ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 483, 2017-10-31 09:00

יעקב מרגי: בוקר טוב.

יעקב מרגי: היום ה-31 באוקטובר 2017, י"א בחשוון התשע"ח ואני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט.

יעקב מרגי: על סדר היום תכנית החומש במגזר הבדואי, לציון יום הנגב.

יעקב מרגי: כפי שנהוג בכנסת, כשיש יום אותו הכנסת מציינת, יש לנו חבר כנסת שמוביל אותו כאשר במקרה שלנו זה חבר הכנסת טלב אבו עראר שמכיר את הנגב.

יעקב מרגי: היום תושבי באר שבע מציינים את שחרור באר שבע על ידי האוסטרלים כך שאנחנו היום נטו ביום הנגב.

יעקב מרגי: מיקדנו אותו בסוגיית האתגרים שיש לנו במגזר הבדואי.

יעקב מרגי: נמצא אתנו מנכ"ל משרד החינוך שייתן לנו סקירה.

יעקב מרגי: אני חושב שזה מעיד כאלף עדים על כך שהנושא הזה חשוב והוא ממוקד בהנהלת המשרד כדי להגיע סוף סוף לפתרון מכובד.

יעקב מרגי: כפי שנהוג, אדוני המנכ"ל, אני אתן את רשות הדיבור לחבר הכנסת שמוביל את היום כדי לומר מילות פתיחה ולאחר מכן אני אעביר לך את רשות הדיבור.

יעקב מרגי: אנחנו רצינו לקיים את הדיון הזה במשך שעתיים אבל צוק העתים, גם של היוזמים, האורחים והמארחים, לא מאפשר לנו זאת ולכן התכנסנו למשך שעה.

יעקב מרגי: הדיון יהיה אפקטיבי וזה אומר שלא תהיה קשקשת.

יעקב מרגי: תהיה הצגה קצרה של המנכ"ל, בסביבות עשר דקות, ולאחר מכן אתן לחברי הכנסת להתייחס.

יעקב מרגי: לאחר מכן מספר אורחים שנוגעים בדבר יוכלו להתייחס למרות שלא כולם ידברו.

יעקב מרגי: הנה, אני אומר לכם כבר עכשיו כי הדיון יימשך שעה בלבד.

יעקב מרגי: יש לנו היום יום עמוס בכנסת.

יעקב מרגי: חבר הכנסת טלב אבו עראר, אני מודה לך על שלקחת את יום הנגב לחסותך ומאחל לך הצלחה בארגון כל היום וניהולו.

טלב אבו עראר: תודה מכובדי היושב ראש.

טלב אבו עראר: כבוד המנכ"ל, אני באמת מודה לך על שטרחת ובאת להשתתף בדיון חשוב כזה.

טלב אבו עראר: זה מראה כמה החינוך במגזר הערבי בנגב חשוב לך ולכן באת.

טלב אבו עראר: אנחנו נציג בפניך את הבעיות הקיימות.

טלב אבו עראר: מי כמו יושב ראש הוועדה יודע ומכיר את המצב מקרוב.

טלב אבו עראר: אני אנסה לדבר עניינית ומקצועית כשאני רחוק מהפוליטיקה.

טלב אבו עראר: נתונים מדאיגים מאוד וחמורים מאוד שצריכים טיפול מיידי.

טלב אבו עראר: אני אומר שדי עם העוול הזה ובעיקר במערכת החינוך.

טלב אבו עראר: אנחנו מדברים על תכנית החומש כאשר מדובר על כמיליארד ועוד משהו שקלים שמוקצים לחינוך ולרווחה אבל בוא נשמע ביחד את הנתונים כפי שהוצגו על ידי מרכז המחקר והמידע של הכנסת.

טלב אבו עראר: בשנת הלימודים 2016-2017 כ-11 אחוזים מכלל הילדים הבדואים המתגוררים בנגב, כ-11,582 לא למדו במסגרות חינוך בפיקוח משרד החינוך.

טלב אבו עראר: זה על פי הנתונים של מרכז המחקר והמידע של הכנסת.

טלב אבו עראר: מכובדי, בישובים הבלתי מוכרים, שעד היום לא מוכרים ואני חושב ומאמין שכל מדינה דמוקרטית נאורה צריכה להנגיש את שירותי החינוך גם בישובים הבלתי מוכרים, למרות שאני חולק על כך שהם לא מוכרים עד היום, אבל שם יש מחסור אדיר והוא נאמד בכ-1,200 כיתות לימוד שחסרות בישובים הבלתי מוכרים.

טלב אבו עראר: יש 4,850 ילדים בגילאי שלוש עד חמש בחברה הערבית בנגב שמהווים כ-21 אחוזים מכלל הילדים בחתך גילאים זה והם בלי מסגרת חינוך.

טלב אבו עראר: יש כ-25 ישובים בלתי מוכרים שכלל אין בהם גני ילדים לילדים בגילאי שלוש עד שש.

טלב אבו עראר: בוא נדבר על הילדים המוסעים.

טלב אבו עראר: בארץ, בכל המדינה, יש כ-250 אלף תלמידים שמוסעים למוסדות החינוך, מתוכם יש 31,580 ילדים בדואים שמוסעים והם מהווים כ-12 אחוזים מכלל הילדים המוסעים בארץ.

טלב אבו עראר: הדבר הזה מהווה נתון חמור מאוד.

טלב אבו עראר: יש כאן עלות המדינה ואני חושב שבמקום להסיע את הילדים, אפשר לבנות בתי ספר וגני ילדים.

טלב אבו עראר: זה מכשול בפני ילדים ומונע מהם להיכנס לגני הילדים.

טלב אבו עראר: ההורים לא שולחים את ילדיהם לגני הילדים כי הדרכים משובשות, התשתית רעועה, לא בטיחותית ומסוכנת מאוד.

טלב אבו עראר: היו מקרים והיו תאונות דרכים באוטובוסים שמסיעים, מה שגבה אבדות בנפש בקרב הילדים.

טלב אבו עראר: לכן, מכובדי, אני לא רוצה להאריך מה גם שאחרי ידברו חברי הכנסת ונכבדים אחרים.

טלב אבו עראר: גם ראשי המועצות רוצים לדבר ולהציג את התמונה האמיתית.

טלב אבו עראר: אנחנו לא מעלים כאן נקודות או דברים שיש עליהם מחלוקת אלא זה המצב.

טלב אבו עראר: תודה רבה.

יעקב מרגי: אין מחלוקת.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: לפני שאני מעביר את רשות הדיבור למנכ"ל, אני רוצה לומר משפט.

יעקב מרגי: יום הנגב.

יעקב מרגי: אני איש באר שבע לשעבר ואיש הנגב ואני אומר לכם שאם באר שבע חושבת להיות מטרופולין ואם המדינה רוצה להעביר את באר שבע כמטרופולין, אמרתי זאת בעבר, אני אומר זאת גם עתה ואומר זאת בעתיד, באר שבע לא תוכל להוביל אם המדינה לא תיתן חוזק לישובים מסביב.

יעקב מרגי: אי אפשר לקדם את הנגב בלי לקדם את האוכלוסייה הבדואית, בלי לתת מענים ופתרונות, להתגבר על כל המכשולים ועל כל הבירוקרטיות להגדרות כאלה ואחרות.

יעקב מרגי: להפוך את באר שבע לעיר מטרופולינית, זאת אומרת שהמטרופולין הוא מטרופולין.

יעקב מרגי: אם לא, כל זה יישפך לתוך כל המצוקות ואי אפשר להתעלם מהן.

יעקב מרגי: יש שם מצוקות קשות.

יעקב מרגי: לא הכול בגלל המדינה, אבל המדינה היא המדינה והיא לא יכולה להתנער מאחריות והיא צריכה לעשות הכול.

יעקב מרגי: אני קורא להנהגת התושבים הבדואים לשלב ידיים.

יעקב מרגי: זה אתגר.

יעקב מרגי: אנחנו אחרי שבעים שנים שהמדינה קיימת ואני חושב שזה אתגר גדול למדינה.

יעקב מרגי: לשלב ידיים.

יעקב מרגי: אני אומר לכם, כמי שהיה בממשלה גם בתקופה בה התקבלו החלטות על המתווה, שיותר מה שהעגל רוצה לינוק, הפרה רוצה להיניק.

יעקב מרגי: רק לשלב ידיים ולשתף פעולה.

יעקב מרגי: אני אומר לכם שאפשר להפוך את הנגב לכזה שהזקן בסוף יהיה שמח.

יעקב מרגי: אדוני המנכ"ל, בבקשה.

<שמואל אבואב: אדוני היושב ראש, תודה רבה.

<שמואל אבואב: חברי הכנסת, אנחנו שמחים על ההזדמנות להציג כאן יחד אתכם את תכנית העבודה של המשרד למגזר הבדואי בדרום.

<שמואל אבואב: אנחנו יצאנו ועשינו סיור בשישים בתי ספר.

<שמואל אבואב: עברנו את שבעת יישובי הקבע, עברנו את שתי המועצות האזוריות ב-11 הנקודות שבהן הישובים המוכרים בהם אפשר לבנות ויצאנו לשבעת מרכזי השירות כדי לראות את הכול באופן בלתי אמצעי.

<שמואל אבואב: לראות מהי תמונת המצב והאם התמונה שאנחנו רוצים לקדם אותה בשנים האלה, באמת מתאימה.

חנין זועבי: אבל זה לא הכול.

יעקב מרגי: חנין, אמרתי בפתיח.

יעקב מרגי: לא שמעת.

יעקב מרגי: יש לי שעה לדיון.

יעקב מרגי: תנו לנו לקיים דיון אפקטיבי.

יעקב מרגי: זה לא דיון מדיני ופוליטי.

יעקב מרגי: בלי קריאות ביניים.

יעקב מרגי: כפי שאת מכירה אותי, אני אתן לך לדבר בזמן שלך.

<שמואל אבואב: יש לנו 96 אלף תלמידים בדואים בדרום.

<שמואל אבואב: יש לנו 847 מוסדות חינוך ויש לנו 6,600 אנשי חינוך.

<שמואל אבואב: מה אנחנו רוצים להגיע אליו.

<שמואל אבואב: הסתכלנו מה התוצאות בלימודים, מה התוצאות שאנחנו רוצים להגיע אליהן.

<שמואל אבואב: אני מתחיל בשפת האם, בשפה הערבית שאיננה נקלטת ונתפסת והיא חסם.

<שמואל אבואב: היום התוצאה היא 535 ואנחנו נגיע ל-573 נקודות.

<שמואל אבואב: זה יעד אחד.

<שמואל אבואב: יעד שני, במתמטיקה.

<שמואל אבואב: אנחנו מתחילים את המצב ב-504.

<שמואל אבואב: השווינו את זה גם לדרוזים וגם לערבים וגם ליהודים.

<שמואל אבואב: אנחנו נגיע ל-528.

<שמואל אבואב: תכף אני אסביר איך.

<שמואל אבואב: אנגלית.

<שמואל אבואב: בדקנו את תמונת המצב.

<שמואל אבואב: אנחנו מתחילים את המסע שלנו ב-505 במיצ"ב ואנחנו נגיע ל-541.

<שמואל אבואב: אילו בתי ספר גילינו ואיתרנו כבתי ספר שאין בהם אפקטיביות, שגם אם המצב יימשך כמו שהוא, לא נגיע לתוצאה.

<שמואל אבואב: איתרנו בסופו של דבר כ-52 בתי ספר יסודיים.

<שמואל אבואב: יש לנו בדרום 96 בתי ספר.

<שמואל אבואב: איתרנו 16 חטיבות ביניים ועשרה בתי ספר תיכוניים מתוך 40 בתי ספר תיכוניים.

<שמואל אבואב: אלו בתי הספר האדומים בהם אנחנו מצמידים צוות מלווה.

<שמואל אבואב: מי זה הצוות המלווה?

<שמואל אבואב: מנהלים שהצליחו, אנשים שהוכיחו שיש להם יכולת.

<שמואל אבואב: הם מלווים.

<שמואל אבואב: ניגשנו לבגרות.

<שמואל אבואב: אנחנו מתחילים את המסע שלנו ב-46.6 אחוזים זכאים לבגרות.

<קריאה: לעומת?

<שמואל אבואב: לעומת 66 אחוזים בדרום.

<שמואל אבואב: פער גדול.

<שמואל אבואב: אנחנו לא מציגים כאן תמונת מצב טובה אבל אנחנו נגיע לשישים אחוזים בגרות.

<שמואל אבואב: ניגשנו לבגרות שמתאימה לאקדמיה.

<שמואל אבואב: בסוף לא מספיקה רק בגרות אלא הם צריכים ללכת למכללות ולאוניברסיטאות.

<שמואל אבואב: רק 31 אחוזים מזכאי הבגרות, התעודה שלהם מתאימה לאוניברסיטאות.

<שמואל אבואב: אנחנו נעלה את זה לחמישים אחוזים.

<קריאה: איך עשיתם את זה?

<שמואל אבואב: מאוד פשוט.

<שמואל אבואב: יש לנו ארבעים בתי ספר תיכוניים, הסתכלנו וניתחנו את תוצאות הבגרות בכל עשר השנים האחרונות.

<שמואל אבואב: הסתכלנו היכן הכשלים ואיתרנו.

<שמואל אבואב: כאן אנחנו מזהים בעיה של מורים, כאן אנחנו מזהים בעיה של פערים גדולים, כאן אנחנו מזהים בעיה של כיתות גדולות, כאן אנחנו מזהים בעיה של מעבדות וכך בנינו את התכנית.

<שמואל אבואב: לא רק שבנינו אלא הלכנו גם לראות בשטח אם יש לזה היתכנות.

<שמואל אבואב: ניגשנו לטכנולוגיה.

<שמואל אבואב: אנחנו צריכים להגדיל את מספר התלמידים במגזר הבדואי בדרום מ-49 אחוזים בטכנולוגיה ל-55 אחוזים.

<שמואל אבואב: איזה טכנולוגיה?

<שמואל אבואב: טכנולוגיה מתקדמת, מודרנית וטובה.

<שמואל אבואב: אם תרצו ויהיה זמן, אנחנו נפרט.

<שמואל אבואב: ניגשנו לנושרים.

<שמואל אבואב: ראינו תמונת מצב כאשר היום 22 אחוזים מהתלמידים בכיתה י"ב לא לומדים.

<שמואל אבואב: תכף נדבר על גני הילדים.

<שמואל אבואב: אנחנו נצמצם את המספר לך-12 אחוזים.

<שמואל אבואב: הלכנו לפזורה כדי לראות את הרשת של הקב"סים, ראינו היכן זה עובד וראינו היכן זה לא עובד.

<שמואל אבואב: עברית.

<שמואל אבואב: אנחנו רואים בעברית כלי חשוב להתחברות, כלי חשוב לעתיד, כלי חשוב לאפשרות שלהם להשתלב.

<שמואל אבואב: מגני הילדים מתחילים 45 שעות, דבר שלא היה בעבר בהיקף הזה.

<שמואל אבואב: כיתות א' ו-ב' מקבלות שעתיים, דבר שלא היה בעבר.

<שמואל אבואב: כיתות ג' יקבלו חמש שעות וכך עד התיכון כולם מקבלים שעות עברית.

<שמואל אבואב: אחר כך נדבר על מורים.

<שמואל אבואב: יש מורים או אין מורים, תכף נדבר על זה.

<שמואל אבואב: מספר הסטודנטים.

<שמואל אבואב: אנחנו נגדיל את מספר הסטודנטים.

<שמואל אבואב: היום אנחנו עם 2,961 סטודנטים ואנחנו צריכים להגדיל את המספר באופן משמעותי ואנחנו צריכים לראות האם אלה שהולכים מחוץ למדינת ישראל, זה מתוך בחירה ורצון, וזכותו של אדם לבחור, או האם זה מתוך כורח כי הפסיכומטרי לא מתאים להם, כי תנאי הסף לכניסה לא טובים.

<שמואל אבואב: את המספר נצטרך להגדיל למספרים ששמנו כאן.

<שמואל אבואב: תקציבים.

<שמואל אבואב: אני לא רוצה לפרט הכול.

<שמואל אבואב: תראו את ההיקפים.

<שמואל אבואב: מכל מקורות התקציב האלה, משם אנחנו יונקים את כל היכולת שלנו להוציא את התכנית לפועל.

<שמואל אבואב: בואו נראה מה היה לגבי השעות.

<שמואל אבואב: בעבר תלמיד בדואי במגזר קיבל 17,300 שקלים בבית ספר יסודי.

<שמואל אבואב: הסכום גדל השנה ל-18,212 שקלים.

<שמואל אבואב: משווים את זה לכל המגזרים.

<שמואל אבואב: אתם רואים שהמגזר שהיה אחרון, הוא מגזר שמועדף בסדר העדיפויות.

<שמואל אבואב: הלכנו לחטיבות הביניים.

<שמואל אבואב: הסכום היה 17,700 שקלים לתלמיד והסכום גדל ל-18,900 שקלים.

<שמואל אבואב: היכן שיש לנו פער שעוד לא טיפלנו והוא פער גדול, זה בבתי הספר התיכוניים.

<שמואל אבואב: בשנה הבאה בעזרת השם נגדיל את השעות בבתי הספר התיכוניים ונצמצם את הפער.

<שמואל אבואב: מה תהיה התוצאה המעשית.

<שמואל אבואב: אנחנו מוסיפים שעות ב-112 מיליון שקלים, 14 אלף שעות תוספתיות לבתי הספר במגזר הבדואי בדרום.

<שמואל אבואב: איך זה יבוא לידי ביטוי?

<שמואל אבואב: ניקח בית ספר אחד בלקיע, בשנה זו הוא מקבל 53 שעות תוספתיות מעבר למה שקיים ובסוף הדרך הוא יקבל 97 שעות.

<שמואל אבואב: זאת אומרת שאנחנו רואים כאן הסטת שעות והכוונה של יותר שעות לבתי הספר שיאפשרו לטפל.

<שמואל אבואב: הנושא של מורים לא מוסמכים.

<שמואל אבואב: היום יש לנו 1,200 מורים לא מוסמכים.

<שמואל אבואב: אנחנו נצמצם את מספרם ל-150.

<קריאה: מה הפירוש?

<שמואל אבואב: מורה לא מוסמך זה מורה שלא עבר את כל תהליך ההכשרה הנדרש על ידי משרד החינוך כמו תעודת הוראה.

<שמואל אבואב: אנחנו נצמצם את המספר.

<שמואל אבואב: חינוך בלתי פורמלי.

<שמואל אבואב: בפעם הראשונה בכל הישובים הקצינו שעות וחוקים לילדים מכיתה ד' ועד כיתה י"ב.

<שמואל אבואב: יש היום תשתית של יחידות נוער.

<שמואל אבואב: קלטנו 42 מורים ואנשי חינוך שהם יפעילו מוקד קהילתי בבתי הספר.

<שמואל אבואב: הקצינו שעות.

<שמואל אבואב: נפגשתי עם ראשי הרשויות.

<קריאה: בכמה בתי ספר?

<שמואל אבואב: בשנה, 42 בתי ספר.

<שמואל אבואב: יפעלו בהם מוקדים קהילתיים.

<שמואל אבואב: כל ילד מקבל חוג, מממנים לו חוג.

<שמואל אבואב: המדינה מסבסדת סדר גודל של אלף שקלים לילד.

<שמואל אבואב: הגופים שיפעילו יסדרו את החוגים והרכז יראה שהכול עובד מבחינה ארגונית.

<שמואל אבואב: בינוי.

<שמואל אבואב: רבותיי, התכנית של הבינוי מדברת על 236 יחידות בנייה בשנה.

<שמואל אבואב: נשווה את זה לשנת 2016 – 98.

<שמואל אבואב: עלייה של 35 אחוזים.

<שמואל אבואב: התקציב מחולק לחומש.

<שמואל אבואב: כל שנה כ-265 כיתות וגני ילדים.

<שמואל אבואב: זה היקף לא בר השוואה לעבר וזה כי הפערים שם עצומים.

<שמואל אבואב: כך ייראו בתי הספר.

<שמואל אבואב: מי שמסתובב היום רואה אזור בלי כבישים, אזור שאין בו פיתוח של תשתית, אבל רואה בתי ספר הולכים ונבנים.

<שמואל אבואב: אנחנו רואים בבתי הספר את היציבות, אנחנו רואים בבתי הספר את המוקד לשם יבואו.

יעקב מרגי: אדוני המנכ"ל, שאלה אחת.

יעקב מרגי: מסיורים קודמים ודיונים קודמים שקיימנו, גם כשהמשרד מתקדם קדימה, אנחנו נתקלנו בבעיות מאחר והתשתיות אינן בתחום המשרד.

יעקב מרגי: יוצא שיש שניים או שלושה משרדי ממשלה שלא יודעים לדבר אחד עם השני ואז העסק לא מתקדם.

יעקב מרגי: אתה יכול לשפוך ים של כסף, ים של תכניות, הכול מוכן, אתה מבחינתך עשית הכול, אבל זה לא יתקדם.

יעקב מרגי: מה לעשות, אתה בעל העניין הגדול ביותר, זה החינוך, ואתה צריך לוודא או לגרור את המשרדים שגוררים רגליים בתחום דרכי הגישה והפיתוח הסביבתי כי זו רעה חולה בקטע הזה.

<שמואל אבואב: אדוני היושב ראש, אמנם התפקיד של המשרד הוא להקצות משאבים לרשויות המקומיות אבל לא הסתפקנו בזה.

<שמואל אבואב: ביום שישי, מי שהיה שם ראה אותנו נפגשים עם הקבלנים בשטח ועם המהנדסים של הרשויות.

<שמואל אבואב: הלכנו לראות אתר-אתר, כמה גני ילדים הציבו וכמה גני ילדים עובדים.

<שמואל אבואב: למה?

<שמואל אבואב: כי בדיוק מה שאתה אמרת.

<שמואל אבואב: 5,100 ילדים לא נמצאים בגני הילדים.

<שמואל אבואב: השנה צמצמנו את המספר הזה ל-4,300 ילדים ובשנה הבאה רק 1,500 לא יהיו כי כבר שמו חמישים גני ילדים.

טלב אבו עראר: איך אתה כמנכ"ל משרד החינוך יכול לישון בלילה כשיש לך 5,000 ילדים שאתה אומר שהם בלי מסגרת?

טלב אבו עראר: בלי גן?

<שמואל אבואב: אדוני חבר הכנסת, כשאנחנו רואים ילדים שלא נמצאים בגני ילדים וצריך לבנות גן, אנחנו הולכים לשטח ואנחנו רואים בעיה של בינוי.

<שמואל אבואב: אין אפשרות לבנות במקומות האלה.

יעקב מרגי: יש כמה דברים שצריך לומר אותם ביושר.

יעקב מרגי: יש חסמים שחלקם מבחינה משפטית וחלקם בבעלויות.

יעקב מרגי: לא תמיד הבעלויות או אלה שהגישו תביעות על הקרקעות מאפשר לראשי המועצות.

טלב אבו עראר: אין בדואי אחד שמאז ומתמיד לא התנגד להקמת בית ספר או גן או מסגד.

יעקב מרגי: כביש גישה.

טלב אבו עראר: גם כביש גישה.

יעקב מרגי: אני שמח.

יעקב מרגי: בואו נפרוט את זה למעשים.

חיים ילין: בגלל כסף מטרפדים.

<שמואל אבואב: חבר הכנסת טלב אבו עראר, כשאנחנו שואלים את עצמנו היכן החוק מאפשר לנו לבנות, אנחנו יכולים לבנות רק במקומות האלה.

יעקב מרגי: חברים, אין לנו זמן.

יעקב מרגי: יש לי שעה לדיון ואני לא באתי לקיים דיון רק לצורך הנימוס אלא כדי להגיע למסקנות.

יעקב מרגי: הדיון הזה חשוב.

יעקב מרגי: אמנם הוא יימשך שעה אבל אני רוצה שהוא יהיה אפקטיבי כי אני יודע מהדיונים הקודמים שקיימתי לעומת מה שנעשה בחודשים האחרונים, יש פער עצום.

יעקב מרגי: לכן אני רוצה שהדברים יימשכו באותה תנופה ויגיעו לכדי פתרון.

<שמואל אבואב: משפט אחרון.

<שמואל אבואב: נשאלה שאלה איך זה יכול להיות שיש ילדים ואין מוסדות חינוך.

<שמואל אבואב: אני אומר מה החוק מאפשר למשרד החינוך.

<שמואל אבואב: ראשית, לבנות בשבעת הישובים המוכרים.

<שמואל אבואב: שנית, בשתי המועצות האזוריות בהן יש 11 ישובים מוכרים בהם אפשר לבנות.

<שמואל אבואב: שלישית, בשבעה מרכזי שירות.

<שמואל אבואב: רק שם אנחנו יכולים לבנות.

חנין זועבי: לפי תיקון 40 לתכנית המתאר, אפשר לבנות גני ילדים בישובים שאין להם תכנית מתאר.

חנין זועבי: זה אם משרד ממשלתי מכיר בצורך לכך והדבר גם מתבצע בשנים האחרונות.

<שמואל אבואב: אלה המרכזים.

יעקב מרגי: אלה מרכזי השירות.

יעקב מרגי: מרכזי השירות לא נמצאים במקומות שהם בתכנית המתאר.

<שמואל אבואב: זאת הפזורה.

<שמואל אבואב: חברת הכנסת זועבי, אנחנו הלכנו לשם.

<שמואל אבואב: הלכתי למרכזים.

<שמואל אבואב: המרכז הוא מקום בפזורה שאיננו מוכר על ידי המדינה אבל המדינה באופן חריג התירה למשרד החינוך לבנות מוסדות חינוך בקרוואנים, לא בבניית קבע.

<שמואל אבואב: לכן בכל שבעת המקומות האלו, זה כך.

יעקב מרגי: ולפי התקדים הזה אנחנו מבקשים מהממשלה שתשקול ברוח חיובית להגדיל את מספר מרכזי השירות.

יעקב מרגי: זה חוזר על עצמו בכל דיון.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: רבותיי, חברי הכנסת, ידברו לסירוגין חברי הכנסת והאורחים.

יעקב מרגי: אני מבקש להתמקד בשתי דקות ולא יותר.

יעקב מרגי: חבר הכנסת סעיד אלחרומי, בבקשה.

יעקב מרגי: אתה פעם ראשונה בוועדה שלי?

סעיד אלחרומי: פעם שנייה.

יעקב מרגי: קבל עוד פעם ברכה.

סעיד אלחרומי: בוקר טוב לכולם.

סעיד אלחרומי: אדוני היושב ראש, חבריי חברי הכנסת, אורחים נכבדים.

סעיד אלחרומי: יוזם הדיון, חבר הכנסת טלב אבו עראר, תודות גם לך.

סעיד אלחרומי: כבוד המנכ"ל ידידי שמוליק, אנשי המקצוע, ראשי הרשויות שנמצאים כאן, אנשי הגופים והעמותות.

סעיד אלחרומי: בתחילת שנת הלימודים שמענו סקירה על כל מערכת החינוך ודיברנו – אני וידידי טלב ומסעוד – באותה ישיבה והיום אנחנו מתמקדים במגזר הבדואי.

סעיד אלחרומי: שמענו את הנתונים שנתן המנכ"ל.

סעיד אלחרומי: אני חושב שהמשרד התברך במנכ"ל מקצועי ואני אומר את זה מול כולם ובכל מקום.

סעיד אלחרומי: עבדנו יחד בעבר עם הרשויות הבדואיות בנגב והיו תוצאות בשטח.

סעיד אלחרומי: טלב, היו תוצאות מצוינות.

סעיד אלחרומי: הסוגיות ברורות לכולם.

סעיד אלחרומי: אנחנו מבינים שיש בעיות, שיש סוגיות ואחת הבעיות היא מרכזי השירות.

סעיד אלחרומי: יש מקומות שאנחנו לא הגענו כדי להשלים או לכסות את כל שטח הנגב בבתי ספר וגני ילדים.

סעיד אלחרומי: הבולט בהם הוא הישוב רחם.

סעיד אלחרומי: רחם ליד ירוחם, שם צריך לעשות משהו.

סעיד אלחרומי: חייבים לעשות משהו.

סעיד אלחרומי: כשאנחנו מדברים על מרכזי שירותים, אנחנו מדברים על עזאזמה, אנחנו מדברים על אל פורעה, אנחנו מדברים על מקומות שהם לא במועצות האזוריות וגם לא ביישובי הקבע.

סעיד אלחרומי: כאן צריך לעשות ומהר מאוד.

סעיד אלחרומי: חברים, אני שמח מאוד על הנתונים שהציג המנכ"ל ועל היעדים שהמשרד שם לו בנתונים האלה אבל אנחנו צריכים לדאוג לכך שאנחנו נגיע לשם.

יעקב מרגי: כל חצי שנה-שנה נעשה ישיבת מעקב.

סעיד אלחרומי: מצוין.

סעיד אלחרומי: אני אומר לכם שמשהו שביצענו בפועל, בתחילת השנה דיברנו על אלימות וכבר יצרנו קשר עם מחוז דרום וכבר בימים הקרובים תצא לפועל פגישה ראשונה עם אנשי המקצוע.

סעיד אלחרומי: לקחנו כפיילוט את הישוב תל שבע בנושא האלימות בבתי הספר.

סעיד אלחרומי: אנחנו נתקדם בזה.

סעיד אלחרומי: אני מאמין שהמשרד יקצה את המשאבים הדרושים.

סעיד אלחרומי: אם נצליח שם, נתקדם גם לשאר הישובים.

סעיד אלחרומי: אנחנו רוצים לעשות את זה באופן מסודר, נקודתי ועם תכנית אופרטיבית.

סעיד אלחרומי: נעבור ישוב-ישוב ואני מאמין שאפשר להתגבר על הסוגיות.

סעיד אלחרומי: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: פרופסור אבי עשור.

יעקב מרגי: תציג את עצמך בבקשה.

<אבי עשור: שלום.

<אבי עשור: אני פרופסור מן המניין באוניברסיטת בן גוריון, חוקר בתחום הפסיכולוגיה ההתפתחותית והחינוכית ואני מייצג כאן נייר עמדה שהועבר באופן לא פורמלי במייל ונחתם תוך שלושה ימים על ידי למעלה משמונים חוקרים, אנשי אקדמיה מובילים בארץ ובעולם בתחום התפתחות הילד והחינוך.

יעקב מרגי: אתה מסוגל להציג את נייר העמדה הזה בדקה?

<אבי עשור: בשתי דקות.

<אבי עשור: ההיענות הייתה מהירה ומלאה ביותר, שכן ברור לכל מי שמכיר מעט את הבעיה שאי הקמת גנים בכפרים הלא מוכרים הוא מהלך שיש בו נזק קשה, בלתי הפיך ובלתי מוצדק מבחינה מקצועית ואתית.

<אבי עשור: התמיכה בהקמת הגנים בכפרים הלא מוכרים היא מהלך מקצועי אתי שאין לו שום קשר לעמדת החותמים בשאלה הגדולה יותר של עתיד הכפרים הלא מוכרים וזה בגלל תיקון 40 שמאפשר להקים מבנים ניידים ולהזיז אותם אם מפנים את הישוב.

<אבי עשור: רשימת הנזקים.

<אבי עשור: ילדים רבים יהיו מנותקים מרשות החינוך ויישארו בבית עד גיל שש אם יהיו הסעות וזה די ברור מתוך הראיונות בשטח.

<אבי עשור: הדרכים הן בוציות, ההורים – במיוחד ההורים היותר רציניים – לא ישחררו את הילדים.

<אבי עשור: התוצאה היא ניתוק של הילדים עד גיל שש.

<אבי עשור: יש המון מחקרים היום – וזו הנקודה השנייה – שמראים שאי מתן חינוך לילדים בגיל שלוש עד שש הוא נזק בלתי הפיך.

<אבי עשור: אפשר להשקיע - והיוזמה היא חיובית - בתיכונים וביסודיים אבל הנזק שנעשה בגיל שלוש עד שש, אי אפשר יהיה לתקן אותו בחלקו הגדול.

<אבי עשור: זה אומר שיש כאן בזבוז כספים עצום מבחינתך מדינת ישראל במקום להשקיע במקום הנכון.

יעקב מרגי: זו הסיבה שהוועדה הזאת לא עזבה את הנושא הזה מאז כניסתה לקדנציה הנוכחית ומקיימת דיון אחר דיון, עד שאותו מספר מזעזע של 5,000 ילדים ייעלם.

יעקב מרגי: המשרד בהתחלה חשב שזה עניין של הסעות והקציב חמישים מיליון שקלים.

יעקב מרגי: זה לא פתר את הבעיה.

יעקב מרגי: כיתות ופיזור של הכיתות.

יעקב מרגי: אני שמח שהולכים לכיוון ואנחנו ממשיכים ללחוץ כדי שזה יהיה בפיזור יותר רחב.

<אבי עשור: עוד שני משפטים, אם אפשר.

<אבי עשור: ההסעות הן לא הפתרון.

יעקב מרגי: ברור.

<אבי עשור: הנקודה היא שיש כאן החמצה קריטית של אפשרות להקים גני ילדים שישמשו בסיס חשוב והכרחי של פעולות זיהוי ומניעה שייעשו בשיתוף ההורים.

<אבי עשור: זה מוקד מניעה והעצמה שהוא חשוב במיוחד באוכלוסייה הזאת.

<אבי עשור: אין לה נגישות לשום מקום אחר.

<אבי עשור: יש כאן פירוט של עוד ארבעה-חמישה נזקים וכל מי שחתם, אנשי המקצוע, אלה לא אנשים פוליטיים.

יעקב מרגי: ברור לנו.

יעקב מרגי: כל מי שיושב עכשיו בסוגיה הזאת, לא מדבר פוליטית.

<אבי עשור: חתמו מנהלי מכללות דתיות ואנשים שמצביעים ימין ושמאל.

<אבי עשור: זאת לא סוגיה פוליטית.

יעקב מרגי: ידידי המלומד, אנחנו בוועדה הזאת מחויבים להיפוך הפירמידה, כל שכן זה מחייב אותנו להאיץ את המהלך הזה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת חנין זועבי.

חנין זועבי: תודה.

חנין זועבי: בוקר טוב.

חנין זועבי: תודה על הדיון ותודה כבוד המנכ"ל על שהגעת.

חנין זועבי: אנחנו מברכים ואנחנו מסכימים לכל מה שציינת מבחינת שיפור רמת ההוראה והחינוך.

חנין זועבי: האמת היא שאנחנו עסוקים גם בבנייה, גם בתקציבים ואנחנו נאבקים כדי להגיע לרמה שלא תהיה אפליה.

חנין זועבי: אנחנו רואים את החברה נהרסת.

חנין זועבי: יש תהליך של הרס החברה.

חנין זועבי: אנחנו צריכים להיאבק על מנת להגיע לרמה שלא תהיה אפליה כי הפערים מאוד גדולים.

חנין זועבי: המילה אפליה היא לא מושג נכון לתאר את המצב.

חנין זועבי: אנחנו מסכימים על המטרה של שיפור איכות ההוראה.

חנין זועבי: שיפור האיכות, מאה אחוזים.

חנין זועבי: הגיע הזמן לא להתעסק בתקציבים ובמבנים ובלוגיסטיקה אלא בתוכן.

חנין זועבי: בכל זאת, כאשר אנחנו מדברים על הנגב, אנחנו מדברים על מחסור במסגרות לימוד.

חנין זועבי: היינו דואגים פחות אם היית מתרגם את ההשקפה הזאת למטרה אופרטיבית.

חנין זועבי: אם היית בא ואומר שבתוך התכנית שאתה מציג אתם מעלים את מספר מרכזי השירות משבעה מרכזים לעשרה מרכזים בתוך שנתיים-שלוש, זה מה שאנחנו רוצים לשמוע.

חנין זועבי: אנחנו רוצים לשמוע מספר בלי המסגרת הכללית ותפיסת עולם שאנחנו מסכימים לה.

חנין זועבי: תגיד לנו כאן שאתם מתחייבים להעלות את מספר המרכזים לעשרה ולעשות זאת בתוך שנתיים.

חנין זועבי: אנחנו נסתפק בזה כצעד ראשון ואנחנו אתך.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: הטיה אל עסאל.

<קריאה: יושב ראש המועצה האזורית לישובים הבדואים.

<הטיה אל עאסל: בוקר טוב אדוני היושב ראש, חברי כנסת נכבדים, אורחים נכבדים.

<הטיה אל עאסל: אני מעריך את העבודה של ועדת החינוך והיושב בראשה למען המגזר הבדואי.

<הטיה אל עאסל: אנחנו יודעים את הבעיה והבעיה היא לא תקציבית אלא בסופו של דבר היא פוליטית.

<הטיה אל עאסל: כל משרדי הממשלה, אנחנו יודעים, נרתמים לעזור ולהביא את המצב הזה למצב יותר טוב אבל בשטח מתחילים בילדים הקטנים שאין להם מסגרת והם מונים כ-5,000 והנזק שנגרם להם ילווה אותם או את רובם במשך כל חייהם ובמשך כל זמן הלימודים שלהם.

<הטיה אל עאסל: אנחנו הגענו למסקנה שהפתרון הוא לפזר את הבניינים לילדים הקטנים, כפי שאמר פרופסור אבי עשור.

<הטיה אל עאסל: כאשר יגיעו להסדר עם הכפר, ייקחו את הקרוואן ויש אפשרות בחוק לעשות זאת.

<הטיה אל עאסל: זאת אומרת, הבעיה היא לא חוקית ולא תקציבית אלא היא פוליטית.

<הטיה אל עאסל: אני מקווה שאנשים שאחראים על הבעיה הזאת, הרשות ומשרד הפנים, יהיה אכפת להם מהילדים הבדואים.

<הטיה אל עאסל: עד עכשיו נראה לי שלא אכפת להם מהם.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת חיים ילין.

חיים ילין: אני מודה לך מאוד.

חיים ילין: אני מתנצל, אני צריך לצאת לוועדת החוץ והביטחון.

חיים ילין: כבוד היושב ראש, אני מדבר כשכן.

חיים ילין: אני תמיד נותן את הדוגמה של ישוב אחד בנגב, חורה.

חיים ילין: למה אני תמיד נותן אותו כדוגמה?

חיים ילין: כי הגיע לשם ראש מועצה מקומית שאמר שהחינוך הוא הדגל וזה הדבר החשוב ביותר.

חיים ילין: שם אנחנו רואים שבעצם כמעט כל ישוב יהודי – אני אומר את זה בגדול – מקנא בהם.

חיים ילין: כמעט ואין אחד שם שלא מסיים בגרות ואין אחד שם שלא הולך ללימודים אוניברסיטאיים.

דב חנין: אגב, מנהל מחלקת החינוך הוא חבר כנסת מאתמול.

חיים ילין: אמר לי פעם ידיד ותיק שהלך לעולמו, סולימאן, שבמשך שלושים שנים הביא את העדר שלו למרעה ליד השדות שלנו, שהילדים שלו לעולם לא יהיו רועי צאן אלא כולם ילכו לאוניברסיטה וילמדו.

חיים ילין: זאת לא הייתה אמירה של ממשלה, זאת לא הייתה אמירה של משרד החינוך אלא זאת הייתה אמירה של אבא.

חיים ילין: אנחנו חייבים לדעת שבמלחמה הזאת למען החינוך, וזאת מלחמה, נצטרך כולנו ביחד להתאחד.

חיים ילין: אני אומר כאן בגלוי שאנחנו לא יכולים להוביל עם אוטובוס צהוב ילדים בדרכים לבנות כפי שאנחנו קוראים להן.

חיים ילין: למה הם כן?

חיים ילין: למה האפליה הזאת?

חיים ילין: אסור שזה יקרה.

חיים ילין: זה לא בטיחותי.

חיים ילין: אנחנו רואים את התאונות שקורות.

חיים ילין: דרך אגב, זאת גם בעיה של מוסדות החינוך, גם של ההסעות שם מעמיסים לא 45-50 ילדים לפי התקן אלא שבעים ושמונים ילדים ואין להם תחנות מסודרות.

חיים ילין: למה כשאני בא לוועדת החינוך תמיד אני שם את הדגש הזה?

חיים ילין: כי אתה מכיר את זה מצוין.

חיים ילין: בוא נתחיל קודם כל משם.

חיים ילין: אני מאלה שבמחוזית התנגד למרכזים ואני אסביר.

חיים ילין: המרכזים במדינת ישראל, הדבר הזמני הופך להיות הדבר הקבוע ביותר.

חיים ילין: כך גם נבנתה המדינה ואני לא מתבייש לומר את זה.

חיים ילין: צריך לבנות להם בתוך 11 יישובי קבע וצריך לנסות להסדיר את הנושא.

חיים ילין: זאת בעיה פוליטית בתוך מדינת ישראל ואנחנו לא נפתור את הבעיה דרך ועדת החינוך.

חיים ילין: צריך לבנות מבנים וצריך לבנות לכולם בלי אפליה.

חיים ילין: הבעיה היא שכשאני במחוזי וכל מי שיש לו מטר מרובע של קרקע פרטית בא להסתייגויות בגלל כסף והוא תוקע את התב"ע של אותו ישוב ואותו גן – אז אתם בעצמכם יורים לעצמכם ברגל ולא אף אחד אחר.

חנין זועבי: הוא בא להטיף לכם מוסר.

חיים ילין: אני לא מטיף מוסר.

חיים ילין: אני אומר את דעתי.

חיים ילין: את אפילו לא מכירה את הנגב.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חנה דורסמן, חינוך לפסגות.

<חנה דורסמן: שלום, בוקר טוב.

<חנה דורסמן: מנכ"לית עמותת חינוך לפסגות.

<חנה דורסמן: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה הדוק עם המשרד כבר שנים רבות.

<חנה דורסמן: אני מנכ"לית העמותה שמטפלת בבני נוער וילדים מצטיינים בעלי פוטנציאל מצוינות מהפריפריה החברתית והגיאוגרפית.

<חנה דורסמן: מה שמייחד את התכנית זה שזאת תכנית לטווח ארוך.

יעקב מרגי: מה עם המגזר הבדואי בתכנית?

<חנה דורסמן: מיד אני מגיעה לזה.

<חנה דורסמן: רק לומר מי הילדים.

<חנה דורסמן: אלה ילדים שמגיעים לעשר שנים של תכנית.

<חנה דורסמן: אלה ילדים שמגיעים ל-16 שעות בשבוע בשעות אחר הצהרים.

<חנה דורסמן: התוצאות הן פשוט נפלאות.

יעקב מרגי: אבל אתם קטנים.

יעקב מרגי: צריכים לשכפל אתכם.

<חנה דורסמן: לפני שנתיים הקמנו מרכז בשגב שלום, מרכז בשיתוף עם המשרד, מרכז שבאמת עושה שם נפלאות.

<חנה דורסמן: זה מקום שהוא גם מקום לארוחה חמה, גם מקום לחימום בחורף וגם, בעיקר, מקום לתקווה, לניצוץ שיש לילדים האלה בעיניים.

<חנה דורסמן: לצערי הרב בתכנית החדשה אנחנו לא נכללים.

<חנה דורסמן: אני יודעת שהמשרד עושה מאמצים אדירים בעניין.

<חנה דורסמן: מה שקורה כרגע, בגלל שהילדים מצביעים ברגליים, הם פשוט מגיעים ואנחנו ממקורות אחרים, העמותה, בגלל שהיא יודעת על המאמץ שהמשרד עושה, החליטה שהיא תיקח על עצמה את החודשיים האלה של הגשר כדי לא לסגור לילדים האלה את התקווה.

יעקב מרגי: מה את מבקשת?

<חנה דורסמן: אני מתחננת עבור אותם ילדים שאנחנו נמשיך לתת להם ולא נסגור בפניהם את הדלת אותה פתחנו להם.

יעקב מרגי: המשרד שומע.

<חנה דורסמן: המשרד שומע וגם עושה מאמצים.

<חנה דורסמן: המשרד לא רק שומע אלא גם עושה מאמצים אדירים בעניין.

יעקב מרגי: אתם רוצים להשתלב במאמץ הזה.

<חנה דורסמן: אנחנו רוצים להשתלב כי אנחנו לא נוכל להמשיך לעמוד בזה.

<חנה דורסמן: אני גם אודה לכבוד היושב ראש אם יהיה אפשר לעקוב אחר הנושא הזה בישיבות המעקב.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מסעוד גנאים.

מסעוד גנאים: תודה אדוני היושב ראש.

מסעוד גנאים: תחילה אני רוצה לברך את חברי חבר הכנסת טלב אבו עראר על היםו החשוב הזה.

יעקב מרגי: שמעתי שכבר ארבעה חברי כנסת הם מהמגזר הבדואי ברשימה.

מסעוד גנאים: כן.

מסעוד גנאים: היסטוריה.

<קריאה: שלושה.

<קריאה: יש גם את דב חנין.

יעקב מרגי: יש עוד בדואים מסוג אחר.

מסעוד גנאים: אני רוצה לברך את מנכ"ל משרד החינוך ואת כל נציגי משרד החינוך.

מסעוד גנאים: מנכ"ל משרד החינוך הציג בפנינו את התכנית לפיה יחוזק החינוך הערבי בישובים הערביים בנגב.

מסעוד גנאים: הלוואי.

מסעוד גנאים: אנחנו נשתף פעולה כדי שיהיו בסוף תוצאות בשטח.

מסעוד גנאים: אחוזי הנשירה הם מהגבוהים.

מסעוד גנאים: אחוזי הזכאות בבגרות נמוכים.

מסעוד גנאים: יש מחסור בבנייה, יש אפילו מחסור בכבישים לבתי הספר.

מסעוד גנאים: כולנו יודעים שהחינוך הוא מנוף השינוי.

מסעוד גנאים: המצב הסוציו אקונומי בנגב הוא קשה מאוד.

מסעוד גנאים: אם מערכת החינוך לא תהיה מערכת תקינה ותיתן את המענה, המצב הזה לא ישתנה.

מסעוד גנאים: בסוף דבריי אני מדגיש את מה שאמרתי פעם.

מסעוד גנאים: אם המדינה לא מכירה במקום, זה לא אומר שהיא תשלול את זכותו הבסיסית של האדם במקום הזה ולתת לו את החינוך הראוי.

מסעוד גנאים: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: עופר דגן.

<עופר דגן: עמותת סיכוי.

<עופר דגן: ברכות על הדיון הזה, אדוני היושב ראש וחבר הכנסת טלב אבו עראר.

<עופר דגן: באמת נושא מאוד חשוב ואנחנו מאוד שמחים על ההשקעה התקציבית המאוד גדולה בחינוך בחברה הבדואית.

<עופר דגן: יחד עם זאת, כמו שנאמר כאן כבר לפני, הפערים מתחילים לא בבתי הספר התיכוניים, לא בבתי הספר היסודיים ולא באוניברסיטאות אלא הפערים מתחילים כבר בגילאים הקטנים, בגיל הרך כאשר יש 5,000 ילדים שאין להם מסגרות גני ילדים.

<עופר דגן: נאמר כאן כבר לפני, ואני מסכים עם זה, שההסעות הן לא הפתרון.

<עופר דגן: הפתרון שהיום משרד החינוך מציע הוא הסעות של הילדים בגיל הזה והוא לא פתרון מכל הסיבות שכבר הוצגו כאן.

<עופר דגן: יש פתרון ישים אחר לבעיה הזאת.

<עופר דגן: ניתן להקים גני ילדים גם בכפרים הלא מוכרים, גם בכפרים הלא מוכרים שהיום לא כלולים בתיקון 40.

<עופר דגן: נאמר כאן קודם שמשרד החינוך לא יכול לבנות במקומות שהם לא בתיקון 40 ואני לכן אתייחס לתיקון 40.

<עופר דגן: תיקון 40 אושר בשנת 2004 כרשימה של 16 נ"צ בהם ניתן להקים גני ילדים בכפרים שחלקם אז היו כבר מוכרים וחלקם לא מוכרים.

<עופר דגן: התיקון הזה הוא לא רשימה סגורה.

<עופר דגן: בשנת 2007 התיקון הזה עודכן ונוספו שני כפרים נוספים, דיר אל משש ועבדה.

<עופר דגן: בשנת 2012 התיקון הזה עודכן פעם נוספת ונוסף כפר נוסף שאושר בו גן ילדים, אל ררה.

<עופר דגן: בשנת 2017, רק לפני כמה חודשים, במאי השנה, אושר עדכון נוסף של תיקון 40 ונוסף כפר רחם בו אושרו גני ילדים.

<עופר דגן: כלומר, ניתן לעדכן את תיקון 40 וניתן להוסיף עוד כפרים שהיום אין בהם גני ילדים.

<עופר דגן: יש רשימה של 25 כפרים שאין בהם גני ילדים.

<עופר דגן: העברנו את הרשימה הזאת לוועדה ואנחנו נשמח שיקדמו שם את הקמת גני הילדים.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה אדוני היושב ראש.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

ג'מאל זחאלקה: אני כמובן מצטרף לכל הברכות של החברים שקדמו לי.

ג'מאל זחאלקה: אני רק רציתי להתחיל היכן שחבר הכנסת ילין סיים.

ג'מאל זחאלקה: בתחילת השנה אני יזמתי ישיבה עם מנהלת מחוז הדרום, עמירה חיים.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו דיברנו על 5,200 ילדים מגיל שלוש שכולנו יודעים שהם בלי מסגרת, שזאת כבר עבירה על החוק.

ג'מאל זחאלקה: היא הבטיחה לי שנפתרה הבעיה.

ג'מאל זחאלקה: מתברר שלגבי ה-5,200 ילדים, פתרו את הבעיה בהסעות אבל זה לא פתרון.

ג'מאל זחאלקה: אני רוצה לומר לחבר הכנסת חיים ילין שהחסמים שהוא מדבר עליהם, זה לא נכון.

ג'מאל זחאלקה: אף בדואי לא מתנגד להקים בית ספר או גן ילדים על הקרקע.

ג'מאל זחאלקה: אני אומר לך שלפני חמש שנים נתתי 14 דונם מהקרקע הפרטית שלי על מנת להקים בית ספר ועדיין העניין מתגלגל.

ג'מאל זחאלקה: החסמים, אנחנו כולנו יודעים שהם קיימים.

ג'מאל זחאלקה: אני אתן לך דוגמה פשוטה.

ג'מאל זחאלקה: 97 קרוואנים שאושרו – יעדכן אותי מנכ"ל משרד החינוך - מתוכם 21 הוצבו במה שנקרא הכפרים הבלתי מוכרים.

ג'מאל זחאלקה: מי מתנגד להציב את השאר?

ג'מאל זחאלקה: הרשות לפיתוח הבדואים.

ג'מאל זחאלקה: הרשות שאמורה לפתור את הבעיה של הבדואים, היא מתנגדת.

ג'מאל זחאלקה: הבעיה כוללנית הרבה יותר מכפי שאנחנו חושבים.

ג'מאל זחאלקה: אם כן, הטענה שהבדואים מהווים חסם מופרכת לחלוטין.

ג'מאל זחאלקה: הפתרון, כמו שאמרנו, היינו מצפים ממנכ"ל משרד החינוך, כנראה שיש לי יתר ציפיות, ששר החינוך יבוא לכאן ויצהיר על הקמת - - -

יעקב מרגי: לא הזמנתי אותו.

יעקב מרגי: הזמנתי את המנכ"ל ואני חושב שהמנכ"ל הוא יותר ביצועי מאשר השר.

ג'מאל זחאלקה: בין הצפוי למצופה, יש הבדל עצום.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו מצפים להקמה בעוד עשרים כפרים.

ג'מאל זחאלקה: הפתרון היחידי והאחד הוא להקים בכפרים הבלתי מוכרים.

ג'מאל זחאלקה: אין מנוס מכך.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו גם מתנגדים וגם לא רוצים שיקבעו לנו אנשים שלא יושבים במקום ולא נמצאים בו.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: זאב גולדבלט, בבקשה.

<זאב גולדבלט: אחרי שנים רבות בהן הייתה מעין התעלמות או ויכוח, אנחנו רואים לפחות בהצגה של מנכ"ל משרד החינוך אור ותקווה ואנחנו מקווים שהתכנית אכן תיושם במלואה.

<זאב גולדבלט: הנושא שצץ ועולה כאן בישיבה, אני לפחות, רק בקדנציה של הוועדה הנוכחית, נוכח בדיון השלישי או הרביעי על נושא הקיפוח במגזר הבדואי.

<זאב גולדבלט: אני לפחות חשבתי, לאור ההצגה שהייתה לפני יותר מחצי שנה, שבקיץ האחרון תושג התקדמות משמעותית יותר.

<זאב גולדבלט: מספר הילדים הבלתי משובצים הוא בלתי נתפס ושערורייתי.

<זאב גולדבלט: גם נושא הסעת התלמידים, בעיקר הרכים שבהם עד גיל חמש, בעייתי ביותר בעיקר שלוקחים בחשבון את התשתית התחבורתית שמסכנת אותם.

יעקב מרגי: אנחנו משחררים את חבר הכנסת טלב אבו עראר שמנהל את היום הזה וצריך ללכת לוועדת הפנים.

<זאב גולדבלט: המון תודה לך על היוזמה.

יעקב מרגי: בהצלחה בהמשך היום.

<זאב גולדבלט: אין ספק שתופעה דומה, אם הייתה קורית במרכז הארץ, הייתה פשוט חוסמת את המדינה.

<זאב גולדבלט: אני חושב שרובנו התמקדנו דווקא בתחום של הבינוי ואני רוצה קצת להסיט את זה לתחום האיכותי.

<זאב גולדבלט: איכות ההוראה שהוצגה כאן, בעיקר בולטת לחומרה כשאנחנו משווים את התוצאות למשל אל מול המגזר היהודי ובטח אם משווים את זה למגזר היהודי במרכז הארץ.

<זאב גולדבלט: זה הופך את התוצאות שהוצגו כאן במצגת של משרד החינוך לקיצוניות כמעט.

<זאב גולדבלט: אני חושב שצריך להוקיע מורים ומנהלים שעושים שימוש בתפקידם לקידום סדר יום פוליטי.

<זאב גולדבלט: אני חושב שיש לנתק את מערכת הפיקוח וההקשר המשפחתי והגיאוגרפי כי חלק מזה מהווה את אבי אבות הטומאה.

<זאב גולדבלט: לסיום.

<זאב גולדבלט: אנחנו קוראים למשרד החינוך ולממשלת ישראל לנהוג בכל תושבי הפזורה הבדואית, ובטח בילדים, בדיוק לפי חוק השוויון.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת מוסי רז.

יעקב מרגי: הופעת בכורה בוועדת החינוך.

מוסי רז: בוקר טוב.

מוסי רז: אני שומע כאן את הדיון ויש כאן גם בעיה כספית, תקציבית.

מוסי רז: הנושא של הסעות בטווחים כאלה של לפעמים שלושים דקות, שלושים קילומטרים, בתשתיות בלתי אפשריות שאנחנו מכירים אותן, חלק מאתנו מכיר אותן, הוא דבר לא מתקבל על הדעת ובטח לא יכול להתקבל על הדעת במקום אחר לו נאמר היה מדובר ביהודים או אפילו בערבים במרכז הארץ.

מוסי רז: גם אז זה לא היה מתקבל על הדעת.

מוסי רז: חלק מזה הוא עניין כספי שאם יש כאן בעיה כספית אפשר להשקיע חלק מהכסף גם במבנים עצמם, במקומות עצמם, כדי למנוע את ההסעות האלה ולפתור בעיות גם בטווח קצר וגם בטווח ארוך.

מוסי רז: ברור שיש גם בעיה של אדמות, אני מסכים, אבל להאשים את הבדואים זה לא במקום.

מוסי רז: יש בעיה בכל מקום.

<קריאה: זה להאשים את הקורבן.

<קריאה: זה הכי קל.

מוסי רז: תפקידה של הממשלה לפתור את הבעיה הזאת במקום לבוא בהאשמות לאזרחים.

מוסי רז: אני רוצה שתיקחו בחשבון שלדעתי רוב האזרחים במדינת ישראל כלל לא ערים למצוקה הזאת של הבדואים בנגב ובוודאי ובוודאי לא לסוגיית הכפרים הבלתי מוכרים ובכלל מה זה כפר לא מוכר.

יעקב מרגי: הבאר-שבעים מכירים.

יעקב מרגי: בתל אביב, אני מסופק.

מוסי רז: יכול להיות שהבאר-שבעים מכירים אבל הם מכירים את זה מצד אחר.

מוסי רז: התל-אביבי הממוצע וגם החיפאי הממוצע, הם לא מכירים את הדבר הזה.

מוסי רז: איזה מין דבר זה שבמדינה נורמלית שקוראת לעצמה דמוקרטית יש בכלל דבר כזה שהוא כפר לא מוכר?

מוסי רז: איזה מין דבר זה שאין גני ילדים?

מוסי רז: איזה מין דבר זה בכלל?

מוסי רז: לא 5,000 ילדים וגם לא חמישה.

מוסי רז: המדינה צריכה לדעת שבפזורה הבדואית יש גם שיעור ילודה גבוה וזה מבורך, ילודה היא דבר מבורך, והיא צריכה להיערך מבעוד מועד כי על ה-5,000 ילדים האלה שיש היום יהיו עוד 5,000 בעוד כמה שנים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: ד"ר יערה רענן.

<יעלה רענן: שלום.

<יעלה רענן: אני פעילה במועצה האזורית לכפרים הלא מוכרים הרבה מאוד שנים ומובילה גם את נושא החינוך באוכלוסייה של תושבי הכפרים הלא מוכרים.

<יעלה רענן: מנכ"ל המשרד ויושב ראש הוועדה, יש שני מוקדים של מחסור במוסדות חינוך.

<יעלה רענן: האחד, אנחנו מדברים עליו עכשיו הרבה וזה עניין גני הילדים, והשני הוא גם בתי הספר התיכוניים.

<יעלה רענן: יש כמה בתי ספר אזוריים, כיתה א' עד כיתה ח', ואין שם בית ספר תיכון.

<יעלה רענן: כאשר אין בית ספר תיכון בכפרים האלה, הנשירה היא למעלה מחמישים אחוזים.

<יעלה רענן: את הבנות לפעמים מוציאים מבית הספר כבר בכיתה ח'.

<יעלה רענן: שאלתי אבא למה הוא מוציא את הילדה שלו בכיתה ח' מבית הספר ולא בסוף כיתה ט' כי יש להם שם כיתה ט', והתשובה הייתה: בשביל מה לי.

<יעלה רענן: כלומר, המדינה לא מאפשרת לילדים האלה, לילדות ולילדים, לסיים תיכון.

יעקב מרגי: את אומרת כאן האשמה חריפה.

יעקב מרגי: מה זה אומר?

יעקב מרגי: אי אפשר לומר שהמדינה לא מאפשרת.

יעקב מרגי: תסבירי את עצמך כי זה דורש הבהרה.

יעקב מרגי: את בוועדת החינוך, יש פרוטוקול והדיון משודר.

יעקב מרגי: את אומרת דברים חמורים.

<יעלה רענן: נכון.

<יעלה רענן: כאשר ילדה נמצאת בבית ספר אזורי, היא נשלחת מביתה לבית ספר אזורי שמאגד כמה כפרים.

<יעלה רענן: כאשר היא נדרשת מכיתה י' והלאה להישלח לעיר רחוקה, ההורים אומרים: לא, זה מסוכן.

<יעלה רענן: הם לא מוכנים.

<יעלה רענן: זה נגד התרבות, זה נגד האפשרויות.

יעקב מרגי: גברתי, קצת יושרה וצניעות.

יעקב מרגי: זה מה שאני מצפה מעצמי.

יעקב מרגי: אני לא מטיף לאף אחד.

יעקב מרגי: את יכולה לומר פועל יוצא מ-א', ב', ג', ד' הוא שתלמידה לא יכולה לסיים את בית הספר.

יעקב מרגי: אבל לבוא ולומר שהמדינה לא מאפשרת, לא.

יעקב מרגי: קצת צניעות.

<יעלה רענן: אני אסביר.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: הסברת לי.

יעקב מרגי: הבנתי.

<יעלה רענן: לא, לא סיימתי.

יעקב מרגי: סליחה, אני מסביר לך.

יעקב מרגי: אני אדריך אותך כי את הולכת לסיים במשפט בחצי דקה, דקה.

<יעלה רענן: הסיבה היא שכמו שבמגזר החרדי קשה לשלוח ילדה לבית ספר מעורב רחוק מהבית, יש את אותן הגבלות גם בתרבות הערבית בנגב.

יעקב מרגי: זה ברור לנו.

יעקב מרגי: אני שמח שהצלחתי לשכנע אותך להבהיר את זה בצורה יותר אסתטית.

<יעלה רענן: לכן כל מה שצריך זה לשים את המבנים מכיתה י' עד כיתה י"ב במקום הזה שמוצע לשים בו בית ספר.

<יעלה רענן: אני רוצה לחזק ולומר את כל מה שנאמר כאן לגבי גני הילדים.

<יעלה רענן: אני בסוף מקבלת את הסטודנטים האלה באוניברסיטה והסטודנטים האלה מגיעים בלי הכשרה שמגיעה לאוכלוסייה היהודית בנגב.

<יעלה רענן: חיים ילין, ראש המועצה שלי לשעבר, לילדים שלי הוא דאג לבית ספר מצוין.

<יעלה רענן: אני רוצה שאותו הדבר יהיה לכל הילדים בנגב.

יעקב מרגי: מקובל.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: דב חנין, בבקשה.

דב חנין: תודה לך אדוני היושב ראש.

דב חנין: אני שמח על הדיון החשוב הזה.

דב חנין: אני מסכים עם כל הדברים החשובים שנאמרו לפני ואני רוצה לחדד נקודה נוספת שלא מספיק חודדה עד עכשיו.

דב חנין: זו הנקודה של עמדתו של החוק.

דב חנין: חוק חינוך חובה הוא חוק מאוד מאוד שונה מחקיקה אחרת בישראל.

דב חנין: נקודת המוצא העקרונית של החוק הזה היא שאנחנו לא מעמיסים על הילדים בעיות שלא קשורות לילדים.

דב חנין: אנחנו מתייחסים לכל ילד בצורה שוויונית, בין אם הוא גר בכפר שהמדינה קוראת לו לא מוכר, בין אם הוא אפילו בן של משפחת מבקשי מקלט.

דב חנין: ילד הוא ילד.

דב חנין: זו נקודת המוצא של חוק חינוך חובה ואני חושב שמבחינה זו החוק הזה הוא חוק מאוד חשוב, מאוד מתקדם בתפיסה שלו, מאוד אנושי ומאוד ראוי.

דב חנין: מנקודת המוצא החוקית הזאת, יש הרבה הרבה מסקנות והשלכות שרלוונטיות לציבור הערבי-הבדואי בנגב.

דב חנין: למשל, העובדה שילד זכאי גם בנגב, גם באוכלוסייה הערבית הבדואית, לחינוך במקום המגורים שלו.

דב חנין: אם הוא גר במקום מסוים, זה לא קשור לוויכוח כן מוכר או לא מוכר שזה ויכוח אחר.

דב חנין: הילד צריך לקבל שירותי חינוך.

דב חנין: גן ילדים, בוודאי כשהוא צמוד למקום המגורים שלו.

דב חנין: לחשוב שאנחנו יכולים לקחת ילדים בני שלוש ובני ארבע ולהסיע אותם, זאת תפיסה לגמרי מנותקת מעולם המציאות של ילדים קטנים כאלה.

דב חנין: זאת תפיסה לגמרי מנותקת מהמציאות של איך אנחנו בונים מערכת חינוך ראויה.

דב חנין: לכן אדוני המנכ"ל, הפנייה שלנו כאן – ואני שמח על המהלך שאתם התחלתם בו – אותם 97 מבנים יבילים למטרות גנים, המטרה צריכה להיות שבכל מקום שחסר בו גן, יש בו גן.

דב חנין: בהתחלה מבנה יביל, אחר כך מבנה אחר, לא משנה.

דב חנין: בעתיד יהיו פתרונות אחרים, כשיהיו פתרונות אחרים נדבר עליהם.

דב חנין: כרגע כל ילד צריך במקום מגוריו לקבל פתרונות החל מהגן.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: סלווה.

יעקב מרגי: הנוער העובד והלומד.

<סלווה אבו כאשף: שלום לכולם.

<סלווה אבו כאשף: אני רכזת הנוער העובד והלומד המחוזית.

<סלווה אבו כאשף: אני מטפלת בכל הדרום.

<סלווה אבו כאשף: שמעתי את הדברים שנאמרו אבל לא דיברנו על תנועות הנוער.

<סלווה אבו כאשף: לנו אין מקום.

<סלווה אבו כאשף: בדרום יש לנו רק שבעה קנים ויש שניים בכפרים.

<סלווה אבו כאשף: אנחנו רוצים להיכנס ורוצים להשתתף.

<סלווה אבו כאשף: יש לנו מה לעשות.

<סלווה אבו כאשף: אני מדברת כמי שנמצאת כל הזמן בשטח, כמי שעובדת ועושה.

<סלווה אבו כאשף: אנחנו יכולים להתקדם אבל אין מקומות לפעילות, אין תקציב לפעילות, אין כלום לפעילות ואני מדברת על תנועות הנוער.

<סלווה אבו כאשף: אנחנו רוצים להיכנס לדברים האלה ולדעת היכן אנחנו כתנועות נוער בדרום.

יעקב מרגי: חשוב.

יעקב מרגי: יש לכם ערך חשוב.

<פז רונן: הייתה תכנית חומש קודמת לחברה הבדואית במסגרתה היה תקציב לפעילות של תנועות נוער.

<פז רונן: הדבר הזה היה הצלחה אדירה.

<פז רונן: יצא לא מזמן דוח של מכון ברוקדייל בנושא.

<פז רונן: גידול של כ-1,500 אחוזים במספר המשתתפים, מסדר גודל של מאתיים ל-3,000 בכל תנועות הנוער בחברה הבדואית.

<פז רונן: התכנית הזאת הסתיימה והתקצוב שלה הסתיים.

<פז רונן: הפעילות היום של הבדואים נבלעה בתוך תכנית 922 הכללית והתקציב הזה לא מספק.

<פז רונן: אנחנו מבקשים למצוא מקורות נוספים.

<פז רונן: מבחינתנו הנקודה החשובה היא היכולת של חניכים מהחברה הבדואית להשתתף בפעילויות.

<פז רונן: מבחינתנו שלא יגיע לתנועה אלא ישירות להורים ולחניכים דרך קרן מלגות של משרד החינוך או בדרך אחרת.

<פז רונן: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת אחמד טיבי.

אחמד טיבי: אני אומר משפט ואני יוצא לוועדת הכלכלה.

אחמד טיבי: נקודה שאני בטוח שעלתה אבל היא נקודה אקוטית ביותר.

אחמד טיבי: ראשית, אני מודה לעמיתי טלב אבו עראר שיצא על קיום היום הזה.

אחמד טיבי: שבעים אחוזים מהתלמידים בכפרים הלא מוכרים, בעיקר בגילאים שלוש עד חמש, הם ללא מסגרת.

אחמד טיבי: דנו ודשנו בנושא הזה יותר מאשר פעם אחת, דנו פעמים רבות.

אחמד טיבי: יש תקציבים אבל כל עוד אין הכרה בכפרים הלא מוכרים, אין פתרון כביכול.

אחמד טיבי: מדובר בעבירה על החוק.

אחמד טיבי: המדינה עוברת על החוק.

אחמד טיבי: לכן יש למצוא פתרון גם בלי מה שנקרא ההכרה.

אחמד טיבי: אי אפשר להשאיר את הילדים האלה כך.

אחמד טיבי: הנקודה השנייה היא היחס הישיר של המדינה אל תושבי הנגב והיחס העקיף.

אחמד טיבי: מה זה יחס עקיף?

אחמד טיבי: המדינה נוהגת בעוינות כלפי תושבי הנגב הערביים באמצעות עמותות הימין.

אחמד טיבי: למה?

אחמד טיבי: היא מממנת את עמותות הימין שמתעמרות בתושבי הנגב, גם בכל מה שקשור לתשתיות, קרקעות וכדומה, והתוצאה היא שלילית גם כאן וגם שם.

אחמד טיבי: נשארה לי דקה וחצי שאני מעביר אותה למישהו אחר.

יעקב מרגי: אני אעביר אותה.

יעקב מרגי: תודה.

<עטא אבו מדין: שלום, בוקר טוב.

<עטא אבו מדין: אנחנו מברכים על הכינוס שיזמו אותו חברי הכנסת.

<עטא אבו מדין: אני חושב שאנחנו היום לא נפתור את כל הבעיות.

<עטא אבו מדין: אני בא ממערכת חינוך של 25 אלף תלמידים, עיר שחצי מהילדים שלה הולכים לספסל הלימודים כל יום.

<עטא אבו מדין: אגב, בנתונים שמשרד החינוך פרסם היום, חמישים אחוזים מאוכלוסיית הבדואים היא אוכלוסייה שהולכת ללמוד כל יום.

<עטא אבו מדין: אני אגע בכמה דברים שקרובים לליבנו.

יעקב מרגי: אבל תעשה את זה זריז כי יש לך דקה.

<עטא אבו מדין: אנחנו נציין שיש שינוי בתקציבים, זה מורגש ברשויות ואי אפשר להתעלם מזה שיש הרבה תקציבים שמגיעים לרשויות ואת זה צריך לציין לשבח.

<עטא אבו מדין: אני מדבר על החינוך המיוחד.

<עטא אבו מדין: בחינוך המיוחד יש עלייה בילודה שצריכה חינוך מיוחד ומבנים מיוחדים.

<עטא אבו מדין: בנושא הזה המשרד מתקשה ולא נותן פתרונות.

<עטא אבו מדין: ילדים מפגרים, ילדים בעלי צרכים מיוחדים במגזר הבדואי אינם מקבלים את המענה ההולם.

<עטא אבו מדין: גם ילדים עם אוטיזם, יש אתם בעיה גדולה.

<עטא אבו מדין: המספרים בעלייה.

<עטא אבו מדין: אני חושב שהחינוך המיוחד, צריך להקדיש לו הרבה עבודה.

<עטא אבו מדין: יש הרבה סבל במשפחות.

<עטא אבו מדין: בנושא ההסעות, הבוקר חזיתי במחזה כאשר הרבה אוטובוסים מגיעים באיחור.

<עטא אבו מדין: את כל הפריפריה מביאים אלינו מהמועצות האזוריות האחרות ואנחנו ממש סובלים.

<עטא אבו מדין: כל המערכת הזו של הפריפריה מגיעה אלינו ונכנסים לתוך המערכת שלנו אבל לצערי הרב השירות הוא מאוד לקוי.

<עטא אבו מדין: אני חושב שביטחון הילדים הוא מעל לכל.

<עטא אבו מדין: לגבי גני הילדים.

<עטא אבו מדין: אנחנו אמנם קיבלנו הרשאות תקציביות ויש לנו פרוגרמות.

<עטא אבו מדין: עבודות הקרקע, נושא מאוד סבוך.

<עטא אבו מדין: אגב, אני אציין שביום הזה דווקא הבדואים לא ידברו על הנושא העיקרי שהוא הקרקע.

<עטא אבו מדין: יש בעיה של קרקע, סכסוך קרקעות, בין המדינה לבין הבדואים והנושא הזה סבוך.

<עטא אבו מדין: יש לנו בתי ספר עם פרוגרמות מוכנות ומינהל מקרקעי ישראל עושה מעצמו מדינה בתוך מדינה ולא מגיע לפשרות עם האנשים כך שהרבה פרויקטים תקועים.

<עטא אבו מדין: אני מקווה שהיום הזה יניב תוצאות לטובת אוכלוסיית הבדואים.

יעקב מרגי: אין ישיבה שחוזרת ריקה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יוסף ג'בארין: תודה לכבוד היושב ראש.

יוסף ג'בארין: קצת רקע היסטורי.

יוסף ג'בארין: אנחנו מלווים את הנושא הזה מאז הבחירות, מאז התחלנו לעבוד בוועדה, וצר לי לומר שיש מעט התקדמות בנושא.

יוסף ג'בארין: זו הסיבה שהיושב ראש התעקש שבדיון על הנושא הזה יהיה נוכח גם מנכ"ל משרד החינוך, כדי שנוכל באמת לדבר על פתרונות.

יוסף ג'בארין: תרשה לי כבוד המנכ"ל להתייחס כמי שמלווה את הנושא הזה.

יוסף ג'בארין: כשאני גם שומע וגם קורא את הדברים, נראה לי שמה שבהחלט אפשר לעשות כפתרון אפקטיבי, זאת ההצעה של העמיתים המקצועיים בעמותת סיכוי.

יוסף ג'בארין: הם מראים לנו כ-25 ישובים לא מוכרים שאין בהם גני ילדים.

יוסף ג'בארין: אנחנו מדברים על 5,000 ילדים באותם ישובים.

יוסף ג'בארין: אני אומר את זה כי אני מסכים עם הדברים שנאמרו.

יוסף ג'בארין: הפתרון הזה של ההסעות האינטנסיביות הוא לא ייתן פתרון.

יוסף ג'בארין: אנחנו ביקרנו בשטח עם הוועדה ואנחנו יודעים שביום גשום כמעט שליש מהתלמידים לא מגיעים.

יוסף ג'בארין: זה פשוט אבסורד.

יוסף ג'בארין: לכן אני חושב שמשפטית אפשר לתקן את תכנית המתאר המחוזית, להוסיף את הכיתות בישובים הללו וכך גם לאפשר פתרון מיידי כל עוד כמובן כל מערך ההסעות עדיין לקוי ועדיין בעייתי.

יוסף ג'בארין: הערה נוספת.

יוסף ג'בארין: הסתכלתי על הנתונים לגבי התקצוב הדיפרנציאלי.

יוסף ג'בארין: אני עדיין חושב שלבתי הספר בנגב מגיע יותר.

יוסף ג'בארין: להערכתי הם מקבלים כ-25 אחוזים מהתקצוב הדיפרנציאלי בתוך החברה הערבית, שזה קצת יותר ממאה מיליון.

<שמואל אבואב: אתה מדבר על התיכון?

יוסף ג'בארין: לא.

יוסף ג'בארין: בתיכון לא הגענו לתקצוב הדיפרנציאלי.

יוסף ג'בארין: ראיתי כ-112 מיליון שקלים שמושקעים.

<שמואל אבואב: התקצוב הדיפרנציאלי.

יוסף ג'בארין: אני חושב שגם בתוך החלוקה הפנימי בתוך החברה הערבית צריך להשקיע יותר שעות של תקצוב דיפרנציאלי בישובים בנגב, שם הצרכים מוגברים יותר והמצב הסוציו אקונומי הוא יותר קשה.

יוסף ג'בארין: כמובן, אני חושב שזה צריך להגיע לא על חשבון בתי ספר ערביים אחרים אבל גם בחלוקה הפנימית לעומת הצפון והמרכז, צריך להקצות יותר שעות של תקצוב דיפרנציאלי בנגב.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת יוסף עטאונה.

יוסף עטאונה: תודה רבה אדוני היושב ראש.

יוסף עטאונה: לא במקרה את נאום הבכורה שלי אתמול פתחתי דווקא בנושא החינוך ולא במקרה ישיבת הוועדה הראשוני שאני משתתף בה היא ועדת החינוך.

יוסף עטאונה: אני בא מתחום החינוך ועשייה של הרבה שנים בתחום החינוך במועצה מקומית חורה, כמנהל אגף החינוך.

יוסף עטאונה: אני מאמין שחינוך הוא הדבר החשוב ביותר לכל חברה ובמיוחד לחברה שלנו שנמצאת בפני אתגרים רבים, כלכליים, חברתיים, פוליטיים.

יוסף עטאונה: כדי להתמודד, צריך לפתח מערכת חינוך.

יוסף עטאונה: אני גם מאמין שהשקעה בחינוך היא ההשקעה המשתלמת ביותר, גם למדינה וגם לחברה עצמה.

יוסף עטאונה: אני לא רוצה להאריך.

יוסף עטאונה: אני חושב שהנתונים ידועים במחוז הדרום וגם הפערים ידועים.

יוסף עטאונה: אני חושב שגם המנכ"ל שפגשתי אותו בחודשיים האחרונים בשתי ישיבות מודע לכך ויש מיפוי של המצב.

יוסף עטאונה: השאלה הנשאלת היא מה אנחנו עושים בנקודה הזו.

יוסף עטאונה: אני חושב שתכנית החומש שקיימת היום, אי אפשר להתייחס אליה, כבוד המנכ"ל, כאל פלטפורמה לכל הישובים.

יוסף עטאונה: לפי דעתי תכנית החומש צריכה להיות מותאמת לכל ישוב וישוב.

יוסף עטאונה: יש פערים ויש בעיות שונות לכל ישוב וישוב.

יוסף עטאונה: חורה שונה מלקיע, הכפרים הבלתי מוכרים שונים משגב שלום ולכן המשאב הזה שנקרא תכנית חומש עם המיפוי, אפשר לעשות תכנית לחמש שנים.

יוסף עטאונה: אני כאן כדי להתגייס ולעשות לילות כימים למען פיתוח וקידום כי אני מאמין שרק דרך פיתוח מערכת חינוך, רק דרך השקעה נכונה ורק בשילוב ידיים של כל הגורמים הקיימים במערכת אפשר להגיע להישגים וזה אפשרי.

יוסף עטאונה: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: אני אתן בחמש הדקות האחרונות את זכות הדיבור למנכ"ל כדי שיוכל להתייחס טלגרפית לדברים שנאמרו.

יעקב מרגי: אני מקווה שיש לו גם אופק ותקווה.

יעקב מרגי: אני מעודד לעומת דיונים קודמים.

יעקב מרגי: אני רוצה לומר לך בנימה אישית, וזאת מילת הסיכום שלי, שאני מעודד מתכנית החומש.

יעקב מרגי: אם היא תתיישם, זו תכנית שיכולה לתת סיכוי ותקווה.

יעקב מרגי: כמובן בד בבד סוגיית הבינוי, צריך למצוא דרך לעקוף את המגבלה הזו ולראות איך מפזרים עוד יותר, כמה שאפשר, את הכיתות כדי להביא את זה למצב שלא נשמע על ילד אחד אפילו שלא מגיע לכיתת גן.

<שמואל אבואב: מה המורכבות הגדולה שלנו.

<שמואל אבואב: איך להביא שירותי חינוך למקום שהוא לא מוכר על ידי המדינה.

<שמואל אבואב: זו המורכבות של המשימה.

<שמואל אבואב: מה עשינו.

<שמואל אבואב: הלכנו לכל המקומות.

<שמואל אבואב: אני רוצה להקריא את המקומות שאני מעריך – אני לא רוצה להתחייב בוודאות של מאה אחוזים – שבמקומות האלה אנחנו הולכים להציב גני ילדים.

<שמואל אבואב: היינו באל בעת, היינו בכוחלה, היינו בפורה, בוואדי אל נם, בעבדה, באבו תלול, באום בתים, באל סייד, באבו כווידר, במולדה, בביר חאג', באבו קרינאת, תל ערבה ותראבין.

<שמואל אבואב: הלכנו למקומות האלה.

<עופר דגן: כל המקומות שכבר יש בהם גני ילדים.

<שמואל אבואב: אני מודיע לך שאין שם גני ילדים.

<עופר דגן: בכל המקומות האלה יש גני ילדים.

<שמואל אבואב: אתה אומר נתונים לא נכונים.

<עופר דגן: יש מאגרי מידע.

יעקב מרגי: עופר, אני מבקש.

יעקב מרגי: פעם אחרונה שאתה מפריע לו.

<שמואל אבואב: אני אומר פעם שלישית שאתה אומר נתונים לא נכונים.

<שמואל אבואב: אתה מציג תמונת מצב שאיננה משקפת את המציאות.

<שמואל אבואב: ביום שישי נסענו למקומות האלה וראינו באילו מקומות הצבנו 45 גנים, באילו מקומות נשלים את זה עד סוף השנה וזו המשימה של משרד החינוך - 97 גנים.

<שמואל אבואב: לא היו אלא הוצבו בחלקם ועוד לא נפתחו.

<שמואל אבואב: השאר יושלמו.

<שמואל אבואב: זו המשימה שלנו לשנה הזאת.

<שמואל אבואב: כל מי שלא מעריך את זה וחושב שקרוואנים ינחתו מהשמיים והליקופטרים יביאו אותם ואפשר לעשות את זה, תבורך ולך תעשה את זה אתה.

<שמואל אבואב: אני אומר לך שהלכנו למקומות בהם אין תשתיות, המדינה עד היום לא אישרה להציב את הדברים האלה והלכנו לקדם שם בנייה כדי להביא ילדים מהבית למוסדות חינוך.

<שמואל אבואב: זו משימה גדולה, מורכבת, לא הייתה בעבר, צריך לברך עליה ומכאן והלאה יש לנו עוד משימות גדולות.

<שמואל אבואב: לא סיימנו את המשימה.

<קריאה: אנחנו מברכים אבל - - -

יעקב מרגי: אני אוציא אותך.

יעקב מרגי: אל תפריע.

<שמואל אבואב: מי שחושב שאפשר לצמצם פערים בכמה חודשים, איננו יודע על מה הוא סח.

<שמואל אבואב: צריך להעריך את העובדה שמשרד החינוך שם בסדר עדיפות, לא במלים ולא בדיבורים.

<שמואל אבואב: אנחנו מתכוונים לקדם את מערכת החינוך הבדואית בדרום, גם על ידי בניית גנים, גם על ידי ההישגים שהצבנו.

<שמואל אבואב: אנחנו אספנו את כל ראשי הרשויות, אספנו את כל המנהלים, אנחנו עוברים ישוב ישוב כבר פעם רביעית, אנחנו נוסעים לכל המקומות כדי לפגוש את הגננות, את המנהלים ואת המורים הבכירים כדי לוודא שאנחנו מקדמים ומצמצמים פערים.

<שמואל אבואב: אנחנו נחושים בזה.

<שמואל אבואב: זה סדר העדיפות ששר החינוך קבעו, זאת המדיניות שלו, ואנחנו נחושים לצאת לדרך ולעשות מעשה משמעותי ביותר.

<שמואל אבואב: אנחנו לא מסתפקים בדיון הזה.

<שמואל אבואב: אנחנו עושים כל שלושה שבועות ישיבות סטטוס אצלי אליהן באים כולם ואנחנו עוברים שלב אחרי שלב.

<שמואל אבואב: אנחנו בדרך הנכונה.

<שמואל אבואב: הפערים הם עצומים, המצב הוא מורכב אבל אנחנו נחושים לקדם ולהתקדם בשיפור של מערכת החינוך הבדואית בדרום.

יעקב מרגי: אדוני המנכ"ל, ברשותך, יש שני ראשי מועצות שלא נרשמו לרשות הדיבור.

יעקב מרגי: ג'אבר ולאחר מכן אל קסור.

<שמואל אבואב: פגשתי אותו ב-6:30 בבוקר.

<ג'אבר אבו כף: שלום לכולם.

<ג'אבר אבו כף: אני מברך את חבר הכנסת טלב אבו עראר שיזם את הדיון.

<ג'אבר אבו כף: אני מאוד שמח שכל אלה שדיברו לפני, מה שמעניין אותם, וגם אותי, זה קידום החינוך בכל הארץ ולא רק בדרום.

<ג'אבר אבו כף: אני יודע שכל אחד מהם יש לו את הרצון הזה.

<ג'אבר אבו כף: אני נבחרתי לא מזמן ובתחילת דרכי בניתי תכנית לפיה אני אפגוש את כל מקבלי ההחלטות בממשלה, כולל משרד החינוך.

<ג'אבר אבו כף: בהזדמנות זו אני רוצה להודות למנכ"ל על שהוא קיבל אותי פעמיים.

יעקב מרגי: אתה מפריע לי.

יעקב מרגי: סדרן, אני מבקש להוציא אותו.

יעקב מרגי: אתה מפריע לראש המועצה לדבר.

<קריאה: צריך לעשות שינוי.

יעקב מרגי: תבוא לדיון מהתחלה ותירשם.

יעקב מרגי: תודה.

<ג'אבר אבו כף: אני העליתי בפני המנכ"ל את כל הבעיות של הכפרים, שבעת הכפרים, וגם את הנושא של הישובים הלא מוכרים שאנחנו נותנים להם שירות בחינוך וברווחה.

<ג'אבר אבו כף: צריך לומר שאכן הוא הגיע ב-6:00 בבוקר ועשה סיור ובדיקה ותוך שבועיים הוא היה פעמיים במקום.

<ג'אבר אבו כף: אני לקחתי אותו ברכב שלי ועשינו סיורים בגנים החדשים.

<ג'אבר אבו כף: אמרתי לו במפורש שהמדיניות שלי היא לא להסיע ילדים בגילאי שלוש-ארבע אלא אני רוצה לבנות את הגנים בשכונות.

<ג'אבר אבו כף: אני רוצה שהאימא תיקח את הילד ביד ותכניס אותו לגן.

<ג'אבר אבו כף: אנחנו רוצים לסיים את העניין של הקרוואנים שעולה לנו כסף רב שאחרי כל זמן מה צריך לחזק אותם.

<ג'אבר אבו כף: אנחנו הולכים על בנייה בתוך הישובים שלנו וגם עוזרים לכפרים הלא מוכרים.

<מוצלאח אבו עאסא: אני מנכ"ל אל קסום.

<מוצלאח אבו עאסא: ברכות לכל החברים שהובילו את הדיון בוועדה וברכות מיוחדות למנכ"ל.

<מוצלאח אבו עאסא: סוף סוף יש אדם שמגיע לשטח ורואה את הדברים מקרוב.

<מוצלאח אבו עאסא: יש הרבה דברים שאפשר להגיד אותם בחיוב ואנחנו עכשיו על דרך המלך.

<מוצלאח אבו עאסא: אני רוצה לציין דבר אחד שהועלה כאן.

<מוצלאח אבו עאסא: נושא הקמת מרכזי שירותים חדשים.

<מוצלאח אבו עאסא: חייבים לחשוב על זה.

יעקב מרגי: זה נאמר.

<מוצלאח אבו עאסא: נושא התשתיות.

<מוצלאח אבו עאסא: חברים, אנחנו חייבים לשים דגש כי בימי החורף הילדים כמעט ולא הולכים לבתי הספר.

<מוצלאח אבו עאסא: שוב אני אומר שעלינו על הדרך המלך.

<מוצלאח אבו עאסא: תודה לאבואב.

יעקב מרגי: תודה.

<אברהים אל הוושלה: בוקר טוב לכולם.

<אברהים אל הוושלה: אדוני היושב ראש.

<אברהים אל הוושלה: אנחנו נותנים שירות לארבעה ישובים ונותנים גם שירותים לישובים שסובבים את הכפרים שלנו.

<אברהים אל הוושלה: אני רוצה לציין שאנחנו מסיעים מדי יום 16 אלף תלמידים שנוסעים לבתי הספר.

<אברהים אל הוושלה: אני רוצה לציין נקודה שאף אחד לא התייחס אליה.

<אברהים אל הוושלה: קודם כל, אני צריך להודות למשרד החינוך שעושה עבודה קדושה ועבודה טובה, בתקופה האחרונה עת אבואב הוא המנכ"ל.

<אברהים אל הוושלה: הכפרים הלא מוכרים, אי קידום התכנון בכפרים - - -

יעקב מרגי: נופל עליכם.

<אברהים אל הוושלה: לא שנופל עלינו.

<אברהים אל הוושלה: זאת אומרת, שאר משרדי הממשלה לא מסונכרנים עם משרד החינוך על מנת לאפשר הקמת תשתיות והקמת מבנים בבתי ספר.

<אברהים אל הוושלה: אני חשוב שזכותם של הילדים האלה ללמוד וללמוד בתנאים טובים.

<אברהים אל הוושלה: לכן צריך להקים את גני הילדים.

<אברהים אל הוושלה: אם היום לא הגיעו להסכמה לבנות בתי ספר וגנים בקרבת הילדים, אז לשים קרוואנים לא יכול להיות שכספי הציבור יבוזבזו סתם על אי הסכמה ועל מדיניות כזו או אחרת בגלל אי תיאום בינינו.

<אברהים אל הוושלה: אין סנכרון.

<אברהים אל הוושלה: לזה יש השלכות על ההישגים, על ההרגשה, על השייכות של החברה ועל ההישגים שלנו בבתי הספר ועל הנשירה.

<אברהים אל הוושלה: בוואדי נם יש יותר מ-2,500 ילדים בשני בתי ספר צמודים ואני לא רוצה לקפח את הילדים ולתת להם להמשיך לסבול בכך שהרשות לא נותנת לנו קרקע לבנות שם, או לבנות קרוואנים על מנת לאפשר תנאים טובים.

<אברהים אל הוושלה: אני חושב שאנחנו צריכים להסתכל בראייה אסטרטגית על מנת לפתור את הבעיות האלה.

<אברהים אל הוושלה: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: הוועדה מודה לחבר הכנסת טלב אבו עראר על ארגון יום הנגב.

יעקב מרגי: הוועדה מודה לחברי הכנסת ולאורחים שהגיעו לדיון ותרמו את חלקם לדיון.

יעקב מרגי: הוועדה מודה למנכ"ל משרד החינוך על הופעתו בוועדה, על הצגת הנתונים ועל המאמץ שנעשה בשנה האחרונה במשרד החינוך בכל מה שקשור לחינוך במגזר הבדואי.

יעקב מרגי: הוועדה לא משלימה עם העובדה שיש עד היום ילדים שלא מגיעים לגני הילדים.

יעקב מרגי: הוועדה שמעה סקירה נרחבת על תכנית החומש למגזר שנותנת סיכוי ותקווה לכל תלמיד ותלמיד.

יעקב מרגי: הוועדה עמדה מקרוב על הקושי במתן מענה בינוי כיתות גן בישובים הלא מוכרים.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת לממשלה לשקול בחיוב להרחיב את הפיזור של מרכזי השירות ולהגדיל את מספרם.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך, למשרד החקלאות ורשות מקרקעי ישראל להתכנס ולפתור את הבעיות המעכבות את פיתוח בתי הספר, גני הילדים ודרכי הגישה אליהם.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: הישיבה נעולה.