש איזשהו מענה.

<שירי לנג: <נועה ברודסקי-לוי > זו שאלה שהעלינו בדיונים הקודמים.

<שירי לנג: אנחנו ביקשנו לקבל את התביעות הקטנות לראות עד כמה זה יכול לתת מספיק מענה לצבירת ניסיון.

ניסן סלומינסקי: מישהו יודע כמה?

<שירי לנג: יש 30,000 תביעות קטנות שמוגשות מדי שנה לבתי המשפט.

<שירי לנג: זה די והותר.

ניסן סלומינסקי: וכולן נשלחות לגישור?

<לירון בנית ששון: היום מופנים 7,000 תיקים רק במחוזות מסוימים.

<לירון בנית ששון: אלו רק תיקים שהוגשו בהם תיקי הגנה ושאינם תביעות פח, נזקי רכב.

<לירון בנית ששון: מבדיקה שנערכה – אם נטלי תרצה, היא תרחיב – אפשר יהיה להרחיב את זה לסך הכול 23,000 תיקים כי זה יורחב לכלל המחוזות.

ניסן סלומינסקי: זאת אומרת, 23,000 תיקים שנשלחו לגישור?

ניסן סלומינסקי: ניסיתם לעשות בדיקה מתוכם כמה עוברים למגשרים ברשימה וכמה מתוכם עוברים - - -

<ברק לייזר: היום אין רשימה, אדוני.

ניסן סלומינסקי: שעונים על הקריטריונים של הרשימה, או שענו עד 2008, וכמה עוברים לחדשים שיכולים דרך זה לצבור 15 ניסיונות.

ניסן סלומינסקי: כי אם כולם יעברו רק למגשרים ידועים, שעד 2008 היו בתקן, אז לא הרווחנו כלום מזה.

ניסן סלומינסקי: כל המחשבה אומרת שבתביעות קטנות בטח הולכים גם למגשרים לא פורמליים.

ניסן סלומינסקי: השאלה אם זה באמת נכון, כי אחרת איפה יצבור אדם שהוא עדיין לא מגשר 15 גישורים?

<נטלי לוי: לאחר הדיון הראשון בוועדת חוקה אנחנו נענינו לצורך לאפשר למגשרים החדשים להיכנס לעולם הגישור ולצבור את הניסיון המקצועי.

<נטלי לוי: פתחנו את מאגר הגופים שמורשים לקבל תיקים בתביעות קטנות, ועכשיו כל מגשר שסיים פרקטיקום, שזה תהליך שבמסגרתו מבטיחים לו שישה הליכי גישור, יכול להיכנס לרשימת מגשרי תביעות קטנות, ולקבל תיקי תביעות קטנות מהמערכת.

<נטלי לוי: כיום אנחנו מפנים כ-7,000 תיקים למגשרים, ופוטנציאל ההפניה, כמו שלירון אמרה, הוא 23,000.

ניסן סלומינסקי: מה ששאלתי, אם שמתם את לבכם – הרי אתם יכולים לדעת מיהם אותם מגשרים ותיקים שעונים על הקריטריונים שענו עד 2008, יענו בטח גם על הקריטריונים האלה, ומיהם החדשים, ולראות אם תיקים מגיעים לחדשים.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות שמתוך כל ה-7,000 כולם לוקחים את המגשרים הוותיקים, והחדשים האלה לא יוכלו לצבור אף פעם ניסיון.

<נטלי לוי: אני חושבת שצריך לציין שתיקי תביעות קטנות הם תיקים שבהם הליך הגישור ניתן ללא עלות מצד המגשר.

<נטלי לוי: לכן מגשרים עם מוניטין, ותיקים, בכלל אין להם עניין לקבל את התיקים.

<נטלי לוי: בגדול, יש עוד אינטרס, שרוצים לתת שירות לבני הקהילה שלהם.

<נטלי לוי: אבל בגדול, מאגר התיקים לתביעות קטנות מיועד לאפשר לאנשים לצבור ניסיון מעשי מקצועי בגישור, ולכן באופן טבעי הוא יופנה למגשרים צעירים וחדשים.

ניסן סלומינסקי: הבנתי.

ניסן סלומינסקי: אם את אומרת שזה ללא עלות, זה נותן פתרון.

ניסן סלומינסקי: מגשרים בקהילה גם נחשבים, נכון?

<נטלי לוי: כן.

<ברק לייזר: אני אולי אעדכן בפרט היסטורי.

<ברק לייזר: בשעתו, אצלנו הייתה התלבטות אם לאפשר העברת תיקים של תביעות קטנות לצרכי פרקטיקום, כי תיקי תביעות קטנות על-פי רוב נסגרים בדיון אחד בבית המשפט.

<ברק לייזר: אבל בכל זאת סברנו שלצורך המשך הכשרת המגשרים ולצורך ריענון השורות לאפשר העברת תיקים לפרקטיקום, מה גם שמבחינת המערכת זה לא ערך מוסף.

<ברק לייזר: מבחינת הצדדים, בוודאי שיש לזה ערך מוסף, אבל מתוך אחריות למערכת בתי המשפט וגם לעולם הגישור, המשכנו להעביר את התיקים האלה.

ניסן סלומינסקי: רק שופט יכול לעשות או גם רשם?

<ברק לייזר: לא, אנחנו לא מעבירים.

<ברק לייזר: יחידת הגישור של נטלי מעבירה את זה, מטפלת בזה עוד לפני שנקבע דיון.

ניסן סלומינסקי: ככה חוסכים שעות של בית המשפט, שזה חשוב מאוד.

ניסן סלומינסקי: <נועה ברודסקי-לוי > בהקשר הזה רצינו לשאול, משהו שעלה עוד באחד הדיונים הקודמים, כשעמדה פה שאלה של העברת הפרטים של הצדדים לאותו מגשר בלי ששואלים אותו לפני.

ניסן סלומינסקי: אמרתם שתענו על זה.

<נטלי לוי: כתבי תיקי הטענות לא מועברים למגשר.

<נטלי לוי: מה שיוצא לצדדים הוא מכתב שהתיק שלהם נמצא מתאים לגישור, שמדובר בהליך וולונטרי שאינו כרוך בעלות, ושבכל מקרה יש להם מועד דיון מובטח.

<נטלי לוי: הפרטים היחידים שמועברים הם פרטי התקשרות אתם כדי לאפשר את בחינת העברת השם.

<נטלי לוי: <נועה ברודסקי-לוי > למגשר?

<נטלי לוי: כן.

<נטלי לוי: כי אחרת לא תוכל להיווצר האינטראקציה הזאת ביניהם, ומגשר לא יוכל לבחון אם הוא יכול לקחת את התיק לגישור, אם יש לו ניגוד עניינים, או אם אין שם רצון של הצדדים בכלל.

<נטלי לוי: 50% מהצדדים מסרבים לגישור עוד בשלב הזה.

ניסן סלומינסקי: זה מה שרציתי לשאול, מה יוצא בפועל?

ניסן סלומינסקי: את אמרת ש-50% מסרבים על המקום.

<נטלי לוי: כן, בשיחת הטלפון.

<נטלי לוי: <נועה ברודסקי-לוי > 50% מתוך ה-7,000?

<נטלי לוי: כן.

<נטלי לוי: 7,000 תיקים מופנים.

<נטלי לוי: <נועה ברודסקי-לוי > ומתוך זה 50% בכלל לא מגיעים לבדיקה הראשונה.

<נטלי לוי: כן.

<נטלי לוי: כי בתביעות קטנות התהליך הוא וולונטרי לגמרי, להבדיל ממהו"ת, שבהם יש חובת התייצבות לדיון ראשון.

ניסן סלומינסקי: אז את אומרת ש-50% מסרבים בהתחלה.

ניסן סלומינסקי: ובהמשך כמה מסרבים?

<נטלי לוי: לא מסרבים.

<נטלי לוי: אחר-כך למעלה מ-60% מסיימים את הסכסוך שלהם בהסדר גישור.

ניסן סלומינסקי: 60% מה-50%.

<נטלי לוי: כן.

<נטלי לוי: ואנחנו צופים שזה נתון שאפשר לשפר אותו עם תפירה נכונה בתביעות קטנות בעיקר.

<נטלי לוי: עם תפירה נכונה ושיווק נכון של ההליך בעלי דין יכולים ליהנות לאין ערוך מהחלופה הזו.

<ברק לייזר: עדיין, אנחנו לא מעבירים בכל המחוזות, בכל בתי במשפט.

<ברק לייזר: יש לנו כוונה לפרוס את זה בכל בתי המשפט, ואז הפוטנציאל, באופן טבעי, יורחב משמעותית.

ניסן סלומינסקי: יש איזשהו קשר מעשי עם הקהילות, לראות מה קורה שם, או ששם הם מתנהלים עצמאית ועושים את הגישורים בקהילה, או שיש אינטראקציה אתכם ויש לכם עין אחת שמסתכלת ורואה מה קורה בקהילה?

<נטלי לוי: אנחנו מכירים את הפעילות של מרכזי גישור בקהילה.

<נטלי לוי: חלק גדול ממרכזי הגישור בקהילה נמנים גם על רשימת המגשרים בתביעות קטנות, אז הם נותנים שירותי גישור בשני האפיקים – גם לתיקי תביעות קטנות שבתי משפט מעבירים, וגם לבני הקהילה שלהם שפונים אליהם באופן ישיר, וגם לעוד סכסוכים בעוד הקשרים, למשל של משפחה וסכסוכים נוספים.

<נטלי לוי: אז יש קשר שהוא עקיף.

<נטלי לוי: זה סוג הקשר.

<שירי לנג: לעניין הטענה של פגיעה בפרטיות בזה שאנחנו מעבירים רק את השם ואת הטלפון של הצדדים, רציתי לומר שצריך לזכור שאנחנו בהליך משפטי וחל הכלל של פומביות הדיון.

<שירי לנג: המציאות היום היא כזו שבפסקי הדין, עם כל הפרטים עליך מפורסמים לכל דכפין, אז הטענה שבזה שאנחנו מעבירים את השם למגשר אנחנו פוגעים בפרטיות בעיני היא טענה שאין בה ממש.

<שירי לנג: <נועה ברודסקי-לוי > אפשר להעביר רק שם פרטי וטלפון ולהסתפק בזה?

<שירי לנג: אין שום דבר מעבר.

<שירי לנג: אפילו כתבי בית הדין לא מועברים.

<ברק לייזר: אנחנו לא מעבירים כתבי טענות.

<ברק לייזר: <נועה ברודסקי-לוי > לא כתבי טענות, אבל אפשר להסתפק רק בשם הפרטי, רק במספר הטלפון?

<שירי לנג: זה מה שעובר – שם פרטי וטלפון.

<שירי לנג: פרטי התקשרות.

<ברק לייזר: זה מה שאנחנו מעבירים.

ניסן סלומינסקי: היום יש הלכת זה והלכת זה.

ניסן סלומינסקי: מישהו שהיה לו פעם משפט לדורות, כולם יודעים, לא רק זה, כל הסטודנטים לומדים וכולם זוכרים שלמשל מזרחי – זוכרים אותו לדורות, ולפעמים לדראון עולם.

ניסן סלומינסקי: לפעמים זו בושה.

ניסן סלומינסקי: ניסינו להעביר הצעת חוק שיוציאו את השמות האלה, די.

ניסן סלומינסקי: בסדר, הייתה פומביות, יודעים, אבל שלא ייכתב לדורות, וכל סטודנט לומד את זה ועוסקים בזה.

ניסן סלומינסקי: לא הצלחנו.

<שירי לנג: הייתה ועדה שיושבת על המדוכה כבר די הרבה זמן ובוחנת את הנושא הזה.

ניסן סלומינסקי: בינתיים לא הצלחנו.

<שירי לנג: אני מקווה שאולי בקרוב נראה את ההמלצות שלה.

ניסן סלומינסקי: לא הצלחנו.

ניסן סלומינסקי: כל סטודנט מדקלם את זה.

<אביבה חלבי: אביבה חלבי, התאחדות מרכזי הגישור והדיאלוג בקהילה.

<אביבה חלבי: אני אגיד שבתקופה שהייתה רבקה תורן ביחידת הגישור של הנהלת בתי המשפט אנחנו העברנו, כל המרכזים בקהילה שקיבלו תיקי תביעות קטנות, דיווחים שנתיים עם אחוזים – כמה הסכם, כמה סירוב, כמה היה גישור ללא הסכם וכולי.

ניסן סלומינסקי: למה רק לרבקה תורן ולא כדבר קבוע?

<אביבה חלבי: זו יחידת הגישור והנהלת בתי המשפט.

ניסן סלומינסקי: אני צוחק.

ניסן סלומינסקי: את הדגשת שכשהיא הייתה.

<אביבה חלבי: היא פרשה וכרגע יש לה מחליפה חדשה.

<אביבה חלבי: אנחנו נשמח להעביר - - -

ניסן סלומינסקי: זה מה שאני רוצה להגיד, שתמשיכו להעביר את זה הלאה.

<ברק לייזר: אתם תידרשו להעביר.

<אביבה חלבי: אנחנו מוכנים וזה קיים, בשמחה.

<אביבה חלבי: זה רק בלחיצת כפתור.

<גלית סנה לוריה: גלית סנה לוריה, לשכת עורכי הדין.

<גלית סנה לוריה: יש לי שלוש שאלות.

<גלית סנה לוריה: דבר אחד לגבי מה שאמרת, שאת רוצה להעביר, אתם רוצים לפתוח את זה למגשרים שעברו פרקטיקום, שיוכלו להמשיך לקבל תיקים ישירות מתביעות קטנות.

<גלית סנה לוריה: איך בפועל הביצוע של זה ייעשה – האם רק דרך מרכזי הגישור, או שאפשר להירשם ישירות?

<גלית סנה לוריה: מכיוון שאם מנווטים את זה אך ורק דרך מרכזי הגישור, נוצרת בעיה.

<גלית סנה לוריה: קודם כל, מרכזי גישור מסוימים נדרשו לבטח את המגושרים שלהם וחלק הפסיקו את העבודה מולכם נוכח הדרישה הזאת כיוון שלא היה גוף שייקח על עצמו מבחינה כלכלית את הנושא הזה.

<גלית סנה לוריה: זה דבר אחד.

<גלית סנה לוריה: דבר שני, הרבה מאוד מגשרים הם עורכי דין.

<גלית סנה לוריה: עורכי הדין – יש להם ביטוח אישי שלהם, האם הם יכולים לפנות ישירות לתביעות קטנות ולקבל את התיקים האלה כדי שהם לא יצטרכו לעבור דרך מרכזי גישור שינווטו את זה?

<גלית סנה לוריה: או שאתם הייתם דורשים מהלשכה לרכז את הדבר הזה, ואז זה דורש איזושהי היערכות מאתנו.

<גלית סנה לוריה: איך בפועל הדבר זה ייעשה, כי אנחנו מעוניינים מאוד לאפשר לעורכי הדין המגשרים לעשות את ההתנסות הזו של תיקים משישה עד 15 כדי שיצברו את הניסיון הראוי לעבוד עם בתי המשפט.

<גלית סנה לוריה: זו שאלה אחת.

ניסן סלומינסקי: וגם שיוכלו לתרום לקהילה.

<גלית סנה לוריה: וגם שיוכלו לתרום לקהילה, ויש רצון כזה.

<נטלי לוי: אני אענה דבר-דבר.

<נטלי לוי: לגבי מרכזי גישור, רשימת המגשרים בטיוטת התקנות כרגע היא רשימה פרסונלית לחלוטין, אין בה אזכור למרכזי גישור, למעט אם אתה רוצה לפרסם את זה בפרטים שטעונים פרסום באתר האינטרנט של בתי המשפט.

<נטלי לוי: כרגע אנחנו כבולים בתנאים של הקול קורא שפרסמנו ב-2001, ולא רצינו לעשות יותר מדי זעזועים בתקופת הביניים, ולכן אנחנו כבולים בתנאים שנקבעו שם.

<נטלי לוי: הכוונה במרכז גישור היא לצבר של חמישה מגשרים.

<נטלי לוי: כלומר, יכולים לבוא חמישה מגשרים שהם בוגרי פרקטיקום, להגיד שיש להם איש קשר ולקבל תיקים מהנהלת בתי המשפט.

<נטלי לוי: הם לא חייבים לעבור למרכז גישור מאותם 40 מרכזי גישור קיימים, ולעבור את המשוכות שם בתביעות קטנות.

ניסן סלומינסקי: לדוגמה, אם פה עומד ארגון לשכת עורכי הדין, שהוא גוף ענק ועוצמתי שיש לו פעילות גדולה, והוא אומר אני מוכן לעשות את זה ויש לי 200 או 300, למה - - -

<נטלי לוי: היא דיברה על המקרה ההפוך, היא רצתה לתת מענה לפרט.

<נטלי לוי: הפרט יצטרך - - -

ניסן סלומינסקי: לא, היא רצתה שיופנו אליהם והם יעבירו את זה לעורכי הדין שלהם.

<גלית סנה לוריה: לא, אני אדגיש.

<גלית סנה לוריה: היום רוב העבודה בגישור מול בתי המשפט נעשה פרטני-שמי.

<גלית סנה לוריה: כל מגשר לוקח את האחריות על התיקים שלו, על ההצלחות שלו וכולי.

<גלית סנה לוריה: אנחנו חושבים שבאותה הדרך, כמו שזה נעשה בתיקי בית משפט השלום, העליון, המחוזי, כך זה ייעשה גם בתביעות קטנות, שאדם פונה שמית ישירות, מפנים אליו את התיק והוא ינהל את זה ישירות ללא צורך בגוף ביניים, זה נראה לנו פשוט מיותר.

<גלית סנה לוריה: או להגיד להם תתאגדו חמישה אנשים ביחד ותיגשו לבית המשפט, זה נראה לנו בהחלט לא נכון.

<גלית סנה לוריה: <נועה ברודסקי-לוי > זה גם לא עולה מהתקנות.

<גלית סנה לוריה: זו הכוונה?

<גלית סנה לוריה: אם זו הכוונה, מצוין.

<גלית סנה לוריה: <נועה ברודסקי-לוי > לפי התקנות זה אמור להיות שמי.

<לירון בנית ששון: נכון, תהיה רשימה של תביעות קטנות, ואם נכללת ברשימה הזאת, תוכל לקבל תיקים לתביעות קטנות.

<גלית סנה לוריה: אז זה ייפתח לגמרי.

<לירון בנית ששון: זה ייפתח לגמרי.

<גלית סנה לוריה: וזה יאפשר את ההתנסות הזו.

<גלית סנה לוריה: זו הערה שלנו.

<ברק לייזר: אבל גברתי יודעת שהיום מכון ההכשרה של לשכת עורכי הדין מקבל מאתנו תיקים - -

<גלית סנה לוריה: לפרקטיקום.

<ברק לייזר: - - לצורכי פרקטיקום, תביעות קטנות.

<גלית סנה לוריה: לפרקטיקום.

<גלית סנה לוריה: אבל אנחנו לא מדברים על הפרקטיקום.

<גלית סנה לוריה: אני מדברת על הדלתא הזאת, שהיא מאוד משמעותית.

<נטלי לוי: לשכת עורכי הדין נמצאת בשני המאגרים – גם במאגר של מרכז גישור, וגם במאגר של פרקטיקום.

<גלית סנה לוריה: אנחנו יודעים.

<גלית סנה לוריה: אנחנו היינו רוצים שבמקום להפעיל צוות של מזכירות שיחלקו תיקים ויעקבו אחרי זה, שאנשים יפנו ישירות.

<גלית סנה לוריה: אנחנו גוף גדול מאוד עם המון מגשרים.

<ברק לייזר: זו הכוונה.

<גלית סנה לוריה: מצוין.

<גלית סנה לוריה: הערה שנייה, האם כשאתם תאמצו את הנושא של הכשרה כללית בגישור, מכון שמכשיר, תאמצו את מה שכתוב בדוח גדות לגבי גופים שכבר קיבלו היתר דאז כדי שלא נצטרך לעבור שוב את כל המסלול?

<גלית סנה לוריה: כי אנחנו גוף שמכשיר אלפי מגשרים בכל שנה.

<גלית סנה לוריה: האם צריך יהיה לעבור עוד פעם את כל המשוכות, או שאתם תאמצו את מה - - -

<לירון בנית ששון: אפשר לקחת - - - העבר, כלומר מי שרכש כבר השכלה לפני המועד - - -

<גלית סנה לוריה: לא מי שרכש, לגבי מכון ההכשרה.

<גלית סנה לוריה: קראתי את ההערות לגבי דור המדבר לגבי מגשרים.

<גלית סנה לוריה: אני מדברת על מכון ההכשרה.

<גלית סנה לוריה: האם תאמצו את דוח ועדת גדות?

ניסן סלומינסקי: מה, לבדוק את מכון ההכשרה?

<גלית סנה לוריה: את הקורסים.

<גלית סנה לוריה: לא להתחיל מחדש את כל התהליכים.

<גלית סנה לוריה: כי אנחנו למשל גוף שמעביר עשרות הכשרות בכל שנה, גוף שאושר על-ידי ועדת גדות, עומד בכל הקריטריונים.

<גלית סנה לוריה: השאלה אם צריך להתחיל את כל תהליך האשרור מחדש, גופים שכבר אושרו?

<גלית סנה לוריה: יש בארץ מספר רב של גופים שכבר אושרו והם פועלים 20 שנה, 15 שנה.

<גלית סנה לוריה: מה הכוונות לגבי הגופים האלה, האם תאמצו את הלכות דור המדבר גם לגופי ההכשרה האלה?

<נטלי לוי: חלק מהסמכויות של הוועדה המייעצת יהיו להידרש לנושא של תכניות הכשרה, לריענון שלהן, לבדוק שהן עדכניות והן עונות לאמות המידה שתקבענה על-ידי הוועדה המייעצת.

<נטלי לוי: זה משהו שייקבע בעתיד ולא כרגע.

<נטלי לוי: אין הוראת מעבר לגבי תכניות הכשרה וגופי הכשרה.

<גלית סנה לוריה: אנחנו נבקש, בשביל להקל עליכם וזה יזרום, אחרת זה ייתקע שנים.

ניסן סלומינסקי: כשנאשר את החוק הזה, יכול להיות שיהיו שינויים בדרישות לגבי המכונים שלא היו עד 2008 או ועדת גדות.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות שיהיו, ואם יהיו, ודאי שיצטרכו לבדוק את המכונים שאכן הם הפנימו את זה והם פועלים לפי זה.

ניסן סלומינסקי: תמיד טוב אחרי תקופה ארוכה לבדוק, כי לפעמים בשגרה אתה מתחיל לזייף או לפספס.

<גלית סנה לוריה: אנחנו מבקשים שלא רק המכונים, אלא גם המדריכים.

<גלית סנה לוריה: הערנו את זה גם בשבוע שעבר, כדי שלא ייצא מצב שמאשרים מכון ומחליפים את המדריכים בשם איזשהו מכון.

<גלית סנה לוריה: כי מה שחשוב זה איכות ההדרכה, והאנשים שם מעבירים את ההכשרות עצמן מניסיון שהם צברו.

<גלית סנה לוריה: <נועה ברודסקי-לוי > אני חייבת להגיד, זה באמת עלה בדיון הקודם, זה היה בסוף הדיון ולא ממש קיבלנו את זה.

<גלית סנה לוריה: אני חושבת שזה מעבר להסמכה שיש לנו פה לקבוע את התנאים של אותם מכונים מי יוכל להעביר שם את ההדרכות.

<גלית סנה לוריה: אני לא בטוחה שזה משהו שנכון לקבוע בתקנות.

<מיקי ליכטנשטיין: למה?

<מיקי ליכטנשטיין: <נועה ברודסקי-לוי > עוד פעם, ההסמכה כאן היא לקבוע את רשימת המגשרים.

<מיקי ליכטנשטיין: אני חושבת שזה צעד רחוק מדי להגיד מי מדריך במכונים.

ניסן סלומינסקי: אבל מי מדריך את המגשרים?

<גלית סנה לוריה: זה במהות של העניין.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שכן.

ניסן סלומינסקי: מה הפירוש?

ניסן סלומינסקי: את רוצה לקבוע את המגשרים, אבל כל מי מחנך אותם את לא רוצה להסתכל.

<מיקי ליכטנשטיין: מי מחנך אותם להיות מגשרים בבית המשפט.

<מיקי ליכטנשטיין: <נועה ברודסקי-לוי > אמרנו כבר שהוועדה המייעצת תוכל לקבוע קריטריונים לקורסים שצריכים לעבור.

<מיקי ליכטנשטיין: להגיד גם שם מי יכול להתקבל לעבודה ולהעביר את ההכשרות, זה נראה לי - - -

ניסן סלומינסקי: זה דבר פשוט שכן.

<גלית סנה לוריה: יש כבר הנחיות שעבדו לפיהן לפני שמונה שנים, שממש מפורט מה הדרישות ממדריך, מה הדרישות מעוזר מדריך.

<גלית סנה לוריה: זה משהו שכבר קיים בהנהלת בתי המשפט שנים ועל-פי זה נרשמו - - -

<מיקי ליכטנשטיין: בדוח גדות, לא בתקנה.

<גלית סנה לוריה: אבל גם אחרי דוח גדות יצא עוד דוח שפירט עוד יותר את הדרישות לגבי מדריכים ומכשירים.

<גלית סנה לוריה: אתם יכולים לאמץ את זה כבר משם.

ניסן סלומינסקי: אני מניח שכן.

ניסן סלומינסקי: אם אנחנו רוצים שיכשירו, לא מספיק שיש מכון יוקרתי אם בתוכו אין מחנכים טובים שיכולים לעשות, זה לא טוב.

ניסן סלומינסקי: אם יש בדיקה ויש קריטריונים לגבי איך צריכים להיות המנחים, כמו מורים – אתה רוצה שהתלמידים יקבלו חינוך טוב, אז יש דרישות על המורים.

ניסן סלומינסקי: גם פה אני מניח שכן יהיה, ואני מניח ממה שאני שומע שיש את זה, נצטרך לקראת הסוף לראות איך אנחנו מאמצים את זה, אולי לא צריך, אולי זה יצא בנפרד וזה מחייב גם בלי קשר אלינו.

<נטלי לוי: טוב, נוסיף עוד משהו.

<נטלי לוי: קודם כל, אנחנו חושבים שחשוב לאשר את המדריכים כי הם הגורם הקריטי.

<נטלי לוי: במסגרת אישור תכניות הכשרה עד 2008 אושרה תכנית הכשרה עם סגל הדרכה לאותה תכנית.

<נטלי לוי: מעבר לזה, אישור שמי של מדריך יאפשר את אותה חניכה שאתם מבקשים שתהיה.

<נטלי לוי: מגשר שיוכל לעבור תהליך הכשרה פרטני עם מדריך, אם האישור היה שמי, הוועדה המייעצת לא תצטרך להידרש אם ההכשרה הזאת עומדת באמות המידה או לא עומדת באמות המידה.

<נטלי לוי: מרגע שמישהו סומן כמדריך, ממילא הוא יכול לאמן מגשרים חדשים שנכנסים לעולם הגישור.

<נטלי לוי: זה ייתן מענה לשני הצרכים.

ניסן סלומינסקי: בלשכת עורכי הדין למשל, מאמן אצלכם צריך לעמוד בקריטריונים מסוימים, או שכל עורך דין יכול להיות מאמן?

ניסן סלומינסקי: <נועה ברודסקי-לוי > כל עורך דין אחרי חמש שנים.

<גלית סנה לוריה: מבחינת מי שמכשיר היום בהכשרות הגישור בלשכת עורכי הדין?

ניסן סלומינסקי: לא בגישור.

ניסן סלומינסקי: אני מדבר על מאמן.

<גלית סנה לוריה: מאמן של מתמחים בכלל?

ניסן סלומינסקי: של מתמחים.

<גלית סנה לוריה: של עורכי דין מתמחים בכלל?

ניסן סלומינסקי: כן.

<גלית סנה לוריה: יש כללים, בוודאי.

ניסן סלומינסקי: יש כללים.

ניסן סלומינסקי: לא כל עורך דין יכול להיות מאמן.

<גלית סנה לוריה: זה עניין של שנים.

<גלית סנה לוריה: יש ותק של שנים.

ניסן סלומינסקי: רק ותק?

ניסן סלומינסקי: <נועה ברודסקי-לוי > זה אחרי חמש שנות ניסיון.

ניסן סלומינסקי: אחרי חמש שנות ניסיון אפשר לעסוק בגישור.

<גלית סנה לוריה: ויש פיקוח על זה.

<גלית סנה לוריה: מגישים בקשה לפי התקנות שנדרשות, עם ותק של שנים, יש על זה פיקוח, צריך להגיש דיווחים.

<גלית סנה לוריה: הערה שלישית, ברשותכם, למה שנאמר קודם.

<גלית סנה לוריה: לגבי השמות שביקשת לא להגיד שמות משפחה.

<גלית סנה לוריה: יש חשיבות גדולה מאוד לניטרליות של המגשר.

<גלית סנה לוריה: חשוב שמגשר יקבל את השמות ולו למראית הניטרליות – אני לא מכיר אותך, אני כן מכיר אותך.

<גלית סנה לוריה: את ביקשת להעביר שמות פרטיים ולא שם משפחה כאופציה לשמירה על הפרטיות.

<גלית סנה לוריה: <נועה ברודסקי-לוי > יש שלב שאם מגיעים אליו ומגלים שיש ניגוד עניינים, בפירוש הוא לא יכול - - -

<גלית סנה לוריה: הוא צריך לדעת את זה מראש.

<גלית סנה לוריה: הוא צריך לדעת את זה מראש.

<גלית סנה לוריה: הוא לא יכול לקבל רק שם פרטי כי אז הוא לא יודע מראש אם יש ניגוד עניינים או לא.

<מיקי ליכטנשטיין: אז יש - - -על עצם קבלת המינוי.

<מיקי ליכטנשטיין: הוא לא יכול לקבל על עצמו.

<גלית סנה לוריה: הוא לא יכול לקבל על עצמו, ודאי.

<גלית סנה לוריה: לכן חשוב לדעת את השמות מהראש.

<גלית סנה לוריה: <נועה ברודסקי-לוי > אני חושבת שבעלי הדין שמקבלים את השם של המגשר יוכלו להפנות את תשומת לבו אם הם מכירים מראש.

<גלית סנה לוריה: אבל אם צד אחד מכיר מראש, הוא ישמח שילכו אליו, והשני לא יודע את זה.

<גלית סנה לוריה: לכן אני חושבת שאין מנוס.

<גלית סנה לוריה: <נועה ברודסקי-לוי > ברגע שהוא יוצר אתם את הקשר, אני מניחה שבשיחת הטלפון הראשונית אם הם מסכימים להגיע להליך גישור, אמורים לעלות כבר הפרטים הנוספים, וכמובן שהוא לא אמור לגשר אם הוא בניגוד עניינים.

<גלית סנה לוריה: צריך לדעת את השמות מראש.

<גלית סנה לוריה: אני לא חושבת שיש לזה איזושהי חלופה.

<אורת בנימיני: לעתים, גם כדי לאתר אדם, מספרי טלפון משתנים.

<אורת בנימיני: רק בשביל לאתר את אותו אדם שנמצא על ההפניה, בשביל לפנות אליו את הפנייה הראשונית ולהציע לו את האופציה של הגישור, אתה צריך פרטים.

ניסן סלומינסקי: את יוסי לא תצליחי לאתר, אבל את יוסי כהן בטוח תצליחי לאתר.

<אורת בנימיני: את יוסי כהן מרחוב ככה וככה וטלפון ככה וככה.

<אורת בנימיני: <נועה ברודסקי-לוי > יש לי עוד שאלה לפני שאנחנו עוברים הלאה, ואחר-כך יש לי שאלות לגבי הקריטריונים הקודמים.

<אורת בנימיני: נפתח כבר בדיון על זה ואחר-כך נחזור.

<אורת בנימיני: רציתי לשאול – להערכתכם, כמה זמן לוקח לצבור ניסיון כזה של 15 תיקי גישור עד שמגשר בתביעות קטנות יוכל לקבל מספיק תיקים?

<ברק לייזר: קשר להעריך.

ניסן סלומינסקי: תלוי, יש אחד שיכול להשיג את זה בשבועיים אם יש לו אחד אחרי השני, ויש אחד שיעשה את זה בכמה שנים.

<נטלי לוי: אם אדם יסתמך על המשאב שאנחנו מעמידים לרשותו, זה בין שנה לשנתיים שאפשר לצבור ניסיון מעשי של 15 גישורים.

<נטלי לוי: זו תקופה סבירה כדי לעמוד באמות מידה כדי להיכנס לרשימה של מגשרים, לשיטתנו.

<ברק לייזר: זה למעשה תשעה גישורים.

<נטלי לוי: תשעה מעבר להתנסות.

<נטלי לוי: <נועה ברודסקי-לוי > וההערכה שלכם היא שבשנה-שנתיים אפשר להגיע לתשעת הגישורים הנוספים האלה?

<נטלי לוי: כן, לא יותר.

<נטלי לוי: <נועה ברודסקי-לוי > לא, זה לא מעט זמן.

<נטלי לוי: זו תקופה.

<אורת בנימיני: אפשר לעשות את זה גם בפחות, זה עניין של מוטיבציה.

ניסן סלומינסקי: בטח שאפשר לעשות את זה בפחות.

ניסן סלומינסקי: אפשר גם מיום ליום אם הוא מוכשר.

ניסן סלומינסקי: <נועה ברודסקי-לוי > השאלה כמה תיקים הם מקבלים, זאת השאלה.

ניסן סלומינסקי: זה עולה מתוך השאלה שלנו כמה תיקים מופנים לעומת כמה מגשרים שיהיו בתביעות הקטנות וכמה זמן הם - - -

<אורת בנימיני: תגיד לך אביבה, שמכירה את התחום הזה היטב, שמרכזי הגישור הקהילתיים מקבלים הרבה מאוד פניות שאינן תלויות בבתי המשפט, של סכסוכי שכנים וסכסוכים בין נותני שירותים בקהילה.

<אורת בנימיני: זאת אומרת, אני חושבת שבמשך שנים התחום מתנהל בצורה שאנשים שזה בלבם ובדמם ורוצים להפוך את זה למקצוע או לעיסוק מרכזי, שאלה האנשים שאת רוצה שיהיו ברשימה הזאת, מוצאים את הדרך, כמו בכל מקצוע אחר, להתקדם ולהגיע לגישורים האלה.

<אורת בנימיני: <נועה ברודסקי-לוי > החשש שלנו היה שברגע שתהיה רשימה, פלוס זה שיש מחשבות להרחיב את המהו"ת, וגם במשפחה שזו כבר הפניה שנעשית של הרבה יותר מקרים דרך יחידות הסיוע, שהשוק ישתנה במובן הזה שיכול להיות שיהיה קשה יותר לצבור ניסיון אם אתה לא ברשימה אחרי שהרשימה הזאת תתגבש.

<אורת בנימיני: לכן השאלות האלה באות מהמקום הזה, לוודא שגם אחרי יצירת הרשימה הזאת וגם אם תורחב המהו"ת, עדיין יהיו מספיק תיקים שיגיעו בדרך הזאת ומי שראוי ונכון יקבל מספיק תיקים לצבור את הניסיון הזה.

<אורת בנימיני: אני חושבת שצריך לזכור שככל שהגישור יהפוך ויהיה עיסוק מקצועי יותר, כך גם יהיה לזה אפקט על אותם גישורים שלא מתחילים בבתי המשפט, כשאנשים יכירו את הכלי הזה, תהיה להם חוויה טובה מהכלי הזה, ויפנו סכסוכים עוד לפני בית המשפט, או לפחות לא רק ביזמת הנהלת בתי המשפט.

<אורת בנימיני: אני חושבת שזה אחד הדברים - - -

ניסן סלומינסקי: בקהילה ודאי שזה יהיה כך.

ניסן סלומינסקי: נתקדם.

<לירון בנית ששון: "(6) הוא עמד בהערכה מקצועית".

<לירון בנית ששון: בהמשך להערה שהייתה בדיון השני בנושא הריאיון האישי, אנחנו מציעים להוסיף כבר כאן, אם זה מקובל, שייאמר: "הוא עמד בהערכה מקצועית ובריאיון אישי; ריאיון אישי יכול וייערך רק למי שעמד בהצלחה בהערכה המקצועית".

ניסן סלומינסקי: מי עושה את ההערכה המקצועית?

<קריאה: מה היא כוללת?

<לירון בנית ששון: זה יהיה ככל הנראה גוף חיצוני שהוא זה שיבצע את ההערכה הזאת.

ניסן סלומינסקי: עבור מי?

<לירון בנית ששון: עבור יחידת הגישור.

ניסן סלומינסקי: והריאיון האישי יהיה גם עם אותו גוף?

<לירון בנית ששון: עדיין לא הוחלט.

<ברק לייזר: עדיין לא נקבע.

ניסן סלומינסקי: אם זה יהיה עם אותו גוף, אז מה זה הערכה מקצועית וריאיון אישי אם אותו אדם עושה את זה?

<לירון בנית ששון: בכוונה עשינו את ההפרדה הזאת כי אנחנו לא רוצים מראש לומר שנראיין את כולם.

<לירון בנית ששון: רוצים לאפשר גמישות ולראיין רק את מי שעבר את השלבים.

ניסן סלומינסקי: כמה יש ביחידת הגישור?

<ברק לייזר: כמה עובדים?

<ברק לייזר: הכוונה היא שיהיה גורם ממונה בכל מחוז, נטלי, וצוות אדמיניסטרטיבי, והיא נעזרת ביועצים מן החוץ.

ניסן סלומינסקי: זאת אומרת, היחידה הזאת למעשה לא קיימת.

ניסן סלומינסקי: אין יחידה כזאת שיכולה לעשות משהו.

<קריאה: היא מאוד קטנה.

ניסן סלומינסקי: אתם מסתייעים בגורמים חיצוניים.

ניסן סלומינסקי: אבל כיחידה – אתה אומר לי 15 איש שיכולים לראיין, יכולים לעשות הערכה אישית, אתה אומר שאין.

<ברק לייזר: אין היקפים כאלה.

<ברק לייזר: אבל יש תהליך דומה מאוד למשל בגיוס לשירות המדינה, שיש מכון הערכה.

<ברק לייזר: <נועה ברודסקי-לוי > עדיין, ועדת בוחנים נעשית בדרך כלל על-ידי המשרדים.

<ברק לייזר: בדיוק על זה אנחנו מדברים, על הריאיון האישי.

<ברק לייזר: התרשמות בין-אישית יש גם במסגרת תהליך הקליטה במכון החיצוני.

<ברק לייזר: בסופו של דבר נקלט עובד באמצעות ועדת בוחנים, אבל יש מוטיב של פגישה בלתי אמצעית של המועמד במכון ההערכה.

<ברק לייזר: <נועה ברודסקי-לוי > מה שאנחנו העלינו גם בדיונים הקודמים, שהריאיון האישי, אנחנו חושבים שצריך להיות על-ידי הנהלת בתי המשפט - - -

ניסן סלומינסקי: חשבתי שיש שם צוות.

<ברק לייזר: זה עניין של משאבים.

ניסן סלומינסקי: חשבתי שיש שם צוות.

ניסן סלומינסקי: אנחנו בונים כל הזמן על הוועדה הזו, בסוף מתברר שהוועדה הזאת היא רק בן אדם אחד.

<ברק לייזר: לא, אדוני, תבחין בין הוועדה המייעצת לשרת המשפטים, שזה גוף אחר, לבין יחידת הגישור, - -

ניסן סלומינסקי: לא, יחידת הגישור.

<ברק לייזר: - - שזו יחידה בהקמה.

<ברק לייזר: הוקצו לנו כבר המשאבים, זו יחידה בהקמה, יש בקרוב מכרזים שמתפרסמים.

ניסן סלומינסקי: כמה אנשים היא תכיל?

<ברק לייזר: היא תכיל כשמונה אנשים.

<ברק לייזר: סדר גודל של שמונה אנשים.

ניסן סלומינסקי: על אלפים.

<ברק לייזר: אנחנו נשמח אם תצא קריאה מאדוני להקצות משאבים נוספים.

<ברק לייזר: <נועה ברודסקי-לוי > יש חשיבות גדולה – לפני שמפנים בעלי דין מטעם בית המשפט למגשר, אני חושבת שמישהו מטעם הנהלת בית המשפט צריך לראות אותו.

<נטלי לוי: ברור שיש לנו עניין לפגוש באופן בלתי אמצעי כל מועמד שנכנס לרשימה שלנו, זה מה שנעשה במכרז האחרון של מגשרי המהו"ת, וזה ניבא יותר טוב את כישורי הגישור של המועמד.

<נטלי לוי: אנחנו לא רוצים להתחייב עכשיו, אבל תהיה אפשרות לעשות את זה באמצעות התקשרות עם יועצים, ואז אתה מתקשר עם יועצים לראיונות, ואלו יועצים שאנחנו עובדים אתם באופן מתמשך למעלה מעשר שנים.

<נטלי לוי: לא רוצים לכבול את עצמנו כי אנחנו לא יודעים לאמוד בצורה מדויקת את הכמויות.

<נטלי לוי: אנחנו לא יודעים אם יהיו 400 מועמדים או 900.

<נטלי לוי: ככל שיהיה באפשרותנו - - -

ניסן סלומינסקי: נטלי, למה לא נגיד שהייעוץ שלנו, של ועדת החוקה הוא זה שיהיה אחראי על הכול?

ניסן סלומינסקי: כי בין כה וכה הוא יפנה לגוף חיצוני שיעשה את כל העבודה, אם אתם לא עושים את כל העבודה ואין לכם את הכוח לעשות את זה, אין לכם כוח אדם ואתם פונים לגוף חיצוני, מה המיוחד בכם?

ניסן סלומינסקי: אני יכול לקחת כל גוף אחר אם בין כה וכה הגוף החיצוני הוא זה שקובע.

<נטלי לוי: הידע המקצועי.

<נטלי לוי: אנחנו נקבע את המיומנויות ואת הכישורים המקצועיים שצריכים לאתר באותו הליך.

ניסן סלומינסקי: אתם תקבעו את זה.

ניסן סלומינסקי: קבענו בחוק נניח, נגמר.

ניסן סלומינסקי: מעכשיו אין לכם כבר שום יתרון, אז ניתן לנועה או למישהו אחר לרכז את זה, היא תפנה לגוף חיצוני, אולי אפילו גוף חיצוני שאתם פניתם אליו, והוא יעשה את זה בין כה וכה.

ניסן סלומינסקי: אני כל הזמן הבנתי, בגלל החשיבות של העניין ובגלל שעכשיו יש גם חובה בחוק, שיש לכם מערכת מסוימת של X אנשים שאחרי שהגוף החיצוני יעשה את המיונים – נניח שהם לא יוכלו להיפגש עם כל האלפים שאולי יפנו – הוא יעשה את הריאיון והוא יקבע את האנשים שמית, ואז יש יתרון לגוף שנמצא אצלכם.

ניסן סלומינסקי: אם הגוף שלכם לא קיים ולא נמצא, אז אין לו שום יתרון, אפשר לתת את זה לכל גוף אחר.

<ברק לייזר: אדוני, היועצת המשפטית העירה הערה נכונה.

<ברק לייזר: צריך להבחין בין שני שלבים – שלב הקמת המאגר, שאז תהיה מסה של מועמדים, לבין התהליך באופן שוטף, שאז באופן טבעי יש תוספת שהיא יחסית קטנה של מגשרים, ואז אני מניח שאנחנו נוכל לעשות את זה כי היקף המועמדים לא יהיה משמעותי מאוד.

<ברק לייזר: נראה לי שבשלב הקמת המאגר, שאנחנו מעריכים שיהיו מאות של אנשים – מה גם שנרצה להעמיד את המאגר זמין כמה שיותר - - -

ניסן סלומינסקי: אז יהיה לכם כוח אדם?

<ברק לייזר: אתה מדבר על השוטף?

ניסן סלומינסקי: בהקמה.

ניסן סלומינסקי: בהקמה.

<ברק לייזר: לא.

<ברק לייזר: בהקמה, אנחנו מניחים שנצטרך להסתייע בגורם חיצוני.

ניסן סלומינסקי: גורם חיצוני.

ניסן סלומינסקי: <נועה ברודסקי-לוי > אנחנו מפנים בעלי דין בבקשה מטעם בית המשפט, זה קשה, יחידת הגישור - - -

ניסן סלומינסקי: אני בניתי כאן יחידה עוצמתית עם אנשי ניסיון שיכולים לקבל אחריות - -

<ברק לייזר: הלוואי.

ניסן סלומינסקי: - - ובסוף זה שלד.

<ברק לייזר: הלוואי.

<ברק לייזר: חסר לנו פה אגף התקציבים במשרד האוצר.

<ברק לייזר: הלוואי.

<ברק לייזר: מה גם שעניינית, אין צורך בהיקף כזה של אנשים באופן שוטף.

<ברק לייזר: יכול להיות שאפשר יהיה לייצר איזושהי התגייסות.

<ברק לייזר: בלשכה המשפטית שלי יש 20 עורכי דין.

<ברק לייזר: יכול להיות שאפשר יהיה לייצר איזושהי התגייסות מסוימת, אבל הנחת המוצא שלנו היא שנצטרף להסתייע - - -

ניסן סלומינסקי: אתה אומר שאתה יכול לנדב כמה אנשים.

ניסן סלומינסקי: אם יש בכל שנה – לשכת עורכי הדין, כמה היו בטקס השנה, 3,000?

<קריאה: מוסמכים?

ניסן סלומינסקי: כן.

<ברק לייזר: כן, אבל לא כולם ירצו לעסוק בגישור.

<פנחס מיכאלי: בשני המועדים ביחד, 3,000.

ניסן סלומינסקי: 3,000 בכל שנה.

ניסן סלומינסקי: רק שתבין, זה הולך וגדל.

ניסן סלומינסקי: בשנה שעברה - - -

<קריאה: לא כולם - - -

ניסן סלומינסקי: רגע, אני לא אמרתי שיבואו 3,000 אליהם, אז כל מערכת המשפט לא תעמוד.

ניסן סלומינסקי: אבל אחוז מסוים מתוכם.

ניסן סלומינסקי: חלק מעורכי הדין בונים על זה שהם יעסקו בגישור.

ניסן סלומינסקי: אני מדבר רק על עורכי הדין, אני לא מדבר על אחרים אפילו, אני לא מדבר על ארכיאולוגים שיכולים.

ניסן סלומינסקי: אני מדבר רק על עורכי הדין, 3,000 בשנה, אפילו אם 10% מתוכם ילכו לגישור, ואם הגישור יתפשט – חוץ מזה, הם ירצו גם מגשר וגם עורך דין.

ניסן סלומינסקי: זה לא מפריע לו להיות גם עורך דין וגם מגשר.

ניסן סלומינסקי: גם בחיים השוטפים, בכל שנה, אם הגישור יתרחב ויהיה חיוב, יהיו מספרים.

ניסן סלומינסקי: זה לא שיבואו שניים-שלושה בכל שנה, לא בטוח.

ניסן סלומינסקי: לעורכי דין כבר אין עבודה כעורכי דין, אז הם ילכו לגישור.

<אביבה חלבי: יש לי שאלה.

<אביבה חלבי: ההערכה מדבר על מהו"ת או גם על תביעות קטנות?

<לירון בנית ששון: הערכה מקצועית?

<לירון בנית ששון: לא, אין תביעות קטנות.

ניסן סלומינסקי: שם יוצרים את הניסיון.

<גלית סנה לוריה: אנחנו נשמח לשתף אתכם.

<גלית סנה לוריה: לאורך השנים בוועדות ההסמכה, גם של אגודת המגשרים לישראל ההיסטורית משנת 2000, וגם בלשכת עורכי הדין נדרשנו לשאלה הזו של חשיבות של הערכה מקצועית, ואנחנו אתכם בעניין הזה שיש חשיבות למפגש האישי, לראות את הכישורים כמו שאמר כבודו.

ניסן סלומינסקי: אתם אתנו, לא אתם.

ניסן סלומינסקי: הם עושים את זה חיצוני, אנחנו עושים את זה אישית.

<גלית סנה לוריה: לא, לא, לא הם עושים עבודה יפה מאוד בסינון למהו"ת.

<גלית סנה לוריה: יש להם הרבה ניסיון, אנחנו סומכים את ידנו.

<גלית סנה לוריה: אבל מדובר על מסות כאן.

<גלית סנה לוריה: ההתרשמות האישית, כמו שאמרת – או שיש או שאין.

<גלית סנה לוריה: מדיונים שאנחנו ערכנו בלשכה על הנושא הזה, אנחנו חושבים שהחשיבות היא לראות אדם עושה סימולציה.

<גלית סנה לוריה: לריאיון אישי אין כל כך משמעות כמו לראות אותו בפועל עושה סימולציה.

<גלית סנה לוריה: רעיון שעלה לנו, ורצינו לשתף אתכם – לראות אדם עושה סימולציה זה המון זמן, אלו משאבי זמן מטורפים, לקחת מדריכים שיצפו וייתנו משוב.

<גלית סנה לוריה: אבל זו הדרך שכדאי להתרשם באמת.

<גלית סנה לוריה: אז חשבנו אולי להציע אפשרות שאנשים יסריטו את עצמם עושים סימולציה, למרות שזה מפיל עול גדול על המגשרים להפיק שני חברים שישחקו צדדים והם עושים את הגישור.

<גלית סנה לוריה: ואז את מקבל קלטות מאנשים ונותן לוועדה.

<גלית סנה לוריה: כי אחרת איך תתגברו על המסות האלה?

<גלית סנה לוריה: אלו משאבי כוח אדם אדירים לשבת ולראות שעה סימולציה של מגשר אחד, או חצי שעה של סימולציה.

<גלית סנה לוריה: זה כוח אדם אדיר.

<גלית סנה לוריה: מעבר לזה, הכנו בזמנו איך לבחון ולקבל ציון על מבחני סימולציה, מבחן אמריקאי של דירוג של כל מיני תכונות שאנחנו רוצים.

<גלית סנה לוריה: אנחנו נשמח לשתף אתכם אם זה משהו שתרצו לראות, את העבודה שעשינו בזמנו.

ניסן סלומינסקי: בקיצור, אתם תהיו מוכנים להיות הגוף החיצוני שהם יפנו אליכם.

<גלית סנה לוריה: הצעה נוספת היא – כתוב פה בכל כמה שנים לעשות הערכה מחדש.

<גלית סנה לוריה: תרדו מזה, לא תעמדו בזה.

<גלית סנה לוריה: ברגע שאדם עבר את ההערכה המקצועית הראשונה – תעשו איזשהו חידוש רישיון עם תנאים קלים, אבל להתחיל לעשות הערכה מקצועית לכל מגשר בכל חמש שנים, זה נראה לנו משהו שאי-אפשר לעמוד בו מבחינה טכנית.

<גלית סנה לוריה: זה לא קיים בשום מקצוע.

ניסן סלומינסקי: לא, אני אגיד לך, במסגרת הרעיון שאנחנו שואפים אליו, שגם כל שופט יעבור הערכה מחדש בכל כמה שנים, אפשר להכניס את זה שכל מגשר יעבור הערכה בכל כמה שנים מחדש.

<גלית סנה לוריה: אבל טכנית, אין כוח אדם.

<גלית סנה לוריה: יש פה קבוצה נפלאה ואין להם את היכולת לעשות את זה לאלפי מגשרים.

ניסן סלומינסקי: אני מציע לשופטים גם.

ניסן סלומינסקי: גם על השופטים.

ניסן סלומינסקי: באותה מסגרת שנעשה לשופטים, אנחנו נעשה את זה גם על זה.

ניסן סלומינסקי: אם הם יסכימו על השופטים, אני מוכן לעשות את זה על המגשרים גם כן.

<פיליפ מרכוס: השופטים עומדים במבחן בכל יום על-ידי ערכאת המשפט לערעורים.

<פיליפ מרכוס: שתנוח דעתך.

<ברק לייזר: אדוני, אולי לחזור לנושא שיחתנו.

<ברק לייזר: יכול להיות שאפשר להתחייב שאנחנו, עובדי המדינה, נערוך ריאיון אישי ביחס למגשרים שייכנסו למאגר המהו"ת.

<ברק לייזר: זאת אומרת, לכל אותם מגשרים שיקבלו באופן יזום מהמערכת תיקים שהצדדים יהיו מחויבים להתייצב, שם אנחנו נוכל אולי להתחייב שהראיונות יבוצעו על-ידנו.

ניסן סלומינסקי: זו כבר התקדמות, זה חשוב מאוד.

ניסן סלומינסקי: כן גברתי.

<מיכל לנדאו: עורכת דין מיכל לנדאו מארגון המגשרים בישראל.

<מיכל לנדאו: אני רוצה לומר שהמסגרת של מגשרי המהו"ת היום היא מסגרת יחסית מצומצמת משום שהיו מכרזים ספורים שהסתיימו ב-2011.

<מיכל לנדאו: אני חושבת שצריך להיות ערים לכך שעכשיו תהיה איזושהי הצפה של הגשת בקשות.

<מיכל לנדאו: זה לא הולך להיות 100 או 50, זה הולך להיות אלפים.

<מיכל לנדאו: אני אישית מכירה אנשים שהם מגשרים במרכזים קהילתיים שכבר יש להם 50, 100 ויותר גישורים, שזה נהדר.

<מיכל לנדאו: זה אומר שגם מי שעושה 15 גישורים רק בתביעות קטנות לפי התקנות כבר יכול להיות מגשר בתיקים מחוזיים אוטומטית.

<מיכל לנדאו: יש משהו גם במדרג שצריך לשים לב אליו בהקשר של כמה מגשרים ניגשים לבחינות, להערכה הזאת.

<ענת ענבר: ענת ענבר, משרד הרווחה, יחידות הסיוע.

<ענת ענבר: הערה לגבי מכוני הערכה שדיברו עליהם קודם שעושים היום עבור נציבות שירות המדינה – מרכזי ההערכה לא עובדים.

<ענת ענבר: אני צפיתי – כיוון שקלטנו היום גם עורכי דין וגם עובדים סוציאליים.

<ענת ענבר: הם עושים סימולציות, משחקי תפקידים, גם ראיונות אישיים, גם אבחון אישיותי.

<ענת ענבר: כמובן שוועדה מייעצת יכולה להתחבר אליהם, לתת את הקריטריונים ולהיעזר בהם גם לבניית הראיונות האישיים, וכמובן, לצורך האבחון.

<ענת ענבר: הם מקצועיים מאוד.

<ענת ענבר: אנחנו ראינו אחר-כך בוועדות מכרזים שההערכות שלהם היו מבוססות מאוד וטובות מאוד.

<גלית סנה לוריה: מה העלויות של דבר כזה?

<ענת ענבר: אני לא יודעת, אני חושבת שהעלות מושתת על האדם שמגיע, על הנרשם.

<קריאה: כן, האגרה.

<גלית סנה לוריה: אבל האגרה היא 800 שקל, אם הבנתי נכון.

<גלית סנה לוריה: זה מה שעולה כל תהליך האבחון?

<ענת ענבר: משהו כזה.

<ענת ענבר: זה יום שלם, זו הערכה של יום שלם.

<ענת ענבר: עושים את זה קבוצתי, זה לא אישי.

<ענת ענבר: חלק גדול קבוצתי.

<ענת ענבר: אלה הערכות מצוינות.

<מיכל לנדאו: השאלה היא אם אלה ההערכות שנכונות דווקא לדרישות.

<ענת ענבר: לכן הם פסיכולוגיים.

<גלית סנה לוריה: לנו זה נראה מחמיר מדי.

ניסן סלומינסקי: רבותי, לא כך.

ניסן סלומינסקי: אני מקבל את דבריך, אבל אז אנחנו יכולים לחסוך למשרד המשפטים את הנושא של יחידת הגישור.

ניסן סלומינסקי: לא צריך יחידת גישור.

ניסן סלומינסקי: ממה שאת אומרת, ואם זה כך, שכזה גוף עוצמתי וטוב יכול לעשות את הכול, בכלל לא צריך יחידת גישור בהנהלת בתי המשפט.

ניסן סלומינסקי: אני כל הזמן דמיינתי שאת החלק הזה עושים אותם אלה, והמיוחד שבהם, שהם נמצאים בבתי המשפט ומכירים את הכול.

ניסן סלומינסקי: אבל אם מה שאת אומרת – ולהם אין כוח אדם, אז אולי אפשר לחסוך - - -

<ענת ענבר: הדוגמה שלי, שאני ישבתי ביום כזה במרכז גישור וצפיתי.

<ענת ענבר: אותו דבר היחידה של הנהלת בתי המשפט.

<מיכל לנדאו: הבעיה כרגע היא כוח אדם בהנהלת בתי המשפט.

ניסן סלומינסקי: אני יודע.

ניסן סלומינסקי: יש שתי אפשרויות – או להגדיל אותם באופן משמעותי - -

<קריאה: לזה כולנו נשמח.

ניסן סלומינסקי: - - או לצמצם אותם באופן משמעותי וללכת רק על יחידה חיצונית.

ניסן סלומינסקי: אבל ללכת על יחידה חיצונית והם יהיו באמצע, לא לכאן ולא לכאן – אני תומך בזה שנגדיל אתכם, אבל אם לא - - -

<ברק לייזר: אדוני, נדמה לי שהאיזון שהצעתי - - -

<לירון בנית ששון: עיקר ההליכים יהיו - - - מהו"ת, ולכן - - -

<שירי לנג: רק לומר שליחידת הגישור יש עוד תפקידים.

<שירי לנג: קודם כל, כל תנאי הסף האחרים, זה התפקיד של יחידת הגישור לבחון שהם באמת יתקיימו לגבי המועמד.

<שירי לנג: בנוסף, בכל מה שקשור להפניית התיקים, יש כאן מעורבות פעילה מאוד של יחידת הגישור, היא אחראית על הפניית התיקים לבתי המשפט.

<שירי לנג: רק הנושא של ההערכה המקצועית, כרגע מדובר שהיא תיעשה על-ידי גורם חיצוני.

<שירי לנג: לגבי הריאיון, אנחנו נבחן את זה.

ניסן סלומינסקי: הדברים נאמרו, תחשבו עליהם כדי שתהיה לנו תמונה כללית, כי כרגע התמונה לא מתחברת לי טוב.

ניסן סלומינסקי: אבל בואו נמשיך ואתם תחשבו.

<גלית סנה לוריה: נשמח להוסיף שלדעתנו זה קצת מוגזם לקחת את כל המגשרים ולהעביר אותם יום שלם של מיונים.

<גלית סנה לוריה: זה לא נעשה באף הפנייה של מומחים אחרים לבית משפט – לא לפסיכולוגים, לא לשמאים, לא לרואי חשבון.

<גלית סנה לוריה: נראה לי שקצת נסחפנו בעניין הזה.

<קריאה: ובוודאי לאנשים שכבר עושים את זה.

<גלית סנה לוריה: ודאי לאנשים שכבר עושים את זה, לקחת אותם ליום כזה של מיונים – חבל על העלות.

<גלית סנה לוריה: זו נראית לנו היסחפות.

ניסן סלומינסקי: בואו נמשיך.

יעל גרמן: אני רוצה לשאול, ואני מתנצלת שלא שאלתי על כך קודם.

יעל גרמן: אני משערת לעצמי שהשאלה עלתה, אני עדיין מבקשת תשובה.

יעל גרמן: מדוע אנחנו מטפלים בתקנות כאשר לפתחנו החוק?

יעל גרמן: אתה אמרת את זה.

יעל גרמן: אני זוכרת שאתה אמרת.

יעל גרמן: מדוע אנחנו עושים זאת?

יעל גרמן: מדוע אנחנו לא ממתינים?

יעל גרמן: אני מבינה שהחוק עומד לקבל את ה-פ"א בכל יום ואפשר להניח אותו ולקבל פטור מהנחה.

יעל גרמן: <נועה ברודסקי-לוי > אין הצעת חוק ממשלתית בנושא הזה.

ניסן סלומינסקי: אין לנו חוק, זו הבעיה.

ניסן סלומינסקי: אין לנו עדיין חוק.

ניסן סלומינסקי: עדיין אין לנו.

ניסן סלומינסקי: אז יש שתי אפשרויות – אפשרות אחת להגיד - - -

יעל גרמן: אני מקדמת הצעה פרטית ששותפים לה כל כך הרבה אנשים.

יעל גרמן: מדוע אנחנו רצים עם התקנות?

ניסן סלומינסקי: כי המציאות קיימת בשטח ואנחנו צריכים - - -

יעל גרמן: התקנות האלה מתחפשות לחוק.

ניסן סלומינסקי: נאמר כך, מה שקורה היום הוא שמ-2008 זה הפקר, אין כלום.

ניסן סלומינסקי: בוטל מה שהיה, ומוכרחים לעשות סדר.

ניסן סלומינסקי: יכולנו להגיד להם אנחנו לא נדון בזה כל זמן שלא תביאו לנו הצעת חוק.

ניסן סלומינסקי: כך היה צריך להיות אולי בהיגיון.

ניסן סלומינסקי: אבל אז יכול להיות שייקח להם כמה שנים, ובינתיים השטח זועק וזה פרוץ.

ניסן סלומינסקי: לכן אמרנו, אם יש לפחות את זה, בואו נעשה את זה כדי שלפחות נעשה סדר בשטח.

ניסן סלומינסקי: כשיגיע החוק – אני יודע שזה הפוך ושזה מקשה עלינו, אבל השטח קיים, השטח פועל, רץ, אנחנו כאן מחייבים בגישור, במהו"ת.

ניסן סלומינסקי: מחייבים.

ניסן סלומינסקי: מישהו צריך לשלוט על כל המערכות האלה, ולכן אני אומר שזה מחוסר ברירה.

יעל גרמן: אתה יודע מה, כאשר יש איזושהי תכנית מתאר שעדיין לא אושרה – אני מדברת על חוקי התכנון והבנייה – ומגישים תכנית בניין עיר נקודתית, מנסים להתאים אותה לעקרונות של תכנית המתאר שלא יימצא שכאשר תבוא תכנית המתאר, תכנית הבניין הנקודתית לא תתאים לה.

יעל גרמן: השאלה היא אם ישנם היום איזשהם עקרונות שאתם יכולים לומר, משרד המשפטים, שעל-פיהם החוק יהיה כדי שאנחנו לא נעשה עבודה שלאחר מכן נמצא שהיא מנוגדת, לפחות בחלקה, לרוח החוק.

יעל גרמן: אני מרגישה מאוד לא נוח ללכת הפוך.

ניסן סלומינסקי: המציאות תהיה כנראה הפוכה, שהתקנות האלה והמציאות בשטח - -

יעל גרמן: היא תכתיב את החוק?

ניסן סלומינסקי: - - אני לא רוצה שיכתיבו, אבל ישפיעו הרבה מאוד על החוק.

יעל גרמן: אלו תקנות שמתחפשות לחוק למעשה.

ניסן סלומינסקי: ישפיעו הרבה מאוד על החוק.

ניסן סלומינסקי: כך אני מניח שיקרה, ואז נצטרך לעשות את ההתאמות.

ניסן סלומינסקי: אבל אין לי ברירה.

ניסן סלומינסקי: הייתי שמח שזה היה הליך הפוך.

יעל גרמן: את החוק הפרטי אנחנו נקדם?

ניסן סלומינסקי: אני לא יודע, אני לא מכיר אותו.

יעל גרמן: אני בכל זאת אבקש שאנחנו נשב ונראה כי אני מרגישה לא נוח.

ניסן סלומינסקי: הוא הוגש כבר לוועדת שרים?

<קריאה: אין עוד פ"א עדיין.

ניסן סלומינסקי: אין עוד פ"א, אז אין לי מה להתייחס אליו כרגע.

יעל גרמן: לא, אין לו פ"א, אבל אני יודעת שהוא עומד לקבל.

ניסן סלומינסקי: ברגע שידעו שיש כזה, אז אני מניח שבמשרד המשפטים מישהו יתחיל לרוץ.

יעל גרמן: נכון.

יעל גרמן: באיזה שלב בכלל נמצא החוק הממשלתי?

יעל גרמן: אם הוא בכלל נמצא באיזשהו שלב?

<ברק לייזר: בשום שלב.

<ברק לייזר: אין דבר כזה.

יעל גרמן: אין בכלל חוק כזה?

<קריאה: יש פרטי.

<קריאה: אנחנו לא שם בכלל.

<קריאה: <נועה ברודסקי-לוי > יש פה בהחלט בעיה, וזה עלה גם בדיונים הקודמים.

<קריאה: זה בהחלט מעורר שאלות.

<קריאה: אבל מה שהוצע כאן, שכדי לפתור את הבעיה שבינתיים ממילא מפנים תיקים, וכדי שבכל זאת יהיה שינוי - - - -

ניסן סלומינסקי: לא רק זה, אנחנו גם מחייבים.

ניסן סלומינסקי: קיבלנו חוקים שמחייבים גם.

ניסן סלומינסקי: <נועה ברודסקי-לוי > - - יותר שקיפות, תשובה מסודרת, אז כן רצו לקדם את התקנות.

יעל גרמן: יש לי עוד שאלה אחת ששאלתי גם בפעם הקודמת ולא קיבלתי תשובה כי אמרתם שאתם עדיין יושבים על המדוכה.

יעל גרמן: האם בתוך הקריטריונים להיות מגשר יכללו גם רואי החשבון?

ניסן סלומינסקי: על זה הייתה לי שיחה ארוכה מאוד אתם אתמול.

ניסן סלומינסקי: ודאי שהם ייכללו, אבל לא – חבל, הם לא נמצאים פה, היום הם לא יכלו להגיע, אז אני אגיד מה שאמרתי להם אתמול.

ניסן סלומינסקי: ישנם מקצועות שבמהות שלהם – נניח פסיכולוג, במהות שלו יש בו את התכונות שצריכות להיות למגשר.

ניסן סלומינסקי: לא כל פסיכולוג יכול להיות מגשר אולי, אבל יש במהות.

ניסן סלומינסקי: נניח שאני פיזיקאי.

ניסן סלומינסקי: אני לא אגיד להכניס בדרישות לא רק פסיכולוג אלא גם פיזיקאי, כי הפיזיקה לא מקנה לפיזיקאי תכונות מיוחדות לנושא הזה.

ניסן סלומינסקי: מה כן?

ניסן סלומינסקי: יש הרבה פיזיקאים שיכול להיות שהם יכולים להתאים לזה.

ניסן סלומינסקי: לכן הם לא יכולים להיכנס בחלון הראשון שמדבר על מקצועות שבמהות יש להם את התכונות האלה.

ניסן סלומינסקי: אבל מה שכן, גם בהוראות המעבר, אותם רואי חשבון שעסקו בגישור, ודאי שהם ימשיכו הלאה.

ניסן סלומינסקי: ב', מי שהוא רואה חשבון ומרגיש שהוא מתאים לגישור והוא רוצה, דרך ועדת החריגים, ודאי שהוא יוכל להיכנס.

ניסן סלומינסקי: הוא לא נשלל.

יעל גרמן: זאת אומרת, רק דרך ועדת החריגים.

ניסן סלומינסקי: כן, הוא לא נשלל.

<גלית סנה לוריה: אבל זה רק בתחום המשפחה.

ניסן סלומינסקי: בדרך הראשית אנחנו שמים רק את אותם מקצועות שהמקצוע עצמו על פניו נותן תכונות לגישור.

יעל גרמן: וטוען רבני?

יעל גרמן: טוען או טוענת רבנים?

<גלית סנה לוריה: בכל מקרה, זה רק בתחום המשפחה, בגישור הכללי אין שום בעיה.

ניסן סלומינסקי: כן, הם נמצאים שם.

ניסן סלומינסקי: הם נמצאים.

יעל גרמן: הם נמצאים במשפחה.

ניסן סלומינסקי: כן, הם נמצאים.

ניסן סלומינסקי: אנחנו מדברים על משפחה.

ניסן סלומינסקי: אנחנו מדברים על משפחה בעיקר.

ניסן סלומינסקי: <נועה ברודסקי-לוי > בתקנות המוצעות זה כן נמצא ברשימה.

ניסן סלומינסקי: בכל מקרה, זה משהו שעוד לא דנו בו.

ניסן סלומינסקי: - - - אנחנו נדון בדיון הבא.

ניסן סלומינסקי: נגיע לזה, אבל טוען רבני ייכנס כי הם עוסקים בזה.

יעל גרמן: אז אני מתנצלת שהעליתי את הדברים לפני כן.

יעל גרמן: אני גם מתנצלת שאני חייבת לרוץ לבג"ץ.

<אביבה חלבי: אפשר להעיר?

<אביבה חלבי: אם אפשר שחברת הכנסת תשמע בבקשה.

<אביבה חלבי: שלום, אביבה חלבי, מרכזי הגישור והדיאלוג בקהילה בישראל.

<אביבה חלבי: אנחנו מייצגים כ-37 מרכזים בארץ, כ-800 עד 1,000 מגשרים.

<אביבה חלבי: אני רוצה להגיד משהו לגבי הצעת החוק הפרטית.

<אביבה חלבי: בארץ קיימים לא מעט גופי גישור – אקדמיה, לשכת עורכי הדין, גישור בקהילה, ארגון המגשרים, לשכת המגשרים, ועוד גופים שונים, טוענים רבניים וכולי.

<אביבה חלבי: לא פעם בשנים האחרונות התיישבנו יחד, גופי הגישור, ויש לא מעט הסכמות סביב הרבה נושאים שקשורים גם לתקנות הגישור וגם לגבי חקיקה.

ניסן סלומינסקי: מצאתם מגשר שיגשר ביניכם?

<אביבה חלבי: לא צריך, אנחנו יודעים לעשות את זה ביחד.

ניסן סלומינסקי: לא בטוח.

ניסן סלומינסקי: עד עכשיו אני לא בטוח שראיתי את זה.

ניסן סלומינסקי: אני אשמח.

ניסן סלומינסקי: כי אני שומע אותם – כל אחד מגיע אלי בנפרד, אז אני שומע אותם.

<אביבה חלבי: אני רוצה להגיד בשוליים שלא פעם אנחנו אומרים שאילו היינו יושבים ביחד ומגיעים מתוך התקנות – ואני מציעה את זה דרך אגב – להסכמות על מה אנחנו מסכימים ונדון במה אנחנו לא מסכימים, נחסוך זמן גם לוועדה וגם למדינת ישראל וגם לכולנו.

<אביבה חלבי: אבל לענייננו, אני אגיד שהצעת החוק הפרטית המוגשת, יש לה קושי אחד שהיא לא מוסכמת על כל גופי הגישור בארץ.

<אביבה חלבי: אני מציעה לבדוק אותה ולראות איך אפשר להגיע אתה להסכמות, לחדד את החוק ולהפוך אותו למותאם.

<אביבה חלבי: תודה.

ניסן סלומינסקי: כרגע זה לא מענייננו.

<לירון בנית ששון: "(7) לעניין ישיבת גישור המתקיימת בעקבות פגישת מהו"ת – הוא התחייב ששכר הטרחה שהוא דורש אינו עולה על שכר הטרחה המרבי לפי התוספת הראשונה".

<לירון בנית ששון: שכר הטרחה שנקבע הוא 400 שקלים לשעה מכל צד.

<לירון בנית ששון: כל צד משלם.

ניסן סלומינסקי: משניים.

ניסן סלומינסקי: ואם שלושה, יש יותר.

ניסן סלומינסקי: נגיע לזה.

<לירון בנית ששון: "(ב) כשיר להיכלל ברשימת המגשרים לעניין הליכים בבית משפט לתביעות קטנות מי שמתקיים בו אחד מאלה : (1) האמור בתקנת משנה (א)(1) עד (4) והוא ניהל שישה הליכי גישור לפחות בחמש השנים האחרונות, לרבות במסגרת ההתנסות המודרכת, וצירף שני הסדרי גישור מגישורים שניהל וכן תיעוד של הליכי הגישור שהביאו להסדרים אלה, והכל ללא ציון שמות ופרטים מזהים אחרים; (2) האמור בתקנת משנה (א)(1) עד (3) ובלבד שהליך הגישור ייערך במסגרת תכנית התנסות מודרכת בגישור".

<לירון בנית ששון: על זה דיברנו קודם, על מי יכול לגשר במסגרת תביעות קטנות, זה הפרקטיקום, תכנית ההתנסות המודרכת.

<לירון בנית ששון: אחר-כך, אם אתה עומד בתנאי הסף – תואר, עיסוק כלשהו במשך חמש שנים, קורס גישור, והפרקטיקום שכבר עברת, בצירוף הדרישה לשני הסדרי גישור ותיעוד, אתה יכול - - -

ניסן סלומינסקי: שני הסדרי הגישור שפנו אליו באופן פרטי כנראה.

<לירון בנית ששון: לא בהכרח.

<לירון בנית ששון: זה יכול להיות מתוך התכנית עצמה, התנסות מודרכת, שני הסדרי גישור שהוא עשה.

<לירון בנית ששון: <נועה ברודסקי-לוי > אני רוצה לחזור לכל אחד מהקריטריונים.

<לירון בנית ששון: קודם כל, עניין התואר.

<לירון בנית ששון: הדרישה לתואר אקדמי.

<לירון בנית ששון: עלתה שאלה כבר בדיון הראשון – בגלל שאנחנו לא דורשים תואר בתחום מסוים, השאלה היא למה לא לפתוח את זה לעוד לימודי תעודה, לימודים אחרים שהם לא רק תואר ראשון?

<לירון בנית ששון: לימודי הוראה לדוגמה, שזו יכולה להיות תעודת הוראה, אבל לא בהכרח עיסוק.

<לירון בנית ששון: למה שזה לא יהיה ברשימה?

<ברק לייזר: יש שיקול דעת בהתאם לתקנון.

<ברק לייזר: <נועה ברודסקי-לוי > אבל זה בחריגים, ובחריגים זה מנוסח בצורה כזאת שזה צריך להיות משהו שיתרום לניסיונו בגישור, מה שאנחנו לא דורשים בתואר ראשון.

<ברק לייזר: ולכן לימודים, כמו לימודי הוראה, שהם לפחות שנתיים – אני נותנת את זה כדוגמה, יש עוד תחומים.

ניסן סלומינסקי: נניח הנדסאים נמצאים?

<קריאה: כל בעלי מקצועות הרישיון.

<קריאה: <נועה ברודסקי-לוי > לא, כל מי שהוא לא תואר ראשון לא נמצא.

<קריאה: יש את החריג.

<קריאה: <נועה ברודסקי-לוי > יש את החריג, אבל החריג מדבר על תחום, אבל אז יש את הדרישה שזה יהיה תחום שתורם לעבודה בגישור, מה שאנחנו לא דורשים בתואר ראשון.

<קריאה: אני מבינה את זה שרוצים לימודים משמעותיים, אבל השאלה אם רק תואר ראשון מקנה את זה.

<לירון בנית ששון: תואר ראשון, כמו שאמרתי גם בהתחלה, נועד להבטיח רמה אקדמית, שיוכל להבטיח קריאה והבנה של חומרים אקדמיים.

<לירון בנית ששון: כשרשמנו את החריג ודרשנו שזה יהיה משהו שיכול לתרום לעבודתו בגישור, הערך המוסף מבחינתנו היה כזה שאם למשל מישהו למד הוראה או אפילו מישהו שעוסק באימון משפחתי, שתהיה תוספת שתוכל לחפות על החוסר הזה של התואר.

ניסן סלומינסקי: מה שהיא שואלת, נניח הנדסאי, שלומד שלוש שנים.

ניסן סלומינסקי: אני לא יודע אם זה תואר אקדמי, הוא לא בפנים?

<נטלי לוי: אפשר להעיר משהו?

<נטלי לוי: הנושא של תואר אקדמי בסביבה של גישור – קודם כל, צריך לזכור שאנחנו מדברים רק גישור בתיקי בתי משפט.

<נטלי לוי: מהניסיון שלנו בתכנית המהו"ת, שהיא התכנית המאסיבית שקורית כרגע במערכת, יש שם ייצוג תמיד של עורכי דין.

<נטלי לוי: רצינו שבסביבה כזו, שיש בה שני משפטנים, בעלי דין ומגשר, שהכישורים שלו לא יפלו מאלה של אלה שנמצאים בחדר ככל שמדובר בהשכלה.

<נטלי לוי: אנחנו חושבים שהאיזון שיצרנו פה באמצעות החריג נותן מענה לאנשים שאין להם תואר אקדמי, אבל הם כן מחפים על זה, כמו שאמרה לירון, בהקשר אחר, ושזה איזון שהוא ראוי.

<נטלי לוי: אנחנו לא רוצים לפתוח את הרשימה הזאת, שאמורה להיות רשימה מצומצמת יחסית, עם תנאי סף שמותאמים לסביבה המשפטית, שהיא סביבה בכל זאת אחרת.

<נטלי לוי: הם נדרשים לקרוא כתבי טענות, להבין, להתמצא במערכת המפשטית.

<נטלי לוי: אנחנו חושבים שיש מגשרים מעולים שיכולים לעשות עבודה מעולה בסביבות אחרות שלא יתאימו לסביבה המקצועית הזו של גישור בתיקי בתי משפט.

ניסן סלומינסקי: לרמה של עורכי הדין את אומרת.

<נטלי לוי: להשכלה שלהם.

ניסן סלומינסקי: יש לי הרבה מה לומר, אבל לא פה.

ניסן סלומינסקי: תארים שהם אקוויוולנט לתואר ראשון כן נמצאים פה?

<נטלי לוי: כן, אנחנו רצינו ליצור הסדר שהוועדה לשקילת תארים במשרד החינוך תיתן את תו התקן, אבל מאחר שאין להם הסמכה בחוק לתת את תו התקן, אלא הם רק נותנים את השירות הזה בהקשר של דירוג שכר, אי-אפשר היה.

<נטלי לוי: משרד המשפטים לא אפשר לנקוב בסמכות שלהם.

<נטלי לוי: נכון לירון?

<נטלי לוי: לציין את הוועדה לשקילת תארים כמי שמוסמכת בחוק.

<נטלי לוי: זה לא התאפשר כי היא לא מוסמכת על-פי חוק, אלא רק על-פי נהלים של משרד החינוך.

<נטלי לוי: לכן יש לנו הבנה ברמה של נהלי עבודה מולם שאנחנו ניעזר בהם, הם ייתנו לנו שירות מקצועי כדי להכיר באיזושהי אוניברסיטה קיקיונית במדינה מסוימת, לסייע לנו להבין אם יש שם תכנית לימוד ואם האוניברסיטה מוכרת וכולי.

<נטלי לוי: אישרנו בלית ברירה את הסמכות.

ניסן סלומינסקי: לא, אקוויוולנט לתואר ראשון – יש מקצועות שאם את לומדת שלוש שנים, ארבע שנים, חמש שנים, יש בחינות וכולי, זה מקביל ללימודים באוניברסיטה.

ניסן סלומינסקי: אקוויוולנט מה שנקרא, לתואר ראשון, ויש גם אקוויוולנט לתואר שני, וזה מוכר.

ניסן סלומינסקי: אם אתה מתמודד ויש דרישה לתואר ראשון, זה מוכר.

ניסן סלומינסקי: במשכורת זה מוכר.

ניסן סלומינסקי: בכל הדברים זה מוכר.

ניסן סלומינסקי: האם גם פה?

ניסן סלומינסקי: כי צריכים לכתוב שגם כל מה שהוא אקוויוולנט לתואר ראשון יהיה.

<נטלי לוי: אנחנו הכרנו במסגרת התהליך שעשינו רק את הוועדה לשקילת תארים במשרד החינוך.

<נטלי לוי: אני לא מכירה גופים אחרים שמאשרים שקילות כזו בהקשרים אחרים.

<לירון בנית ששון: העניין הוא שהם גוף שמוסמך רק לעניינים ספציפיים, כמו גמול השתלמות או דברים כאלה, ולכן הם אמרו שככל שיש גוף שמסביר עניין מסוים או הפנייה - - -

ניסן סלומינסקי: נניח שיש מכרז ובו דרישה לתואר ראשון, ומגיע מישהו שהוא למד ויש לו אקוויוולנט לתואר ראשון, זה גם כן עובר.

<גלית סנה לוריה: שיגיש לוועדת חריגים.

<גלית סנה לוריה: אי-אפשר לפתוח את הסכר מעבר לזה.

ניסן סלומינסקי: למה זה סכר?

ניסן סלומינסקי: אקוויוולנט זה דברים ברורים.

ניסן סלומינסקי: הוא מקבל משכורת, זה לא סכר.

ניסן סלומינסקי: הוא עונה על הכול.

<גלית סנה לוריה: אני חושבת שזו דרישה מינימלית.

<אורת בנימיני: אם יורשה לי להתייחס.

<אורת בנימיני: עורכת הדין אורת בנימיני מארגון המגשרים.

<אורת בנימיני: אני חושבת שכאשר אותם בעלי דין מקבלים הפנייה ומופנים למגשר, גם עבור הביטחון שלהם, הם צריכים לדעת שהאדם עבר הכשרה מסוימת בגישור, ויש לו איזושהי השכלה כללית רחבה.

<אורת בנימיני: אני חושבת שתואר אקדמי ראשון הוא משהו בסיסי גם בשביל לתת את הביטחון לאותם אנשים, שבסופו של דבר הם הלקוחות שלנו.

<אורת בנימיני: אנחנו לא באים לשרת את עצמנו, אנחנו באים לשרת ציבור, את האמון שלהם.

<אורת בנימיני: <נועה ברודסקי-לוי > אבל מה ההבדל בין לימודי הוראה ל-BA כללי מבחינת ההשכלה שיכולה לתרום ליכולת בגישור?

<אורת בנימיני: אנחנו מבינים שצריך איזושהי דרישה של השכלה בסיסית, אבל למה אי-אפשר להסתפק בלימודים כאלה?

<אורת בנימיני: עוד פעם, אני לא מדברת על קורס של חודשיים.

<אורת בנימיני: לימודי הוראה הם שלושה חודשים.

<אורת בנימיני: הסבה לאקדמאים היא שלושה חודשים.

<אורת בנימיני: <נועה ברודסקי-לוי > אבל זו הסבה לאקדמאים, מי שלומד רק לימודי הוראה זה לא רק שלושה חודשים.

<אורת בנימיני: כמה זמן זה?

<אורת בנימיני: <נועה ברודסקי-לוי > שלוש שנים לפחות.

ניסן סלומינסקי: שלוש שנים.

ניסן סלומינסקי: הוא מקבל B.E.D.

<פיליפ מרכוס: הוא מקבל תעודת הוראה.

<פיליפ מרכוס: B.E.Dזה תואר.

ניסן סלומינסקי: זה תואר.

ניסן סלומינסקי: זה רק באוניברסיטה?

ניסן סלומינסקי: לא רק באוניברסיטה.

<פנחס מיכאלי: הדבר המרכזי שהוא אקוויוולנט זה סמיכת רבנות.

<פנחס מיכאלי: זה בערך הדבר היחיד שנקרא אקוויוולנט.

ניסן סלומינסקי: נניח.

ניסן סלומינסקי: נניח את זה.

ניסן סלומינסקי: אחד שלומד שלוש שנים באוניברסיטה תלמוד, ואחד שלומד בישיבה ועבר את הבחינות, יש לו תואר מקביל לגבי כל דבר.

<קריאה: מה זה תואר מקביל?

<קריאה: מי קובע מה התואר המקביל?

ניסן סלומינסקי: המדינה קבעה.

<קריאה: בשביל זה יש ועדת חריגים.

ניסן סלומינסקי: רבותי, לא, לא.

ניסן סלומינסקי: המדינה קבעה שכשיש מכרז ונדרש תואר ראשון, הוא עונה על זה.

ניסן סלומינסקי: הוא מקבל משכורת כמו תואר ראשון.

<מיכל לנדאו: אז אני לא רואה בעיה.

<מיכל לנדאו: אני רואה בעיה – כבר נתקלתי בקורסי הגישור שלי – מי שיש תעודת יועצת יופי, ומי שיש לה תעודת הדרכה.

<פנחס מיכאלי: זה לא אקוויוולנטי.

<פנחס מיכאלי: זה לא אקוויוולנטי.

ניסן סלומינסקי: לא, לא, אני לא מדבר על זה.

ניסן סלומינסקי: מה פתאום.

ניסן סלומינסקי: נניח שאחד למד באוניברסיטה שלוש שנים תלמוד ואחד למד בישיבה חמש שנים ועבר בחינות הסמכה.

ניסן סלומינסקי: מי בקי יותר בתלמוד?

ניסן סלומינסקי: המדינה מכירה בזה, יש לו אקוויוולנט מלא לכל זה, והוא מוכר בכל המערכות שנדרש תואר ראשון.

ניסן סלומינסקי: אז הוא מוכר.

ניסן סלומינסקי: זו דוגמה אחת, אולי יש עוד דוגמאות או עוד מקצועות כאלה, אני רק מכיר את זה טוב.

ניסן סלומינסקי: הוא מקביל לתואר שני גם.

ניסן סלומינסקי: אם יש לו סמיכה לרבנות הוא מקביל לתואר שני אפילו.

<אפרים גליקסברג: כושר לרבי זה תואר שלישי.

<אפרים גליקסברג: בצה"ל קיבלתי משכורת כתואר שלישי כרב צבאי.

<אפרים גליקסברג: כושר לרב עיר.

ניסן סלומינסקי: רמת הלימודים שלו, אם תשווי את זה למי שלומד באוניברסיטה, היא הרבה יותר.

<מיכל לנדאו: זאת שאלה טובה.

<מיכל לנדאו: אני חושבת שאם מישהו למד במידה כזו, או שהמדינה מכירה בזה כמקבילה לתואר ראשון - - -

ניסן סלומינסקי: ודאי שצריך להיכנס לפה.

<ברק לייזר: אולי אפשר להציע שבמקום החריג של תורם להליכי הגישור, שזה יובא בפני הוועדה המייעצת ויאושר על-ידי שרת המשפטים.

ניסן סלומינסקי: כל אדם ואדם כנפרד?

<ברק לייזר: לא, לא, כעניין של מדיניות.

<ברק לייזר: זאת אומרת, במקום לקבוע priority בתקנות שזו תעודה אקוויוולנטית למקצוע הגישור, שעל-פי אמות המידה שתיקבענה על-ידי הוועדה המייעצת, שממילא יאושרו על-ידי שרת המשפטים.

ניסן סלומינסקי: לא הבנתי.

ניסן סלומינסקי: כאן הצבנו דרישות - - -

<ברק לייזר: כאן אנחנו מגבילים את עצמנו מראש.

ניסן סלומינסקי: הצבנו דרישות של תואר ראשון, נכון?

ניסן סלומינסקי: תואר ראשון.

<אורת בנימיני: למה?

<אורת בנימיני: אבל אם כתוב שיחידת הגישור שוכנעה שהוא שווה לתואר אקדמי, אז מה הבעיה?

ניסן סלומינסקי: עשינו תואר ראשון, אז איפה שכתוב - - - <נועה ברודסקי-לוי > מדובר בדרך כלל על תארים מחו"ל.

ניסן סלומינסקי: תואר ראשון, וכל מה שהוא אקוויוולנט מבחינת מדינת ישראל לתואר ראשון גם כן בפנים.

ניסן סלומינסקי: זה לא קורס של חודש וזהו, אלו לימודים הרבה יותר - - -

<ברק לייזר: זה בדיוק העניין, שאין דבר שהוא אקוויוולנט שמוכר.

ניסן סלומינסקי: מוכר, מה זה לא?

ניסן סלומינסקי: ועוד איך מוכר.

ניסן סלומינסקי: ועוד איך מוכר.

ניסן סלומינסקי: מוכר תואר ראשון.

<גלית סנה לוריה: אולי כדאי לבדוק הגדרות איפה זה מוכר על-ידי גופים אחרים ואז נחזור לדיון הזה.

<גלית סנה לוריה: תבדקו את זה.

<שירי לנג: עם משרד החינוך.

<שירי לנג: בכל מקרה, בגלל שזה תנאי סף, זה חייב להיות כלל ברור מאוד.

ניסן סלומינסקי: הוא ברור מאוד.

ניסן סלומינסקי: אם מחלקים משכורת לפי זה, יכול להיות שזה לא יהיה ברור?

ניסן סלומינסקי: הוא עומד במכרזים של מדינת ישראל, בהגדרות, יכול להיות שזה לא יהיה ברור?

ניסן סלומינסקי: בטח שזה ברור, מה זה לא?

ניסן סלומינסקי: <נועה ברודסקי-לוי > יש בכמה דברי חקיקה שקשורים בענייני חינוך או בענייני הסדרה בכלל שכתוב לדוגמה מי שלמד במוסד על תיכוני להכשרה או להשכלה מקצועית טכנית, תורנית או דתית המעניק השכלה מוכרת על-ידי משרד ממשלתי או לפי כל דין.

ניסן סלומינסקי: אפשר לחשוב על ניסוחים אחרים, אבל אפשר להסדיר.

<שירי לנג: חשוב לי לומר שהתקנות האלה לא מותקנות בחלל ריק.

<שירי לנג: אנחנו מתקינים את התקנות האלה על בסיס ניסיון שהצטבר מיישום של התקנות הקודמות.

<שירי לנג: ניסיון שנכשל כישלון חרוץ כי הוא הביא לידי כך שקיבלנו רשימה של אלפי מגשרים, רשימה שהיא לא אפקטיבית, ובגללה כל התקנות האלה בוטלו.

<שירי לנג: אנחנו לא רוצים לחזור על אותה טעות, וככל שאנחנו פותחים את הפתח, אנחנו עשויים להימצא באותו מקום ולא ללמוד מטעויות העבר.

<שירי לנג: גם בתקנות הקודמות – אני מסתכלת עליהן – הדרישה הייתה שהוא בעל תואר בוגר מאת מוסד מוכר לפי סעיף 9 לחוק המועצה להשכלה.

<שירי לנג: אני לא חושבת שאנחנו צריכים להרחיב את זה, מה גם שיש את החריגים ואפשר דרכם להיכנס.

<שירי לנג: נראה לי שככלל גורף, זה צריך להיות בעל תואר בוגר מאת מוסד מוכר.

<שירי לנג: <נועה ברודסקי-לוי > השאלה אם אפשר על סמך חריגים להוריד את זה שזה שיש לו ניסיון בתחום שקשור לגישור.

ניסן סלומינסקי: לא, לא, לא.

ניסן סלומינסקי: אני אומר עוד פעם, כדי שנבין, אם לא נכניס לנו לראש, זה לא יהיה טוב.

ניסן סלומינסקי: קחי מישהו שלמד שלוש שנים.

ניסן סלומינסקי: ניקח את המקצוע הזה – תלמוד בבר אילן או באוניברסיטה העברית או בתל אביב.

ניסן סלומינסקי: הוא קיבל תואר ראשון.

ניסן סלומינסקי: מקביל לזה מישהו שלמד שלוש שנים או ארבע שנים בישיבת כרם ביבנה נניח, ועבר בחינות אפילו.

ניסן סלומינסקי: מי את חושבת שיותר בקי?

ניסן סלומינסקי: אין להשוות בכלל, והמדינה הכירה בזה.

ניסן סלומינסקי: היא הכירה בזה הרי.

<שירי לנג: הכירה לצורך מה?

ניסן סלומינסקי: לכל צורך שרק יהיה.

ניסן סלומינסקי: עלה צורך של משכורת – הכירה.

ניסן סלומינסקי: עלה צורך של מכרזים – הכירה.

ניסן סלומינסקי: וכל תחום אחר.

ניסן סלומינסקי: מי אמר שרק לבר אילן כאוניברסיטה יש את היכולת להעניק משהו בתלמוד, ולכרם ביבנה אין את היכולת?

ניסן סלומינסקי: מי אמר את זה?

ניסן סלומינסקי: הרי כולם הגיעו למסקנה שוודאי שלא, ולכן גם קבעו דרגות.

ניסן סלומינסקי: אם הוא קיבל תעודת כושר לרב עיר, שהוא צריך לעבור בחינות הרבה יותר מאשר כל אחד אחר, או דיין שצריך לעבור – שופט לא עובר בחינות.

ניסן סלומינסקי: דיין צריך לעבור בחינות שבחיים לא דמיינת מה שהוא צריך לעבור וכמה הוא צריך ללמוד – שבע שנים ללמוד, והוא עובר את הבחינות.

ניסן סלומינסקי: כלום, שום דבר.

ניסן סלומינסקי: זה לא שווה לו שום דבר?

ניסן סלומינסקי: מה זה לא?

ניסן סלומינסקי: הוא מכהן כדיין, מקביל לשופט, המדינה הכירה בדיין כמקביל לשופט, והוא לא עשה את כל מה ששופט עשה, אבל יש לו את המסלול שלו.

ניסן סלומינסקי: כל המסלול הזה לא מוכר?

ניסן סלומינסקי: לא קיים?

ניסן סלומינסקי: איך אפשר להגיד דבר כזה?

ניסן סלומינסקי: נפל עלינו?

ניסן סלומינסקי: <נועה ברודסקי-לוי > צריכה להיות הצדקה לכל אחד מהקריטריונים שאנחנו מכניסים.

ניסן סלומינסקי: זה מעבר לגודל הרשימה.

ניסן סלומינסקי: אחר-כך תצטרכו לעשות את הסינון מתוך זה את מי אתם מכניסים לתוך הרשימה.

ניסן סלומינסקי: אבל צריך להצדיק כל אחד מהקריטריונים למה צריך דווקא אותו.

ניסן סלומינסקי: אם פותחים את זה לגמרי שזה לא משנה באיזה תחום, אז אין סיבה שלימודים אחרים משמעותיים – לא איזה קורס של חודש – שמקנים השכלה לכל אדם - -

ניסן סלומינסקי: ושהמדינה מכירה בהם.

ניסן סלומינסקי: <נועה ברודסקי-לוי > - - אין סיבה שאז הם יצטרכו להראות שהם בתחום עיסוק שקשור בגישור, מה שאנחנו לא דורשים ממי שיש לו תואר.

<נטלי לוי: אם יש תהליך של שקילות, אפשר להשמיט את המילים "בחוץ לארץ" בגוף תקנת המשנה, ואז אם המדינה הכירה, שיחידת הגישור, במסגרת שיקול הדעת שלה, תקבע אם זה אקוויוולנטי.

ניסן סלומינסקי: אתם תבדקו את הנושא של אקוויוולנט כדי להכניס את זה לפה, ואנחנו גם נעשה את הבדיקה הזאת.

<לירון בנית ששון: נועה, יכול להיות שאפשר יהיה להוסיף.

<לירון בנית ששון: לדעתי בחריג זה יותר יתאים.

ניסן סלומינסקי: למה בחריג?

ניסן סלומינסקי: למה זה צריך להיות בחריג?

ניסן סלומינסקי: כמו שכתוב תואר אקדמי או מקביל לו שהמדינה מכירה בו.

ניסן סלומינסקי: אקוויוולנט.

<לירון בנית ששון: אפשר לקבוע את זה בכלל ולא בחריג, אבל שזה יהיה שווה ערך, כלומר, שכן ידרשו לזה - - -

ניסן סלומינסקי: המדינה מכירה בו שיש בו ערך, ודאי, אני לא מדבר על משהו שהוא לא.

<לירון בנית ששון: שיפעילו שיקול דעת, זה מה שאני מנסה לומר, ואז אפשר שזה יהיה בכלל.

<מיכל לנדאו: רק להעיר.

<מיכל לנדאו: אני רוצה להצטרף לאמירה שהתקנות האלה הן הזדמנות ללכת קדימה, לא ללכת אחורה.

<מיכל לנדאו: אם ב-1996 וב-2008 הייתה רשימה מסוימת שלא הייתה אפקטיבית כבר אז כי היו המון אנשים, סף הכניסה לרשימה היה תואר אקדמאי, עכשיו לפתוח את זה, אני מצטרפת לאמירה שזה זה עלול להיות לרועץ.

<מיכל לנדאו: אולי צריך לומר את זה במפורש, כרגע אנחנו מדברים על תחום ספציפי של רבנות או טוענים רבניים.

<מיכל לנדאו: ייתכן שהתחום הספציפי הזה צריך להיבחן, אבל יש הכרה של המדינה בהשכלה לצורך דבר מסוים.

<מיכל לנדאו: אני מעלה חשש, וצריך לשאול את השאלה האם האמירה שאומרת שתואר אקדמאי ראשון או המקבילה לו, המקבילה שהמדינה מכירה, המדינה מכירה לצורך מה?

<מיכל לנדאו: יתכן שהמדינה מכירה בתואר מסוים או בלימודים מסוימים לצורך משכורת, אבל לא לצורך עבודה מסוימת, וצריך לראות מה המשמעות של זה לגבי גישור.

ניסן סלומינסקי: עוד פעם, הרעיון פה – מי שלמד ארכיאולוגיה, ללימוד עצמו אין שום קשר לגישור.

ניסן סלומינסקי: הם הסבירו בטוב טעם שזה מדבר על מישהו שאם הוא למד משהו, אז יש לו אופק רחב.

ניסן סלומינסקי: הוא למד, הוא יודע.

<מיכל לנדאו: יש לו יכולת למידה מוכחת.

<מיכל לנדאו: אני אומרת שיש את זה גם בלימודים אחרים כפי שתיאר אדוני.

<מיכל לנדאו: בצד זה, בתוך רשימת המגשרים צריך לראות איך מגדירים את זה, כי אם מגדירים את זה באופן רחב כמקבילה שהמדינה מכירה בה - - -

ניסן סלומינסקי: שהמדינה מכירה, אם המדינה מכירה בזה.

<מיכל לנדאו: השאלה לצורך מה מכירה.

ניסן סלומינסקי: המדינה לא תכיר ותיתן למישהו משכורת של BA אם הוא לא עשה משהו מקביל לזה.

ניסן סלומינסקי: המדינה לא תעשה.

ניסן סלומינסקי: בכסף את יכולה לסמוך עליה, לכן נתתי את הדוגמה הזאת, אבל היא גם בכל דבר אחר.

ניסן סלומינסקי: כמו שאמרתי, סמיכה לרב עיר מקבילה לתואר שני, שלישי אפילו.

<מיכל לנדאו: מדובר רק על רבנים, אז אם זה כך, אם אין מקצוע אחר שהוא לא של רבנים שהוא עולה - - - <נועה ברודסקי-לוי > יש תעודות הוראה, יש הנדסאים, יש פה עוד דברים.

<מיכל לנדאו: אנחנו צריכים לחשוב לדיון הבא איך לנסח את זה בצורה כזאת שתכלול - - -

<אפרים גליקסברג: לגבי מקצועות עם רישיונות.

<אפרים גליקסברג: יש מקצועות שצריך רישיון עיסוק – יועצי מס, ועוד רשימה ארוכה, שהם לא תואר אקדמאי, כמו שאתם אומרים, וזה עיסוק מוכר.

<אפרים גליקסברג: למשל בתביעות קטנות, בגישור בנושא מס, שם זה לא חייב להיות תואר אקדמאי, יכול להיות יועץ מס.

ניסן סלומינסקי: גישור לא מגיע לייעוץ מס.

ניסן סלומינסקי: אני לא יודע מה יועץ מס לומד.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות, אני לא יודע.

ניסן סלומינסקי: יש לימודי ייעוץ מס של שלוש שנים שאין לזה תואר אקדמי?

ניסן סלומינסקי: אני לא יודע, אני לא מכיר את זה.

ניסן סלומינסקי: נבדוק את זה, רק הערנו הערה.

<גלית סנה לוריה: אני רוצה להגיד שאנחנו כשלשכת עורכי הדין תומכים לגמרי במה שאמרה מיכל, מה שאמר פה משרד המשפטים, לשמור על תנאי הסף.

<גלית סנה לוריה: בתואר אקדמי יש אמירה – יש אמירה של רוחב השכלה, יש בו אמירה של רמה אישית, של שאפתנות אישית, של יכולת למידה.

<גלית סנה לוריה: בכל זאת, אנחנו רוצים לשמור על הנראות והמעמד של המגשרים בעיני עורכי הדין שבאים להתגשר בפניהם.

<גלית סנה לוריה: אנחנו חושבים שחשובה גם הנראות של תואר אקדמי.

<גלית סנה לוריה: זו דרישת סף שקיימת בהמון גופים מאותן סיבות.

ניסן סלומינסקי: אני מנוע מלהשיב לך.

<גלית סנה לוריה: אם רוצים לייחד לרבנים, אפשר לייחד את זה ספציפית, כמו שנאמר פה על-ידי מיכל.

ניסן סלומינסקי: לא רק לרבנים.

<ברק לייזר: לא רק לרבנים, בעלי מקצועות נוספים שאפשר לחשוב עליהם.

ניסן סלומינסקי: אני נתתי דוגמה שאותה אני מכיר, אבל יכולים להיות עוד דברים שהוא למד והוא עולה לאין ערוך על זה שלמד במקבילה באוניברסיטה, את אותו מקצוע.

ניסן סלומינסקי: אז תגידי שזה שלמד שלוש שנים באוניברסיטה, את המקצוע הזה - - -

<גלית סנה לוריה: צריך לבדוק את ההגדרות.

<גלית סנה לוריה: צריך קודם לבדוק את ההגדרות לפני ש - - -

<קריאה: זה חריג.

ניסן סלומינסקי: זה לא חריג.

ניסן סלומינסקי: אם מכירים בו כאקוויוולנט.

ניסן סלומינסקי: זה לא אדם חריג, אלו גופים, מסות.

ניסן סלומינסקי: אני לא ידוע כמה ילכו לזה או לא, אבל לימודים מקבילים הם מוסדות מקבילים.

ניסן סלומינסקי: זה עולם שלם.

ניסן סלומינסקי: אנחנו נבדוק את זה ונכניס את זה, בעזר ה'.

ניסן סלומינסקי: <נועה ברודסקי-לוי > הקריטריון השני לגבי שנות הניסיון.

ניסן סלומינסקי: אני רק רוצה להבהיר, אנחנו דיברנו עם משרד המשפטים, שתהיה שם הבהרה שזה יכול להיות בתחום לימודיו או בעיסוק מקצועי אחר, אחד או יותר, בעיקר כמו שהסבירה לירון קודם.

ניסן סלומינסקי: המטרה הייתה שיהיה מישהו עם - - -

<נטלי לוי: הוא לא חייב להיות ארכיאולוג חמש שנים.

<נטלי לוי: <נועה ברודסקי-לוי > בדיוק.

<נטלי לוי: גם אם הוא למד ארכיאולוגיה, הוא יכול לעסוק חמש שנים במשהו אחר, או שנתיים במשהו אחד ושלוש שנים במשהו אחר.

<נטלי לוי: המטרה, כמו שהם אמרו, איזשהו ניסיון חיים ובשלות מסוימת.

<נטלי לוי: את זה היה חשוב להבהיר.

<נטלי לוי: על עניין מספר הגישורים דיברנו.

<אורת בנימיני: אפשר להתייחס לנושא מספר הגישורים?

<לירון בנית ששון: רק הערה על העניין של חמש שנים.

<לירון בנית ששון: שתהיה קביעה שרוב, או חלק, מהליכי הגישור יהיו מחמש השנים האחרונות.

<לירון בנית ששון: <נועה ברודסקי-לוי > עכשיו אנחנו מגיעים אליו.

<לירון בנית ששון: לפני שאני מגיעה לזה.

<לירון בנית ששון: לגבי ההתנסות המודרכת, בעיקרון כל אחד שמסיים קורס גישור יכול להיכנס להתנסות המודרכת, נכון?

<לירון בנית ששון: זה בתשלום, וכל מי שנרשם יכול להשתלב בתכנית כזו?

<נטלי לוי: צריך להיות בוגר קורס בסיסי בגישור ולעמוד בתנאים האחרים, אבל אין מניעה.

<נטלי לוי: <נועה ברודסקי-לוי > אנחנו מגיעים לעניין של הליכי הגישור.

<קריאה: - - -

<נטלי לוי: התנאים הקודמים – תואר אקדמי, ניסיון.

<אורת בנימיני: צריך להגיד את זה, לפרקטיקום כן נדרשות אותן חמש שנות ניסיון.

<אורת בנימיני: לקבלה לפרקטיקום.

<אורת בנימיני: <נועה ברודסקי-לוי > וזהו?

<אורת בנימיני: כלומר, מי שהוא בוגר קורס גישור בסיסי פלוס חמש שנות ניסיון באיזשהו תחום.

<לירון בנית ששון: גם תואר אקדמי.

<לירון בנית ששון: <נועה ברודסקי-לוי > דורשים את זה כדי להיכנס לפרקטיקום?

<קריאה: כן.

<קריאה: <נועה ברודסקי-לוי > המכונים דורשים את זה כדי להיכנס לפרקטיקום?

<נטלי לוי: הרעיון של פרקטיקום היה להכשיר מגשרים לבתי המשפט.

<נטלי לוי: באופן מסורתי עד 2008 תואר אקדמי היה תנאי סף ואפילו לא היו לו חריגים בדמות שקילות מחו"ל או המסלול של חריגים.

<נטלי לוי: זה היה הייעוד של קורס הפרקטיקום, ולכן הם היו אמורים לעמוד בתנאי הסף שיאפשרו להם בבוא היום להירשם לרשימת המגשרים.

<נטלי לוי: אז הם נדרשו לעמוד בכל התנאים, למעט ההתנסות המעשית המודרכת.

<נטלי לוי: <נועה ברודסקי-לוי > והיום מה מצב - - -

<נטלי לוי: זה חלק מאמות המידה של הפרקטיקום.

<נטלי לוי: בקול קורא זה חלק מאמות המידה.

<נטלי לוי: <נועה ברודסקי-לוי > נגיד במכונים פרטיים שיש את הפרקטיקום, כל מי שמסיים את הקורס יכול להירשם?

<נטלי לוי: למה את מתכוונת כשאת אומרת שזה אמות המידה?

<נטלי לוי: מי קובע, המכונים?

<נטלי לוי: לא, הנהלת בתי המשפט קובעת את אמות המידה להתחלת פרקטיקום.

<נטלי לוי: הרעיון היה לקבל אנשים שיכולים להיכנס לרשימת המגשרים, לא משפטן שסיים אתמול את לימודיו ועכשיו רוצה להתחיל לגשר, כי הוא מגשר בתיקים אמתיים.

<נטלי לוי: <נועה ברודסקי-לוי > אתם תתאימו את זה, מן הסתם, למה שייקבע כאן כקריטריונים.

<ברק לייזר: ברור.

<ברק לייזר: <נועה ברודסקי-לוי > לגבי הליכי הגישור, עלתה שאלה האם לדרוש אישור בית משפט והיה משהו של משרד המשפטים גם.

<ברק לייזר: זה עלה כבר בדיון הראשון, אם אני לא טועה, אם לפחות חלק מהליך הגישור - - -

<לירון בנית ששון: זה היה רק במשפחה.

<לירון בנית ששון: <נועה ברודסקי-לוי > זה היה רק במשפחה, אוקיי.

<לירון בנית ששון: עוד שאלה שעלתה בהקשר הזה, לפי מה שמוצע כרגע, הדרישה היא שהוא ניהל 15 הליכי גישור בחמש השנים האחרונות.

<לירון בנית ששון: אנחנו שאלנו למה זה חייב להיות בחמש השנים האחרונות.

<לירון בנית ששון: לדוגמה, מישהו שעסק בגישור, ויש לו יותר מ-15 הליכי גישור, הוא היה מגשר מקצועי במשך שנים, נסע לכמה שנים לחו"ל, לא עסק בזה, חוזר לארץ – מה החשיבות לכך שזה יהיה מהשנים האחרונות?

<לירון בנית ששון: החשיבות הייתה שהוא יהיה רענן בתחום ושהוא עסק בזה במהלך השנים האחרונות כך שזה יכול לשפר את הביצועים שלו.

<לירון בנית ששון: אנחנו מוכנים לקבל את ההערה הזאת, או, כמו שהצעת, לכלול כאן קביעה שרוב או חלק מהליכי הגישור יהיו בחמש השנים האחרונות, או לייצר חריג למקרים שמישהו טס לחו"ל, היה תקופה מסוימת ולא רק אישור לימודים בחמש השנים האחרונות.

<לירון בנית ששון: כשיש הצדקה לכך שהוא כן ייכלל ברשימה למרות שהוא לא עשה את זה, שתהיה סמכות לוועדה המייעצת לכלול אותו בכל זאת.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות שהאיש עסק בעולם אחר ושכח כבר את המערכת היחסים הבין-אישיים.

ניסן סלומינסקי: <נועה ברודסקי-לוי > בשביל זה הוא עובר הערכה מקצועית אחר-כך.

ניסן סלומינסקי: אחר-כך הוא עובר הערכה מקצועית.

ניסן סלומינסקי: אם הוא בחריגים, בודקים אותו.

ניסן סלומינסקי: <נועה ברודסקי-לוי >

ניסן סלומינסקי: אם הוא כבר היה, למה הוא צריך לעבור?

ניסן סלומינסקי: <נועה ברודסקי-לוי >

ניסן סלומינסקי: את מדברת רק על הפעם הראשונה.

ניסן סלומינסקי: אבל נניח - - - <נועה ברודסקי-לוי > אחר-כך נדבר על - - -

ניסן סלומינסקי: עכשיו הוא מגשר.

ניסן סלומינסקי: נניח שהוא מגשר, נסע לחוץ לארץ לחמש או שש שנים.

ניסן סלומינסקי: <נועה ברודסקי-לוי > הוא היה ברשימה ונסע?

ניסן סלומינסקי: על זה אני מציעה שנחשוב כשנגיע לתקנה לגבי חידוש הרישום.

ניסן סלומינסקי: בפעם הראשונה שהוא נכנס לרשימה, אם אפשר להסתפק בכך שמספיק שהוא עשה חלק מהליכי הגישור בחמש השנים האחרונות?

<לירון בנית ששון: אני אכתוב חלק.

<קריאה: חלק יכול להיות 1 מתוך 15.

<לירון בנית ששון: הרוב יותר נכון.

<קריאה: רוב.

<קריאה: רוב מכריע.

<קריאה: רוב מוחלט.

<קריאה: <נועה ברודסקי-לוי > השאלה היא לגבי בן אדם שעסק בגישור – זה היה המקצוע שלו – במשך שנים.

<אביעד יששכר: אז הוא חריג.

<אביעד יששכר: הוא חריג.

<אורת בנימיני: אז הוא יעבור את ועדת החריגים בשנייה.

ניסן סלומינסקי: בואו ניקח את הדוגמה המציאותית.

ניסן סלומינסקי: הוא עוסק בגישור.

ניסן סלומינסקי: לקחו אותו לצבא קבע, או שהוא נכנס ליחידה מיוחדת, הוא היה שש שנים בצבא.

ניסן סלומינסקי: הוא לא עסק בגישור, הוא היה בצבא ביחידה מיוחדת.

<אורת בנימיני: אז הוא יהיה בוועדת חריגים.

<קריאה: ועדת החריגים תאשר לו.

ניסן סלומינסקי: הוא סיים את שירות הקבע שלו בצבא, ועכשיו הוא רוצה לחזור לגישור.

<אורת בנימיני: אבל אין סיבה שוועדת חריגים לא תאשר את זה.

<אורת בנימיני: <נועה ברודסקי-לוי > השאלה למה הוא צריך לעבור דרך ועדת חריגים.

<אורת בנימיני: אני חושבת שהכשירות וההתמצאות - - -

ניסן סלומינסקי: יכול להיות שהוא איבד את הטאצ'.

<אורת בנימיני: אני לא יודעת אם הוא איבד את הטאצ', אבל אני חושבת שצריך לזכור שוועדת החריגים נועדה, בין השאר, כדי להתמודד עם דברים כאלה.

<אורת בנימיני: אני לא רואה סיטואציה שבה ועדת החריגים לא תאשר בקלות אדם שזה היה תחום עיסוקו.

<אורת בנימיני: מצד שני, אם את אומרת שיש אדם שלא עסק בתחום הזה, הוא עשה קורס גישור לפני 20 שנה, ואולי אחרי הקורס עשה כמה גישורים, אבל כבר שש שנים הוא לא עוסק בכלל בתחום, אני חושבת שיש מקום שמישהו ישאל את השאלה אם כן או לא.

<אורת בנימיני: זה נראה לי לגמרי סביר שוועדת חריגים תתמודד עם שאלה כזאת ספציפית.

<אביעד יששכר: אביעד יששכר, מגשרי מהו"ת.

<אביעד יששכר: אני עומד לצאת, אז אני רוצה להתייחס בכמה נקודות להרבה היבטים.

<אביעד יששכר: אנחנו פה עוברים תקנה-תקנה ומנסים להבין את ההיגיון הפנימי של כל סעיף.

<אביעד יששכר: אבל חשוב שכל הזמן תהיה לנו יכולת להתרחק החוצה ולראות את כל התמונה.

<אביעד יששכר: אנחנו מתקינים תקנות אחרי שכבר הייתה רשימת מגשרים שהפכה להיות לאות מתה, כי היו בה יותר מדי מגשרים ואי-אפשר היה לבדוק אותם בכלל.

<אביעד יששכר: שוו בנפשכם משולש – מצד אחד, אנחנו לא רוצים שתיחסם האפשרות של אדם שרוצה לעסוק בגישור להיכנס ולעסוק בגישור.

<אביעד יששכר: מצד שני, אנחנו רוצים שרק אלה שנכונים להשקיע את עצמם לרמת המקצועיות הנדרשת כדי לעסוק בגישור הם אלה שיקלטו.

<אביעד יששכר: מצד שלישי, יש לנו משאבי מיון מוגבלים.

<אביעד יששכר: אם לא נוכל לברור את המוץ מהתבן, אז נכתוב תקנות מעולות, אבל זה לא יבוצע אף פעם.

<אביעד יששכר: אז מצד אחד אנחנו רוצים שתנאי הסף – מה שהוא למד באוניברסיטה, אקוויוולנט וכן הלאה – לא יהוו חסימה.

<אביעד יששכר: מצד שני, אנחנו רוצים שייכנסו מספיק אנשים שאנחנו יכולים למיין אותם.

<אביעד יששכר: אנחנו לא רוצים ש-18,000 איש ייגשו למבדקים, אנחנו רוצים שייגשו פחות.

<אביעד יששכר: לכן נקודת האיזון היא נקודת האיזון של הניסיון המקצועי שאותו בן אדם ההין להשקיע בו בפועל למשך תקופה מרוכזת.

<אביעד יששכר: זה אומר שהוא צריך להתמסר.

<אביעד יששכר: במילה אחת – הוא צריך להתמסר.

<אביעד יששכר: הוא אומר לעצמו: בשנתיים-שלוש הקרובות אני הולך להפוך להיות מגשר מקצועי כי אני רוצה להצליח להיות מגשר מקצועי.

<אביעד יששכר: אנחנו מייצרים צוואר בקבוק כזה, ואם לא נעשה צוואר בקבוק כזה, לא נגיע ליעד.

<אביעד יששכר: ולכן דרישה של חמש שנים היא דרישה סבירה.

<אביעד יששכר: אנחנו אפילו חושבים – ואני לא רוצה להיחשד כמי שמנסה לייצר צוואר בקבוק שהוא בלתי אפשרי – שצוואר הבקבוק של מספר גישורים בחמש שנים צריך להיות יותר חמור אפילו.

<אביעד יששכר: הוא לא צריך להיות 15, הוא צריך להיות 20.

<אביעד יששכר: הוא צריך להשקיע ברמה כזאת שהוא לא עושה חמישה הסדרי גישור בחמש שנים, אלא הוא עושה עשרה הסדרי גישור בחמש שנים.

<אביעד יששכר: אני רוצה להוסיף ולומר שאנחנו סבורים שאם הוא רוצה לעבוד במחוזי, הוא צריך להראות שהוא עשה 50 גישורים בחמש שנים, ולא להראות עשרה הסכמים, אלא 25 הסכמים.

<אביעד יששכר: זה מה שמייצר את אותה קבוצה של אנשים שאנחנו רוצים שיביאו לנו את מידת ההצלחה של 50% הסכמים בתיקים שמגיעים מבתי משפט, כי זה הרף היום שהשוק מצפה לו.

<אביעד יששכר: ואם נוריד את הרף, ירדו אחוזי ההסכמים בשטח.

<אביעד יששכר: ואם ירדו אחוזי ההסכמים בשטח, יפסיקו להגיע לגישורים, וחזרנו לשוקת שבורה.

<אביעד יששכר: תסתכלו על מה שאנחנו מנסים להשיג, לא על איך אנחנו מייצרים תקנה שכולם יכולים להפוך להיות מגשרים כי הם רוצים להיות מגשרים, אלא איך אנחנו לא יורדים מ-50% הסכמים בשטח.

<אביעד יששכר: זה היעד.

<אביעד יששכר: אנחנו לא רוצים לשפוך את התינוק עם המים.

<אביעד יששכר: זה לא מצב שאנחנו בוראים את העריסה של התינוק, מנסים ליילד את התינוק.

<אביעד יששכר: יש תינוק, הוא נמצא בעריסה, אל תשפכו אותו.

<אביעד יששכר: ולכן, חמש שנים הכרחי.

<אביעד יששכר: ולכן 15 גישורים מינימום – זה נמוך מידי לדעתנו, אבל אנחנו נבלע את זה.

<אביעד יששכר: חמישה הסכמים, נמוך לדעתנו.

<אביעד יששכר: מי שרוצה לעבוד במחוזי, שיתכבד ויעבוד בזה ברמה כזאת שיהיה ראוי לעבוד ולקבל תיקים של מחוזי.

<אביעד יששכר: תתייחסו למקצוע ברצינות ותגיעו להישג, תתייחסו אליו כמו תחביב, תקבלו מקצוע חובבני.

<אביעד יששכר: עד כאן, תודה.

ניסן סלומינסקי: תודה.

ניסן סלומינסקי: אמרנו שיש נקודות מבט שונות לגופים שונים וזה בסדר.

ניסן סלומינסקי: מתוך הראיה של הרבה זוויות, אנחנו בסוף נמצא את האיזון.

<גלית סנה לוריה: אני חושבת שכולנו שותפים לגישה הזו, זה לא גופים שונים.

<אביבה חלבי: גם אנחנו שותפים.

<אביבה חלבי: גם אנחנו.

<אביעד יששכר: אני לא חושב שיש מישהו בחדר שלא מסכים איתי.

<גלית סנה לוריה: גם משרד המשפטים שותף לזה.

ניסן סלומינסקי: אותם כיסאות ריקים של המגשרים העתידיים לא מסכימים אתנו.

<גלית סנה לוריה: להיפך, הם הראשונים שצריכים להסכים.

<אביעד יששכר: להיפך.

<אביעד יששכר: להיפך.

<אביעד יששכר: אדוני, משפט אחרון.

<אביעד יששכר: אני חושב שיושבים בחדר מלבדי שורה של מייצגים של גופים של אלפי מגשרים, מאות מגשרים.

<אביעד יששכר: אף אחד מהם לא מקבל תיקים מבתי משפט.

<אביעד יששכר: אף אחד מהם.

<אביעד יששכר: הם מקבלים תיקים דרך תביעות קטנות.

<אביעד יששכר: אף אחד מהם.

<אביעד יששכר: אני היחיד שמייצג אנשים שמקבלים תיקים מבתי משפט.

<אביעד יששכר: אני אומר שאני חשוד בכך שאני מנסה ליצור גילדה.

<אביעד יששכר: אני מבקש שבתור אפשרות שימו את זה בצד.

<אביעד יששכר: אני אומר שאם יושבים פה שורה של אנשים בחדר שמייצגים גופים שלא מקבלים תיקים – אלפי מגשרים שלא מקבלים תיקים מבית משפט – ואתה לא שומע קול אחד של התנגדות, לכן יש טעם במה שאני אומר מצד השוק.

<אביעד יששכר: זה נכון שיש אנשים שיושבים פה, חברי הוועדה הנכבדים, והם לא מכירים את השוק, והם מייצגים איזשהו מגשר תיאורטי שלא קיים.

<אביעד יששכר: מי שרוצה שהגישור יצליח, רוצה שמגשרים טובים יעסקו בתחום.

<אביעד יששכר: וכדי לייצר מגשרים טובים – אלו אנשים שמוכנים להשקיע, כמו שכל אחד מהמגשרים שעבדו בשוק השקיעו.

<אביעד יששכר: לפני שהתקבלתי להיות מגשר מהו"ת עבדתי עשר שנים.

<אביעד יששכר: השקעתי בגישור תביעות קטנות, גישור תביעות קטנות, גישור תביעות קטנות, אחת אחרי השנייה, ליקטתי אותן.

<אביעד יששכר: אז הרף פה של שנתיים הוא סביר, אבל שאנשים יעבדו בשביל זה.

<ברק לייזר: אדוני, להוסיף על זה שדווקא המגשרים הצעירים, החדשים, שבאופן טבעי עושים את הגישורים שלהם לאחרונה, בסמוך למועד ההכשרה שלהם, דווקא הם לא התנגדו לזה שהגישורים הם בחמש השנים האחרונות.

ניסן סלומינסקי: אני לא דיברתי רק על חמש השנים, הוא דיבר פה על הרבה דברים.

ניסן סלומינסקי: אתה מסכים ל-50 גישורים?

<ברק לייזר: אנחנו בוודאי נסכים.

<ברק לייזר: אנחנו היינו שואפים לכך שהרשימה תהיה רשימה של נבחרת של גורמים מקצועיים.

<ברק לייזר: בסוף אנחנו מעניקים שירות לציבור, בוודאי שאנחנו מסכימים.

ניסן סלומינסקי: לא היה מפריע לכם שיכול להיות שאתם פוסלים הרבה אחרים?

<קריאה: דיברנו על יותר מ-15.

ניסן סלומינסקי: אין איזה קריטריון שהוביל אתכם לחשוב איך לא חוסמים צעירים מלהגיע?

<לירון בנית ששון: שרת המשפטים הייתה מאוד מוטרדת מכך, ולכן - - -

ניסן סלומינסקי: ולכן אמרתם מה שאמרתם.

<ברק לייזר: מצאנו איזון.

<ברק לייזר: באנו עם הצעה שהיא הצעה - - -

ניסן סלומינסקי: אני לא מבין.

ניסן סלומינסקי: זה לא בדיוק מה שהוא אומר, מצאת איזון.

ניסן סלומינסקי: הייתה דעה שהייתה לכיוון האחר, ומצאתם את האיזון.

ניסן סלומינסקי: והאיזון הוא עדיין רחוק ממה שהוא אומר, אז אני לא מבין, זה בדיוק מה שאמרתי.

<ברק לייזר: כחלק מהאיזון גם מספר הגישורים וגם תקופת העדכניות, זה גם חלק מהאיזון.

ניסן סלומינסקי: בסדר, אנחנו מסכימים.

ניסן סלומינסקי: כשפתחנו את הדיונים אמרנו שיש כאן שני קווים – מצד אחד אנחנו רוצים את המוכשרים ביותר ואת הטובים ביותר עם הניסיון הכי גדול, שהוכיחו את עצמם.

ניסן סלומינסקי: וזה נפלא.

ניסן סלומינסקי: אם זה היה הקריטריון היחיד שלי, הייתי שם כאן רף הרבה יותר גבוה.

ניסן סלומינסקי: מצד שני, אתה לא רוצה לחסום את המקצוע הזה בפני חדשים.

ניסן סלומינסקי: הקו השני דורש ממך להנמיך מאוד את הדברים, אחרת הם לא יוכלו להיכנס.

ניסן סלומינסקי: מצאו את האיזון העדין בחוק הזה.

ניסן סלומינסקי: מאה אחוז, זה מה שאנחנו אומרים.

<אורת בנימיני: אם אפשר להתייחס רק לנקודה הזאת של האיזון.

<אורת בנימיני: אני חושבת שמה שיכול ליצור את אותו איזון זה בדיוק מה שאביעד אמר, וזה יצירת מדרג.

<אורת בנימיני: ישנן בתוך הרשימה כיום שתי רשימות.

<אורת בנימיני: אנחנו כארגון המגשרים היינו רוצים שתהיינה שלוש רשימות – רשימה של תביעות קטנות שאליה רף הכניסה הוא נמוך מאוד מאוד, פרקטיקום ותו לו, אפילו לא 15 גישורים, אחר-כך אפשרות לצבור עוד, בסך הכול תשעה, לעניות דעתנו, המספר הזה צריך לנוע בין 30-20 גישורים.

<אורת בנימיני: כך או כך, סדר גודל של תשעה, עשרה, 15 תיקים של תביעות קטנות ואז אתה יכול להיכנס לרשימה של בתי משפט שלום.

<אורת בנימיני: וכאשר צברת עוד 20 גישורים – אם אנחנו מדברים על רף של 50 – אתה מגיע לתיק המחוזי הראשון שאתה מגשר בו אחרי שיש לך איזשהו ניסיון.

<אורת בנימיני: אני חושבת שגם לך כמגשר מול הצדדים שיושבים בחדר – ואתם מדברים על הכיסאות הריקים.

<אורת בנימיני: אני חושבת שהכיסאות הריקים כוללים קודם כל את בעלי הדין, הם כוללים את עורכי הדין, שהם בסופו של דבר ימליצו ללקוח שלהם לבוא או לא לבוא, הם כוללים את השופטים, שצריך להיות להם ביטחון כשהם מפנים למגשר שלא עשה 15 תיקי תביעות קטנות ופתאום אתה שולח לו תיק של עשרה מיליון שקל.

<אורת בנימיני: אני חושבת שכל אותם אנשים כוללים גם את אותם מגשרים שעוד לא נכנסו לרשימה ושרוצים להיכנס למקצוע שיש בו ערך, יש בו תרומה, ויש בו משמעות.

<אורת בנימיני: אני חושבת שכמו שאנשים משקיעים הרבה מאוד שנים ומשאבים כלכליים ואחרים כדי ללמוד כל מקצוע אחר, אם אנחנו הולכים לכיוון של הסדרת עיסוק ברשימה מצומצמת מאוד, זו צריכה להיות רשימה שהמדרג הזה מייצר את האיזון – אתה נכנס יחסית בקלות ואחר-כך אתה מתקדם ככל שצברת ניסיון.

<אורת בנימיני: זה לא משהו בלתי אפשרי.

<אביבה חלבי: רק מילה.

<אביבה חלבי: גם מרכזי גישור ודיאלוג בקהילה מסכימים עם המדרג הזה, חושבים שהוא נכון וראוי כדי לבנות את המקצועיות של מגשר.

<גלית סנה לוריה: גם לשכת עורכי הדין תומכת.

<גלית סנה לוריה: אני רוצה רק להזכיר, זה דבר שאמרנו גם בדיון הראשון, וזה נאמר פה גם על-ידי חברתי, שכבר היינו במקום שהיו תקנות שהיו רחבות מאוד בשביל ליצור אפשרות לכל דכפין להיכנס לרשימה.

<גלית סנה לוריה: זה הפיל את עולם הגישור.

<גלית סנה לוריה: עשר שנים לקח לנו ללקק את הפצעים מהרשימות הרחבות האלה.

<גלית סנה לוריה: הן היו כאות מתה.

<גלית סנה לוריה: אנשים לא סמכו על גישור, צחקו על גישור, חשבו שכל עקרת בית יכולה לגשר.

<גלית סנה לוריה: לקח לנו עשר שנים עד שהתחילה להיות קבוצה רצינית ומקצועית של אנשי מקצוע שעוסקים בזה, והתחום חזר ולקח על עצמו את המוניטין של עבודה מקצועית.

<גלית סנה לוריה: אם אנחנו נחטא ונעשה סף רחב מדי, אנחנו שוב חוזרים אחורנית ולא תהיה לנו אפשרות שלישית.

<גלית סנה לוריה: אם עולם הגישור ייפול בפעם השנייה, זה סופו.

<אורת בנימיני: זה מאבד את האמון של כולם.

<אורת בנימיני: <נועה ברודסקי-לוי > אני חייבת לומר מספר דברים.

<אורת בנימיני: אין לי ספק שכולם מבינים שחשוב שתהיה רשימה של אנשים מקצועיים ושברור שהשאיפה היא שבעלי הדין יופנו למגשרים מקצועיים.

<אורת בנימיני: אבל אנחנו נמצאים פה באיזון עדין מאוד דווקא בגלל שהמקצוע הזה לא מוסדר, ואנחנו לא יכולים להתעלם מהקושי, שזה לא מוסדר ואנחנו לא יודעים מה יהיו ההשלכות של קביעת הרשימה הזאת, ואם זה כן יחסום בעתיד את הדרך בגלל שאנחנו במצב שבו יש כוונה להרחיב את התיקים במהו"ת, כך שיופנו יותר תיקים דרך המהו"ת, וזה אומר שבעלי הדין כן יופנו על-ידי בתי המשפט.

<אורת בנימיני: בענייני משפחה, שנגיע לזה בדיון הבא, ששם מופנים יותר ויותר אנשים דרך יחידות הסיוע ופחות פונים באופן עצמאי.

<אורת בנימיני: ולכן אנחנו לא יכולים להתעלם מזה שצריך לעשות פה איזון.

<אורת בנימיני: עם זאת, ברור לכולם שנכון שאנחנו רוצים שבעלי הדין יופנו לאנשי מקצוע טובים, אבל אנחנו לא יכולים להתעלם, עוד פעם, מכך שהמקצוע לא מוסדר ומזה שאנחנו צריכים לחשוב מה יהיו ההשלכות של הרשימה.

<אורת בנימיני: לפי מה שמוריה אמרה לפני שני דיונים, החשיבה פה – אם אני מבינה נכון – היא שהסינון המרכזי יהיה דרך ההערכה המקצועית.

<אורת בנימיני: ולכן אין קושי דווקא בהרחבה של תנאי הסף ואחר-כך ממילא יהיה סינון של מי שמתאים לעסוק בתחום.

<קריאה: לא.

<קריאה: לא.

<קריאה: לא.

<קריאה: לא.

<קריאה: אנחנו לא בהסדרת המקצוע.

ניסן סלומינסקי: רבותי.

ניסן סלומינסקי: <נועה ברודסקי-לוי > לגבי המדרג, יכול להיות שאפשר לחשוב לגבי העניין של שלום ומחוזי.

ניסן סלומינסקי: צריך לראות מה משרד המשפטים חושב על זה.

<לירון בנית ששון: ככלל, שרת המשפטים חשבה שנכון להעמיד את זה על 15 הסדרי גישור.

<לירון בנית ששון: <נועה ברודסקי-לוי > לא, המדרג של שלום ומחוזי.

<לירון בנית ששון: כלומר לדרוש מספר גדול יותר.

ניסן סלומינסקי: אצל עורכי דין יש עורכי דין שיכולים ללכת רק לשלום ועורכי דין שיכולים ללכת רק למחוזי?

ניסן סלומינסקי: <נועה ברודסקי-לוי > לא.

ניסן סלומינסקי: לא.

ניסן סלומינסקי: ממש לא.

<לירון בנית ששון: לא.

ניסן סלומינסקי: למה?

ניסן סלומינסקי: למה אתם לא עושים מדרג כזה?

<קריאה: אבל לשופטים יש.

ניסן סלומינסקי: אחר-כך יהיה גם לעליון.

<לירון בנית ששון: אנחנו לא חושבים שצריך לעשות מדרג, גם לא לגבי המגשרים.

<נטלי לוי: אני רוצה להגיד שהפנייה לגישור היא לא הפנייה רנדומלית.

<נטלי לוי: יושב מישהו שבודק תיק ומחליט מי יהיה המגשר שיתאים.

<נטלי לוי: אז ברור שמגשר שהוא חדש בעולם הגישור וגישר תשעה גישורי תביעות קטנות לא יקבל תובענה ייצוגית במחוזי לגשר בה.

<נטלי לוי: זה לא משהו שנעשה בצורה אוטומטית על-ידי מחשב, יש שם מישהו עם שיקול דעת שמתאים תיק למגשר ביחידת הגישור.

ניסן סלומינסקי: יש הכוונה עד כדי כך שמישהו בודק את התיק ואת הכול?

<ברק לייזר: ודאי.

<נטלי לוי: יש ליהוק של מגשר לתיק.

<ברק לייזר: יש שיקול דעת ליחידת הגישור.

ניסן סלומינסקי: לגבי כל דבר, לא רק לגבי מחוזי.

<נטלי לוי: לא לגבי תיק קונקרטי.

<מיכל לנדאו: שאלה.

<מיכל לנדאו: במהו"ת זה נכון שזה מנותב באופן אישי.

<מיכל לנדאו: באחד הדיונים הקודמים מה שנאמר הוא שתהיה רשימה, ולכן גם אמרו שכל אחד יגיד מה שכרו, מה אזור העבודה, ההתמחות, כך שתינתן רשימה ואנשים יבחרו רנדומלית מתוך הרשימה.

<נטלי לוי: הרשימה תיבחר על-ידי יחידת הגישור.

<נטלי לוי: תהיה רשימה מותאמת מסוננת.

<מיכל לנדאו: לכל גישור ישב - - - ויעשו את - - -

<נטלי לוי: כן.

<נטלי לוי: בהפניה של הליך גישור לא דרך המהו"ת כן.

<נטלי לוי: תהיה רשימת מגשרים, זה תיקון שייעשה בתקנות הגישור.

<מיכל לנדאו: אבל אז זה מטיל לא מעט עומס על הנהלת בתי המשפט לעשות את הדבר הזה.

<מיכל לנדאו: גם כאן יש עניין של כוח אדם.

<נטלי לוי: זה יהיה המשא ומתן, כמות המגשרים שברשימה המצומצמת.

<ברק לייזר: אם יורשה לי.

<ברק לייזר: אדוני, אנחנו מצטרפים לעמדה של היועצת המשפטית.

<ברק לייזר: כשדיברנו בתוך הבית על נוסח התקנות, ביצענו את האיזון הזה בין הצורך לשמר רשימה מקצועית ולתת שירות טוב לציבור לבין האינטרס לא לחסום את השערים.

<ברק לייזר: אנחנו ביצענו את האיזון הזה והבאנו הצעה שהיא הצעה מאוזנת, חלילה, לא לצרכי משא ומתן.

<ברק לייזר: לכן אנחנו חושבים שזה הדבר הנכון לעשות בנסיבות האלה.

ניסן סלומינסקי: בסדר גמור.

ניסן סלומינסקי: אני רק אעביר לכם שתסתכלו על זה בינתיים.

ניסן סלומינסקי: <נועה ברודסקי-לוי > לגבי עניין חמש השנים – לאפשר למגשר שצבר את הניסיון לא בחמש השנים האחרונות, אתם רוצים להכניס את זה בחריג?

ניסן סלומינסקי: צריך שיהיה חריג.

ניסן סלומינסקי: מצד אחד, אי-אפשר לשלול אדם כזה, בפרט אם הוא הלך לעשות שירות למדינה, הלך לצבא, למשטרה, או לכל שירות ועכשיו הוא חוזר.

ניסן סלומינסקי: מה שכן, צריכה להיות איזו בדיקה שעדיין יש לו את הטאצ' הזה.

ניסן סלומינסקי: אז אני חושב שזה יהיה בחריגים.

ניסן סלומינסקי: <נועה ברודסקי-לוי > אז נכניס את זה בחריגים?

ניסן סלומינסקי: נכניס את זה בחריגים כי בין כה וכה כל אחד עובר איזשהו ריאיון או משהו בנושא הזה.

ניסן סלומינסקי: פה הבאתי לכם רק את הנושא של אקוויוולנט.

<לירון בנית ששון: כן, בנושא של השכלה תורנית.

<לירון בנית ששון: צריך לראות אם אפשר - - -

<ברק לייזר: לכן יכול להיות שזאת ההצעה הנכונה, לבחון את סוגי האוכלוסיות הרלוונטיות.

ניסן סלומינסקי: אבל לא בחריג.

ניסן סלומינסקי: זה לא בחריג, זה נכנס ישר.

ניסן סלומינסקי: לכתוב תואר ראשון או אקוויוולנט, מה שמוגדר.

ניסן סלומינסקי: <נועה ברודסקי-לוי > אז אנחנו מכניסים חריג בעניין חמש השנים ברשימת החריגים, אם הניסיון הוא לא מחמש השנים האחרונות.

<לירון בנית ששון: אבל אז צריך להצדיק, שיש הצדקה מיוחדת.

<לירון בנית ששון: <נועה ברודסקי-לוי > אז אפשר לכתוב את זה בדומה לחריגים האחרים, שמגשר שלא עמד בתנאי הכשירות שבתקנה 3(א)(5) לעניין הדרישה לניהול הליכים בחמש השנים האחרונות יוכל להיכלל ברשימה אם מצא עבודה שיש לו מומחיות וניסיון - - -

<ברק לייזר: שיקול דעת.

<ברק לייזר: בסדר גמור.

<ברק לייזר: <נועה ברודסקי-לוי > לגבי הערכה מקצועית – דיברנו.

<ברק לייזר: פסקה 7, לעניין שכר הטרחה – אולי נדבר על זה כבר יחד עם כל נושא שכר הטרחה שנדבר עליו בהמשך.

<ברק לייזר: עלתה פה שאלה אם לכלול את זה בתוך הקריטריונים כאן.

<לירון בנית ששון: נראה לי שעדיף שנדבר על זה כשנגיע לתקנה 7, שם גם דובר על מה יכלול השכר.

<לירון בנית ששון: הוא יכלול גם את הסדר הגישור וההכנה.

<לירון בנית ששון: <נועה ברודסקי-לוי > עוברים לכשירות להיכלל ברשימה של התביעות הקטנות.

ניסן סלומינסקי: זה ב-(ב).

ניסן סלומינסקי: רגע, אני רוצה לשאול, אתן לא נפגשות ביניכן?

ניסן סלומינסקי: <נועה ברודסקי-לוי > ודאי שכן.

ניסן סלומינסקי: אז למה את כל זה - - - <נועה ברודסקי-לוי > כי יש דברים שצריך להעלות בפני הוועדה.

ניסן סלומינסקי: כרגע הדו-שיח הוא בין שתיכן.

ניסן סלומינסקי: <נועה ברודסקי-לוי > הדו-שיח עכשיו היה שבנקודה הזאת נשאיר את זה לאחר-כך.

ניסן סלומינסקי: אני אומר יותר מזה – אתן תנהלו את הדו-שיח, תגבשו משהו ותביאו את זה לוועדה.

ניסן סלומינסקי: הוועדה תדון בזה, אבל ברגע שתעשו את הדו-שיח הזה לפני - - - <נועה ברודסקי-לוי > הוא לא היה מהות, הוא היה דו-שיח על זה שנשאיר את זה להמשך.

ניסן סלומינסקי: את כל ההערות.

ניסן סלומינסקי: <נועה ברודסקי-לוי > לא, אבל לא הכול היה מוסכם.

ניסן סלומינסקי: זה לא סתם עלה פה.

ניסן סלומינסקי: מה שלא מוסכם זה סיפור נפרד.

ניסן סלומינסקי: אם אתן ישבתן והגעתן למסקנה שזה לא מוסכם, תעלו את זה ונחליט.

ניסן סלומינסקי: אבל תעשו את הדיונים, וגם מה שיהיה לכם מוסכם יעלה לפה, ופה יישמעו ההערות.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות שאנחנו נשנה.

ניסן סלומינסקי: <נועה ברודסקי-לוי > זה מה שעשינו.

ניסן סלומינסקי: כל כך הרבה דברים לא מוסכמים?

ניסן סלומינסקי: <נועה ברודסקי-לוי > הדבר היחיד שאמרנו עכשיו בשקט היה שנדון בנקודה הזאת יחד עם תקנה 7, זה הכול.

<ברק לייזר: אדוני, אנחנו משתדלים להגיע לפה מסוכמים.

<ברק לייזר: <נועה ברודסקי-לוי > זה נושא מורכב.

<ברק לייזר: יש חשיבות גם לדיון הציבורי.

ניסן סלומינסקי: הדיון הציבורי יהיה, אבל לא דיון ביניכם.

ניסן סלומינסקי: <נועה ברודסקי-לוי > היו הרבה דברים שלא - - -

ניסן סלומינסקי: שלא הצלחתן.

ניסן סלומינסקי: להבא כן תצליחו, כי אתם רואים מה קורה לנו – לא עברנו עמוד אחד, הלכנו אחורה.

ניסן סלומינסקי: <נועה ברודסקי-לוי > זה נושא חשוב.

ניסן סלומינסקי: אני אומר שזה חשוב, לכן אני רוצה שתעשו את הדיון המקדים.

ניסן סלומינסקי: <נועה ברודסקי-לוי > לגבי התביעות הקטנות עלתה שאלה.

ניסן סלומינסקי: איך תתנהל הרשימה הזאת?

ניסן סלומינסקי: אנחנו מדברים על רשימה שצריכה להיות הרבה יותר פתוחה, כמו שעלה פה קודם, שזו רשימה שאמורה לאפשר לכל מגשר חדש להיכלל בתוכה.

ניסן סלומינסקי: בכל כמה זמן היא תרוענן, איך מתכוונים לנהל אותה?

<נטלי לוי: לאחר ההקמה הראשונית של הרשימה, התדירות של כניסה לרשימה – הגענו לאיזון.

<נטלי לוי: אנחנו רוצים שזה יהיה בכל שלוש שנים, והשרה רצתה שזה יהיה - - - <נועה ברודסקי-לוי > של התביעות הקטנות?

<נטלי לוי: על הערכה מקצועית.

<נטלי לוי: <נועה ברודסקי-לוי > בתביעות הקטנות, בכל כמה זמן אפשר יהיה להיכנס?

<נטלי לוי: זה יכול להיות דינמי כי יש שם רק מרכיבים שאפשר לבדוק אותם בנקל על-ידי הגישור.

<נטלי לוי: הם יכולים להיכנס לרשימה ולצבור ניסיון.

<נטלי לוי: <נועה ברודסקי-לוי > אז כל אחד שיגיש בקשה.

<נטלי לוי: כן, זה מה שקורה עכשיו.

<נטלי לוי: <נועה ברודסקי-לוי > זאת אומרת, זה לא שהיא תרוענן באופן מסודר, מי שיגיש בקשה.

<נטלי לוי: הערכה מקצועית תתבצע אחת לשנה.

<ברק לייזר: זה כבר היום קורה, נכון?

<ברק לייזר: <נועה ברודסקי-לוי > אבל הוא לא צריך לעמוד בהערכה מקצועית.

<נטלי לוי: הוא לא צריך לעמוד.

<נטלי לוי: נכון, הערכה מקצועית קורית אחת לשנה, הוא לא נדרש לזה, לכן זה יוכל להיות בצורה - - - <נועה ברודסקי-לוי > ההתנסות המודרכת תיכנס?

<נטלי לוי: הוא יגיש בקשה.

<לירון בנית ששון: אבל זה יהיה בתוקף לחמש שנים, כי אחר-כך יכול להיות שיהיה חידוש.

<לירון בנית ששון: במסגרת החידוש יכול להיות שתבחנו ותחשבו שיש מגשר שלא צריך להיכלל ברשימה.

<לירון בנית ששון: אומנם הוא לא יצטרך לעבור הערכה מקצועית מותאמת, אבל כן תהיה בחינה מסוימת.

ניסן סלומינסקי: מי עושה לו את כל זה?

ניסן סלומינסקי: למי הוא צריך להגיש?

<לירון בנית ששון: ליחידת הגישור.

ניסן סלומינסקי: ליחידת הגישור.

ניסן סלומינסקי: זו היחידה שיש לה שלט רק?

ניסן סלומינסקי: כי בנושא הזה יהיו הרבה.

<ברק לייזר: אדוני, עשרה אנשים, זה לא רק שלט.

<ברק לייזר: עשרה אנשים טובים.

ניסן סלומינסקי: זה התקן החדש, או שזה התקן שאתה מקווה שיהיה לך?

<ברק לייזר: את התקנים כבר יש לי, זה בהליכי גיוס.

<ברק לייזר: יהיו עשרה אנשים טובים.

<ברק לייזר: <נועה ברודסקי-לוי > נטלי, הם יוכלו להיכנס מידית?

<ברק לייזר: אף אחד לא יראה אותם לפני, כל מי שעובר, אוטומטית נכנס?

<ברק לייזר: כל מי שעובר התנסות מודרכת נכנס אוטומטית?

<ברק לייזר: לא תהיה פה שום בדיקה.

<נטלי לוי: לא.

<נטלי לוי: הרעיון הוא לאפשר צבירת ניסיון מקצועי.

<נטלי לוי: בכל משך השנים שבהן המהו"ת התקיימה, וגם הפרקטיקום, אנחנו בודקים באופן רנדומלי באמצעות תשאול בעלי דין.

<נטלי לוי: יש בתוך שינוי שאנחנו רוצים להטמיע במערכת בתי המשפט איזשהו שאלון שבעל דין שיוצא מישיבת גישור מקבל לנייד שלו שאלון קצר שייתן לנו אינדיקציות על טיב השירות שהוא קיבל.

<נטלי לוי: אנחנו רוצים לקיים מנגנון של הערכה.

<נטלי לוי: <נועה ברודסקי-לוי > להבהיר שכל יתר התקנות לגבי הוצאה כן חלות גם - - -

<נטלי לוי: כן, גם להוציא אם הוא התנהג באופן שלא מותאם למגשר, או שהוא הפר - - -

<לירון בנית ששון: גם הסייגים – אם הוגש כתב אישום או עבירת משמעת.

ניסן סלומינסקי: אתם מקבלים אינפורמציה מי לא מתאים.

ניסן סלומינסקי: זה חשוב גם כן.

<נטלי לוי: נכון.

<נטלי לוי: גם עכשיו אנחנו מקבלים תלונות על מגשרים.

<נטלי לוי: גם כשאין מנגנון מסודר, אנחנו מקבלים תלונות על מגשרים.

ניסן סלומינסקי: אתם יודעים לעשות את הבדיקה מי מעביר לכם – יכול להיות שזה שהפסיד בגישור מעביר לכם, אז זה לא תמיד אובייקטיבי.

<נטלי לוי: נכון.

<נטלי לוי: לא כל התלונות מתקבלות.

ניסן סלומינסקי: אני מקווה שאתם יודעים לעשות, שאתם מספיק עם ניסיון כדי לדעת לאזן את זה.

ניסן סלומינסקי: לראות מי הממליץ, מי המגנה ולמה.

<אורת בנימיני: נטלי, יכול להיות שיש מקום לעשות מה שבעבר נעשה, אני לא יודעת אם כיום, שבסיום הפרקטיקום יש איזושהי המלצה או הערכה של מדריכי הפרקטיקום לגבי ההתאמה של אותו מועמד לשמש כמגשר ברשימה.

<אורת בנימיני: מדריך פרקטיקום זה משהו שהוא בפיקוח שלכם, ומן הסתם אלו אנשים שיכולה להיות להם אמירה.

<נטלי לוי: זה כלי שהשתמשנו בו, הוא לא ייצר הבחנה אמתית בין מועמדים שלא.

<נטלי לוי: רובם הגדול הסתבר כמתאימים לשמש כמגשרים, ולצערנו, גם מכתבי המלצה שהשתמשנו - - -

<ברק לייזר: בכל הכבוד, לא נראה לי שלגופים האלה צריך לתת מעמד במסגרת תקנות.

ניסן סלומינסקי: אני לא נותן.

ניסן סלומינסקי: אנחנו סומכים עליכם שתדעו איך ללקט את האינפורמציה הנכונה ולאזן אותה.

<גלית סנה לוריה: האם אפשר שהחידוש יהיה לא בכל חמש שנים אלא בכל שבע או עשר?

<גלית סנה לוריה: נראה לי שטכנית זה מקשה על המערכת בירוקרטית, מקשה על המגשרים, אולי כמעט חסר תוחלת כי אנשים שהם מקצועיים ימשיכו לעסוק בגישור וחבל להכניס אותם לכל הבירוקרטיה.

<גלית סנה לוריה: האם יש מקום לשקול - - -

<ברק לייזר: אנחנו נסתדר.

<גלית סנה לוריה: אנחנו חושבים שזה מטריד גם את המגשרים, זה מיותר.

<שירי לנג: חמש שנים זו תקופה ארוכה מאוד.

<גלית סנה לוריה: זה לא.

<גלית סנה לוריה: איזה רישיון יש שבודקים בכל חמש שנים?

<גלית סנה לוריה: איפה זה קיים בעוד דברים?

ניסן סלומינסקי: רק רגע, הגענו לחמש השנים האלו?

ניסן סלומינסקי: <נועה ברודסקי-לוי > לא, לא, לא הגענו לזה עדיין.

ניסן סלומינסקי: כבודה מדברת איתי על דברים עתידיים.

<גלית סנה לוריה: כי שאלתם על הנושא הזה של חידוש הרישיון.

<גלית סנה לוריה: <נועה ברודסקי-לוי > בנושא התביעות הקטנות.

<גלית סנה לוריה: אנחנו נדון בזה.

ניסן סלומינסקי: נגיע לזה לאט-לאט.

ניסן סלומינסקי: <נועה ברודסקי-לוי > שאלה אחרונה לגבי העניין של התביעות הקטנות.

ניסן סלומינסקי: אני חוזרת לנושא של חמש השנים במובן של הניסיון.

ניסן סלומינסקי: אתם ביקשתם פה שהוא יסיים את ההתנסות המודרכת בחמש השנים האחרונות כדי שהוא יוכל לקבל תביעות קטנות.

ניסן סלומינסקי: זה קצת בעייתי שהוא לא יוכל להיכנס לרשימה של התביעות הקטנות גם.

ניסן סלומינסקי: אם הוא עבר את הקורס לפני חמש שנים וחצי, הוא לא יוכל להיכנס לרשימה של התביעות הקטנות?

<ברק לייזר: שוב, זה חלק מאותו איזון.

<ברק לייזר: אני מדבר כרגע על ההסדר הכללי – האיזון של מספר גישורים מצומצם יחסית.

<ברק לייזר: צריך לקרוא את הדרישות אחת אחרי השנייה כדי להבין שזה חלק מאותו איזון.

<ברק לייזר: אנחנו סוברים שאנחנו לא נוכל לתת שירות מיטבי עם אוכלוסייה שבחמש או שש השנים האחרונות לא עוסקת בנושא.

<ברק לייזר: כמו שנאמר פה קודם, יש פה עניין של מחויבות.

<ברק לייזר: <נועה ברודסקי-לוי > אבל בתביעות הקטנות אנחנו לא דורשים את זה.

<ברק לייזר: זה בדיוק העניין, ששם הוא אמור להתחיל לצבור את הניסיון.

<ברק לייזר: אבל עדיין, אנחנו רואים את ההסדר כהסדר אחד.

<ברק לייזר: מבחינתנו מדובר באותו איזון.

<ברק לייזר: גם לתת לציבור, לבעלי הדין בתביעות קטנות, את השירות המיטבי.

<ברק לייזר: לתת שירות כזה לאנשים שזה לא ההארד-קור שלהם, אלו לא אנשים שעוסקים בזה באופן - - - <נועה ברודסקי-לוי > אבל מישהו שהחליט עכשיו להיכנס.

<ברק לייזר: עסק כעורך דין בשנים האחרונות.

<ברק לייזר: עשה את הקורס לפני שש שנים, המשיך לעסוק כעורך דין ולא בזה, עכשיו הוא החליט להתמסר לזה, הוא לא יוכל להיכנס גם לרשימה של התביעות הקטנות.

<לירון בנית ששון: אפשר שהחריג יחול גם פה.

<לירון בנית ששון: <נועה ברודסקי-לוי > החריג יחול גם על הנושא הזה.

<ברק לייזר: כחריג.

<ברק לייזר: <נועה ברודסקי-לוי > למרות שפה אני חושבת שזה יותר בעייתי להכניס את זה רק בחריג, כי אנחנו לא מאפשרים לו להתחיל בכלל לצבור ניסיון.

<ברק לייזר: דיברנו כל הזמן על זה שבתביעות הקטנות הוא יוכל לצבור את הניסיון.

<ברק לייזר: פה אנחנו מבקשים ממנו לעבור עוד פעם את ההתנסות המודרכת או לחפש בדרך אחרת.

<ברק לייזר: כמו בגישור, במשא ומתן, ברגע שסיכמנו לא חוזרים אחורה.

<ברק לייזר: <נועה ברודסקי-לוי > אני חושבת שכדאי לחשוב על זה.

<ברק לייזר: לירון, אולי תחשבו על זה.

ניסן סלומינסקי: אתם תשבו ביניכם.

<נטלי לוי: אנחנו נבדוק אם זה לא מקשה מדי, למרות שאנחנו רואים את החריג כמשהו שיכול לאפשר כניסה של מישהו.

<נטלי לוי: <נועה ברודסקי-לוי > כן, אבל שם ברור לי יותר למה צריך את זה כחריג, ופה בכל זאת אנחנו מדברים על התביעות הקטנות.

<נטלי לוי: נכון, יש פחות הצדקה לניסיון.

<נטלי לוי: <נועה ברודסקי-לוי > אז תבדקו את זה לקראת הדיון הבא.

<נטלי לוי: אנחנו מדלגים על תקנה 4, אמרנו שלא ניכנס למשפחה, גם אין לנו זמן.

<נטלי לוי: את זה נעשה בדיון הבא.

<נטלי לוי: אני מציעה שנקפוץ לתקנה 5.

<נטלי לוי: מבחינה עניינית אני חושבת שטוב להמשיך ישר לתקנה 5, זה אישור החריגים שממילא התחלנו לדבר עליהם.

<נטלי לוי: היא מדברת על החריגים לרשימה הכללית.

<נטלי לוי: לירון.

<לירון בנית ששון: "5(א) על אף האמור בתקנה 3 רשאית הוועדה המייעצת, בהחלטה מנומקת בכתב, לאשר לכלול ברשימת המגשרים – (1) מגשר שלא עמד בתנאי הכשירות שבתקנה 3(א)(1), אם הוא בעל חמש שנות ניסיון לפחות בעיסוק מקצועי שעשוי לתרום לעבודתו בגישור".

<לירון בנית ששון: <נועה ברודסקי-לוי > זה חלק ממה שנבדוק ממילא לדיון הבא, אם לפתוח את זה בכלל – את הלימודים האחרים.

<לירון בנית ששון: על זה אני מציעה שנדון בדיון הבא.

<לירון בנית ששון: "(2) מגשר שלא עמד בתנאי הכשירות שבתקנה 3(א)(3), אם הוא למד במדינת חוץ בקורס הכשרה עיוני ומעשי בגישור של ששים שעות לימוד לפחות, אם הוכח, להנחת דעתה של הוועדה, כי תכנית הקורס דומה במתכונתה לתכנית הכשרה כללית בגישור".

<לירון בנית ששון: מי שעשה קורס גישור לא בארץ אלא בחו"ל, אם הוועדה בחנה וראתה שהתכנית עצמה דומה למתכונת של הקורס שנעשה כאן בארץ.

<לירון בנית ששון: "(3) מגשר שלא עמד בתנאי הכשירות שבתקנה 3(א)(4), אם מצאה שיש לו מומחיות וניסיון של שבע שנים לפחות בגישור, המצדיקים מתן אישור חריג כאמור"".

<לירון בנית ששון: כאן מדובר בתכנית התנסות מודרכת, בפרקטיקום.

<לירון בנית ששון: מי שלא עמד בתנאי הזה, יבדקו אם יש לו מומחיות וניסיון של שבע שנים שמצדיקים לכלול אותו ברשימה.

<לירון בנית ששון: <נועה ברודסקי-לוי > למה דווקא שבע שנים?

<לירון בנית ששון: מבחינת פרק זמן, חשבנו שזה פרק זמן שהוא מספיק.

<לירון בנית ששון: לא הייתה סיבה מיוחדת.

<לירון בנית ששון: נענו בין חמש שנים לעשר שנים, ואז אמרנו ששבע נראה לנו סביר.

<לירון בנית ששון: <נועה ברודסקי-לוי > כלומר, מי שלא עבר התנסות מודרכת בעבר ועושה את זה במשך שנים, לא בגלל זה ימנעו ממנו.

<לירון בנית ששון: השאלה למה שבע שנים אם הוא עוסק ממש בתחום.

<קריאה: למה לא כמות גישורים - - - חמש שנים?

ניסן סלומינסקי: גישורים מוצלחים.

ניסן סלומינסקי: אתם יודעים לכמת את זה לכמות ולא לשנים?

ניסן סלומינסקי: תנסו לכמת את זה לכמות.

<נטלי לוי: אולי שעות גישור ולא כמות.

<נטלי לוי: שזה יהיה ניסיון.

<נטלי לוי: <נועה ברודסקי-לוי > זה לא משנה כמה שנים, אלא כמה הוא עשה את זה.

ניסן סלומינסקי: גישורים מוצלחים.

<לירון בנית ששון: נכון, זה יכול לעורר קושי כי שבע שנים זה לא אומר בהכרח שהוא עסק בזה באופן אינטנסיבי.

<לירון בנית ששון: <נועה ברודסקי-לוי > אם הוא עשה את זה פעם בשנה, ולעומת זאת מישהו שבמשך שנתיים עסק רק בזה.

<ברק לייזר: עדיין, מדובר בחריג בנושא שנתון לשיקול דעת.

<ברק לייזר: <נועה ברודסקי-לוי > אבל אמרת שבע שנים, אתה מגביל את זה.

<ברק לייזר: יכול להיות שמישהו שבמשך שלוש שנים - - -

ניסן סלומינסקי: איש שעסק במשך שלוש שנים ועשה המון גישורים בהצלחה, הוא לא יוכל להגיע לוועדת חריגים בגלל שזה לא שבע שנים.

ניסן סלומינסקי: אז עדיף לשים את זה בכמות ולא בשנים.

ניסן סלומינסקי: תבדקו את זה.

ניסן סלומינסקי: הערה נכונה.

<קריאה: או כחלופה.

<ברק לייזר: כחלופה, נכון.

<ברק לייזר: זה יכול להיות שבע שנים או - - -

ניסן סלומינסקי: כחלופה.

ניסן סלומינסקי: בסדר.

ניסן סלומינסקי: <נועה ברודסקי-לוי > החריג הבא הוא מה שכבר קבענו לפני רגע, לעניין הדרישה לניהול ההליכים בחמש השנים האחרונות, שזה נכנס גם כחריג, גם מי שלא צבר את הניסיון בחמש השנים האחרונות, יהיה אפשר לאשר אותו.

ניסן סלומינסקי: סיימנו.

ניסן סלומינסקי: שוב, אני מבקש מהגופים הממלכתיים ומנועה – גם מהגופים האחרים, אם אתם רוצים – תקיימו כמה שיותר ישיבות מחוץ לשולחן הזה ותבואו גם כמה שיותר מוסכמות או אי-הבנות או אי-מוסכמות, אבל שנדע – זה או זה, ואז מחליטים.

ניסן סלומינסקי: זה יאפשר לנו להתקדם הרבה יותר מהר, כי אני רוצה לסיים את זה במושב הזה, והקצב שבו אנחנו מתקדמים כרגע לא מבשר טוב.

ניסן סלומינסקי: זה חבל.

ניסן סלומינסקי: חבל לדחות את זה למושב הבא.

ניסן סלומינסקי: אז תעשו מאמץ, תשבו מחוץ לכותלי החדר הזה ונתקדם.

ניסן סלומינסקי: הגופים החיצוניים, לשכת עורכי הדין, אם יש לכם הערות או דברים, תשתפו אותם, תנסו למצוא ישיבות גישור אתם, לא נייר, להתקדם כמה שאפשר.

ניסן סלומינסקי: <נועה ברודסקי-לוי > ביקשנו חוות דעת מופרטת.

<גלית סנה לוריה: בשמחה.

<גלית סנה לוריה: בשמחה, אנחנו לרשותכם.

ניסן סלומינסקי: הישיבה נעולה.