הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 20, פרוטוקול מספר 105, 2016-11-15 13:00

יפעת שאשא ביטון: צהריים טובים לכולם.

יפעת שאשא ביטון: אני ברשות

יפעת שאשא ביטון: כם פותחת את דיון הוועדה – מצב הפגיות בישראל בדגש על הפריפריה.

יפעת שאשא ביטון: הדיון הוא במסגרת יום מיוחד בכנסת בנושא הפגיות, כשהרעיון הוא באמת לשמוע גם על התמורות שחלו במצב הפגיות בארץ ומה האתגרים שעומדים לפנינו בעת הזו.

יפעת שאשא ביטון: אני אשמח מאד, כפי שגם ביקשנו בנושא, שיושם דגש השוואתי בין הפריפריה לבין מקומות אחרים.

יפעת שאשא ביטון: אני אמנם ראיתי את מה ששלחתם, שבית החולים פורייה נמצא במקום מאד טוב ביחס לפגיות אחרות.

יפעת שאשא ביטון: אז גם דברים טובים שייאמרו על הפריפריה, אני חושבת שכדאי לציין.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת אורלי לוי-אבקסיס הגיעה, אז אנחנו ננצל את הגעתך וניתן לך לפתוח את הדיון.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, חברת הכנסת אורלי לוי-אבקסיס.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, גברתי יושבת הראש.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להודות לוועדה הזו, שהשנה, בנוסף לשנים קודמות, גם פינתה זמן לדיון כל כך חשוב.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להגיד תודה רבה לד"ר צנגן ולרומי שחורי ובכלל לארגון לה"ב, שזה הורים לטיפול בפגים.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לגלות לכם משהו.

אורלי לוי אבקסיס: פעם הורה לפג, תמיד הורה לפג.

אורלי לוי אבקסיס: יש פה סולידריות מדהימה של אותם הורים, שכבר יצאו מתוך הסיכון הזה ומלווים את ההורים החדשים, שבצר להם נקלעו למצב.

אורלי לוי אבקסיס: אז באמת, אלמלא ד"ר צנגן וארגון הניאונטולוגים וארגון לה"ב, לא היינו מגיעים היום לתוצאות.

אורלי לוי אבקסיס: אין ספק, הגענו, הלכנו כברת דרך ארוכה מאז שהתחלנו לטפל בנושא הפגים.

אורלי לוי אבקסיס: שם פגיות בתחילת הדרך היו במצב קטסטרופאלי, הן ברמת הזיהומים, הן ברמת התמותה והן ברמת כוח האדם במחלקות הללו.

אורלי לוי אבקסיס: עשינו כברת דרך, בנינו איזה שהוא מודל שהיה אמור לטפל בכל הנושא הזה, שלא הצלחנו לצבוע את הכספים.

אורלי לוי אבקסיס: תראי, מדינת ישראל נותנת לא מעט כספים בעבור לידת פג.

אורלי לוי אבקסיס: אמר לי מנהל בית חולים מסוים, תקשיבי, זה הקליינט הכי רווחי שלנו.

אורלי לוי אבקסיס: וכשאת מנסה להבין מדוע הכספים האלה לא מגיעים לייעודם, קרי לטיפול ביילודים הללו, אנחנו מגלים שיש באמת סוג של אוטונומיה מוחלטת למנהלי בתי החולים לאן לקחת את הכסף.

יפעת שאשא ביטון: הוא לא צבוע.

אורלי לוי אבקסיס: הוא לא צבוע וכל ניסיון שהיה לנו לעמוד מול משרד האוצר ולצבוע את הכסף הזה, עלה בתוהו.

אורלי לוי אבקסיס: באמת לא הצלחנו בכלום.

אורלי לוי אבקסיס: אבל כן הצלחנו ליצור איזה שהוא מודל מחוץ לקופסא, שבא לצבוע כספים נוספים, את כל הכספים התוספתיים.

אורלי לוי אבקסיס: ופה בנינו איזה שהוא מודל שיהווה איזה שהוא תמריץ למנהלי בתי החולים להשקיע בפגיות.

אורלי לוי אבקסיס: אז אנחנו באמת רואים תוצאות וצריך להגיד תודה רבה למשרד הבריאות, אבל אנחנו צריכים לזכור שעדיין, כאשר אנחנו רואים את התוצאות הללו, אנחנו הרחק הרחק מאחורי כל המדינות המפותחות ב-OECD.

אורלי לוי אבקסיס: היחידה שנמצאת מאחורינו במדד הזה מבחינה שלילית, היא מקסיקו.

אורלי לוי אבקסיס: המודל הזה הביא לכך שבתי חולים שהשקיעו בפגיות, קיבלו אקסטרה ממשרד הבריאות.

אורלי לוי אבקסיס: ואז אנחנו מגלים שהפגיות שהביאו את הציון הגבוה ביותר, הן אותן פגיות של הפריפריה.

יפעת שאשא ביטון: כן, זה מה שציינתי בפתיחה, נכון.

אורלי לוי אבקסיס: שזה מצוין.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו למה זה קורה?

אורלי לוי אבקסיס: זה קורה בעיקר מאחר שלבתי החולים בפריפריה קשה מאד לגייס תרומות, לגייס תקציבים, להביא כסף מחוץ למערכת ואת הכסף שבתוך המערכת הם לא מצליחים לצבוע.

אורלי לוי אבקסיס: אז התמריץ הזה הוא כנראה כמו אוויר לנשימה בשביל בתי החולים בפריפריה, ואנחנו צריכים לבדוק שגם התמריץ מגיע בסופו של דבר לפגיות.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו שמענו פה כמה הסתייגויות על כך.

אורלי לוי אבקסיס: אני לא רוצה להאריך, אבל הנושא שאנחנו צריכים לשים לב אליו, שבו אין לנו שום התקדמות, הוא לצערי הרב הנושא של הטיפול בפג בקהילה.

אורלי לוי אבקסיס: כי ברגע שהילד עוזב את בית החולים, צריך להתייחס אליו - - -

<שמואל צנגן: יש מצב שיהיו חדשות גם בנושא הזה.

<שמואל צנגן: כל דקה חשובה, ככה הבנתי.

יפעת שאשא ביטון: כן.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו אנשי בשורות היום.

אורלי לוי אבקסיס: גם תהיה התקדמות בנושא של בנק חלב אם, אני מקווה וגם בנושא של הפגים בקהילה.

אורלי לוי אבקסיס: ד"ר צנגן בעצם מוביל הרבה זמן את הניסיון לחשיבה מחודשת, לחשיבה שונה.

אורלי לוי אבקסיס: כי בכל העולם יש סרגל אחר, לפחות במדינות המפותחות, למדידה של התפתחות ושל סל שירותים, סל טיפולים של ילדים פגים.

אורלי לוי אבקסיס: עד גיל מסוים בעצם אותם פגים זכאים לטיפול יותר מעמיק, יותר ייחודי בקהילה, אבל פגים אחרים מעל שבוע מסוים – 36 אם אינני טועה - בעצם לא זוכים לטיפול הזה ואז הם לא מקבלים את הדיאטנית בזמן, הם לא מקבלים את הטיפולים של הפיזיותרפיה בזמן ומה שקורה הוא שבסופו של דבר הם גם לא יכולים לצמצם את הפער בינם לבין יילודים אחרים.

אורלי לוי אבקסיס: אבל הם נמדדים על הסרגל כביכול של הילדים שנולדו בתאריך הקבוע, הנכון, בשלים.

אורלי לוי אבקסיס: אני לא רוצה להאריך.

אורלי לוי אבקסיס: אני אתן את זה לאנשי המקצוע ובזה סיימתי.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

יפעת שאשא ביטון: אני מציעה שאנחנו נפתח עם משרד הבריאות ואחר כך עם רשימת הדוברים.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו את ד"ר סיגל ליברנט, ראש אגף רפואה כללית, בבקשה.

<סיגל ליברנט טאוב: אז צהריים טובים לכולם.

<סיגל ליברנט טאוב: משרד הבריאות, כפי שחברת הכנסת אורלי ציינה קודם, באמת שם לנגד עיניו ורואה חשיבות מאד מאד גדולה בקידום הפגים במדינת ישראל וקידום היחידות לטיפול ביילוד, שזה הפגיות.

<סיגל ליברנט טאוב: לכן בחמש-עשר דקות הקרובות אני אציג מה הייתה הבעיה, איך פתרנו אותה ומה התוצאות העכשוויות.

<סיגל ליברנט טאוב: אנחנו רוצים לספר ולומר שהתכנית לטיפול בפגים בישראל היא אחת מתכניות הדגל של המשרד.

<סיגל ליברנט טאוב: אנחנו מקדמים אותה.

<סיגל ליברנט טאוב: אנחנו רואים תוצאות מעולות.

<סיגל ליברנט טאוב: נכון שיש הרבה מה לעשות מעבר למה שעשינו עד עכשיו, אבל אנחנו רוצים להציג את מה שנעשה.

<סיגל ליברנט טאוב: אז באופן כללי יש לנו 180,000 ילדים בשנה, לידות בשנה.

<סיגל ליברנט טאוב: בשנת 2016 – 2,800 פגים שמשקלים פחות מ-1.750 קילו.

<סיגל ליברנט טאוב: בישראל יש לנו 28 פגיות עם 760 עריסות ובאמת לפני שעשינו את התהליך ואת השינוי הגדול, היו 140 ניאונטולוגים ופחות מ-600 אחיות בעלות קורס על בסיסי בטיפול נמרץ של היילוד.

<סיגל ליברנט טאוב: לפני עשור מצב הפגיות, כמו שחברת הכנסת אורלי הזכירה, היה באמת לא טוב.

<סיגל ליברנט טאוב: הפגיות כרעו תחת עומס.

<סיגל ליברנט טאוב: דו"ח מבקר המדינה בשנת 2004 דיווח על החוסר בתשתיות, במיוחד בכוח האדם בפגיות בישראל, ובאמת מה שצפינו בתחילת הדרך זה שהפגיות עמוסות, צפופות, עם חסר בתשתיות וחסר בציוד.

<סיגל ליברנט טאוב: עם חסר ברופאים, אחיות ומקצועות בריאות, והדבר הכי נורא זה שהיו אירועי זיהומים בשיעורים גבוהים בקרב הפגים.

<סיגל ליברנט טאוב: מה עשינו?

<סיגל ליברנט טאוב: הקמנו ועדה מקצועית לבחינת הנושא.

<סיגל ליברנט טאוב: זו הייתה ועדת פירוגובסקי, שכללה את כל אנשי המקצוע בעניין והסדרנו מקצועית את נושא סטנדרט הטיפול בפג בישראל, על ידי חוזר מינהל רפואה.

<סיגל ליברנט טאוב: חזקנו את הניאונטולוגים על ידי כך שדרך הר"י נתנו מענקים לרופאים ניאונטולוגים.

<סיגל ליברנט טאוב: הכרזנו על זה כמקצוע במצוקה.

<סיגל ליברנט טאוב: פיתחנו מקצוע חדש שנקראת אחות מומחית בניאונטולוגיה, עם סמכויות מורחבות מאחות שיש לה קורס על בסיסי, טיפול נמרץ ביילוד והן כבר נכנסות לשטח.

<סיגל ליברנט טאוב: הדבר המרכזי זה שקיבלנו תוספת תקציבית של 80 מיליון שקלים בהבשלה של ארבע שנים ובאמצעות הכסף הזה, אנחנו בנינו איזה שהוא מודל תמרוץ ייעודי שמדד את התשואות ואת התוצאות על פי הסטנדרט שהמלצנו עליו בחוזר מינהל רפואה, בנושא של תשתיות, בנושא כוח אדם, בנושא האיכות.

<סיגל ליברנט טאוב: ציוני המודל הזה, שבעצם מוגדרים על ידי הבקרות שלנו, מדרגים את הפגיות ובאמצעות הדירוג של הפגיות אנחנו בעצם מקצים את הכסף הנוסף הזה.

<סיגל ליברנט טאוב: המודל הזה הוא מודל דינאמי.

<סיגל ליברנט טאוב: המודל הזה הוא מודל שמשתנה משנה לשנה על פי ממצאי הבקרה שלנו.

<סיגל ליברנט טאוב: על פי הצרכים בשטח, על פי התובנות שעולות בשטח ועל פי הייעוץ של ועדת המומחים.

<סיגל ליברנט טאוב: המודל הזה שקוף לציבור ומפורסם אחת לשנה, היום לראשונה על תוצאות שנת 2016.

<סיגל ליברנט טאוב: זו היא דוגמא למה אנחנו מוסיפים משנה לשנה במודל תמרוץ שלנו, כאשר הבסיס היה באמת השקעה בתשתיות ובכוח אדם, וככל שהשנים עוברות, אנחנו משקיעים יותר ויותר במדדים שהם יותר איכות.

<סיגל ליברנט טאוב: התוצאות של דירוג תוצאות הבקרה של שנת 2016 הן כאלה: הפגיות נחלקות לשלוש קטגוריות.

<סיגל ליברנט טאוב: הקטגוריה הראשונה היא קטגוריית המצטיינים, שזה חמש פגיות ראשונות.

<סיגל ליברנט טאוב: הקטגוריה השנייה היא קטגוריית הפגיות הטובות, עד מקום 13-14; ושאר הפגיות – מ-14 עד 28, הן הקטגוריה הבסיסית.

<סיגל ליברנט טאוב: בקטגוריה של המצטיינים בשנת 2016, יש 5 פגיות – בפורייה, בכרמל, בסקוטי בנצרת, וולפסון ושיבא.

<סיגל ליברנט טאוב: כאשר פוריה ושיבא זו השנה השנייה שהם מצטיינים ברציפות.

<סיגל ליברנט טאוב: מבין הטובים אנחנו רואים את העמק, את בני ציון, את ליס באיכילוב, את הצרפתי בנצרת, שניידר, הלל יפה, מאיר ורמב"ם.

<סיגל ליברנט טאוב: ובשנת 2016 החלטנו גם לתמרץ את הפגיות, גם אם הן בקטגוריה השלישית.

<סיגל ליברנט טאוב: אם הם עשו שיפור מעבר לשיפור הממוצע, גם הן תוגמלו.

<סיגל ליברנט טאוב: הפגיות שהראו את השיפור הגבוה ביותר הן באמת הלל יפה, לניאדו, איכילוב, הצרפתי בנצרת, וולפסון, סורוקה והר הצופים, ואף הן תוגמלו מהמודל.

<סיגל ליברנט טאוב: אבל השינוי המאד גדול שראינו וגם אנחנו הופתענו שבעצם סקרנו את כל התוצאות – משנת 2014, כשהתחלנו את מודל התמרוץ הייעודי הזה ראינו שיפור מדהים בכוח האדם.

<סיגל ליברנט טאוב: לא מספיק.

<סיגל ליברנט טאוב: צריך עוד לעבוד עליו.

<סיגל ליברנט טאוב: צריך לשפר הרבה יותר, אבל עדיין בשנתיים וחצי זה שיפור מדהים.

<סיגל ליברנט טאוב: הוספנו לפגיות 242 אחיות.

<סיגל ליברנט טאוב: הסמכנו 100 אחיות בקורס על בסיסי בטיפול נמרץ ועוד 98 נמצאות עכשיו בהסמכה ותסיימנה בינואר 2017.

<סיגל ליברנט טאוב: 16 אחרים ואחיות, שהם מומחים בפגייה בניאונטולוגיה, שזה מקצוע חדש, כפי שאמרתי, שהכנסנו לפגיות.

<סיגל ליברנט טאוב: 30 מתמחים חדשים בניאונטולוגיה נכנסו משנת 2014.

<סיגל ליברנט טאוב: הוספנו 57 תקנים של מקצועות הבריאות למיניהם והתחלנו קורס ייעודי לדיאטניות, שהן מומחיות בפגים.

<סיגל ליברנט טאוב: ראינו גם שיפור ניכר בתשתיות של הפגיות.

<סיגל ליברנט טאוב: ראינו משנת 2014 שנבנו 15 חדרי הורים חדשים, 14 חדרי הנקה, 13 מטבחי חלב, 11 חדרי תרופות, 5 חדרי בידוד וכמובן הושלמו פערי ציוד ובריאות, כשאני מדברת על אינקובאטורים וכו'.

<סיגל ליברנט טאוב: הדבר החשוב ביותר זה בעצם מה כל הדברים האלה עושים לפגים.

<סיגל ליברנט טאוב: ראינו שמשנת 2014 עד שנת 2016 יש לנו ירידה משמעותית של כ-50% בזיהומים הנרכשים בפגיות וזה באמת שיפור מדהים.

<סיגל ליברנט טאוב: נכון שאנחנו הרחק ממדינות ה-OECD, אבל עדיין, בפגיות שלנו יש שיפור מדהים.

<סיגל ליברנט טאוב: הדגשה על הפריפריה: כשלקחנו את שיעור אלח הדם בפריפריה לעומת הממוצע הארצי, הן בשנת 2014, כאשר התחלנו את המודל ובדקנו אותו לאורך הדרך והגענו לשנת 2016, אנחנו רואים שהממוצע של אירועי אלח דם היה נמוך יותר בפריפריה מאשר הממוצע הארצי, כשהתחלנו את הדרך.

<סיגל ליברנט טאוב: אבל גם הוא ירד ב-50% והיום הוא עומד הרבה פחות מתחת לממוצע הארצי.

אורלי לוי אבקסיס: וזה עדיין הרבה יותר מהממוצע של המדינות המפותחות.

<סיגל ליברנט טאוב: נכון, נכון.

<אורנה פלידל-רימון: חוץ מזה שזה לא השוואה נכונה להשוות את הזיהומים בפריפריה לעומת המרכז, כי במרכז יש בתי חולים-.

<אורנה פלידל-רימון: ההשוואה היא לא נכונה ולא מדויקת, בגלל שהמטופלים הם שונים במרכז לעומת הפריפריה, כי יש בתי חולים על.

<אורנה פלידל-רימון: יש בתי חולים שיש להם - - -

יפעת שאשא ביטון: רק מי מדברת, לפרוטוקול?

יפעת שאשא ביטון: מה שמך?

<אורנה פלידל-רימון: שמי ד"ר אורנה פלידל, אני מבית החולים קפלן.

<סיגל ליברנט טאוב: אני מקבלת את ההערה.

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל אני אשמח להבין.

יפעת שאשא ביטון: מה זאת אומרת יש מטופלים אחרים בפריפריה?

<אורנה פלידל-רימון: לא כל הפגיות נותנות את אותו שירות.

<אורנה פלידל-רימון: יש פגיות על, כמו שניידר, תל השומר, הדסה היושב לצידי, סורוקה, שהם בתי חולים גדולים.

<אורנה פלידל-רימון: סורוקה הוא גם פריפריה.

<אורנה פלידל-רימון: יש להם פגים חולים ויותר קשים והם מקבלים מבתי חולים אחרים ולכן יש להם אחוז יותר גבוה של זיהומים.

<אורנה פלידל-רימון: לכן אני חושבת, לעניות דעתי, בשקף הזה יש - - -

יפעת שאשא ביטון: למרות שזו בשורה טובה אם אנחנו מסוגלים לראות נקודת אור גם בפריפריה מהבחינה הזו.

אורלי לוי אבקסיס: אם אני יכולה לומר משהו – גם כאשר אנחנו מסתכלים על בתי החולים במרכז, גם על בתי החולים הגדולים, אלה שמקבלים את המקרים הקשים גם מבתי החולים האחרים, גם שם הורידו ב-50% את הזיהומים.

אורלי לוי אבקסיס: אז שאפו גדול צריך לומר להם.

אורלי לוי אבקסיס: ועדיין יש לנו עוד דרך ארוכה.

<אורנה פלידל-רימון: נכון.

<קריאה: יחסית לעולם.

אורלי לוי אבקסיס: יחסית לעולם ויחסית גם לעצמנו.

<סיגל ליברנט טאוב: אם אנחנו מסתכלים על תוצאות ממוצע ציון הבקרות בין שנת 2014 לשנת 2016, הציון הממוצע של כלל הפגיות במדינת ישראל היה 33% בשנת 2014.

<סיגל ליברנט טאוב: היום הגענו ל-75%.

<סיגל ליברנט טאוב: שיפור מדהים.

<סיגל ליברנט טאוב: לא מספיק, אבל אכן שיפור מדהים.

<סיגל ליברנט טאוב: כנ"ל גם לגבי ציון הפגיות בפריפריה, שראינו שבסוף שנת 2016 הוא גבוה יותר מהממוצע הארצי.

<סיגל ליברנט טאוב: אם אנחנו מסתכלים על התמרוץ של הפגיות בפריפריה, שזה בעצם הנושא של כמה כסף הם קיבלו מכלל העוגה, בגלל הכסף של המודל, בשנת 2015 הם היוו 22% מהלידות וקיבלו 20% מכסף המודל.

<סיגל ליברנט טאוב: בשנת 2016 הם מהווים 25% מהלידות, אבל כבר מקבלים 40% מהכסף של המודל, כך שאנחנו רואים - - -

אורלי לוי אבקסיס: זה בגלל השיפור שלהם, כי הוא היה הכי גבוה.

<סיגל ליברנט טאוב: נכון.

<סיגל ליברנט טאוב: קצת תמונות מה קרה בשטח.

<סיגל ליברנט טאוב: בית החולים הפריפרי הסקוטי בנצרת בנה יחידה לטיפול נמרץ חדשה בעקבות המודל.

<סיגל ליברנט טאוב: גם ברמב"ם - - -

<קריאה: אפשר לברך את המנכ"ל.

אורלי לוי אבקסיס: כן, צריך להגיד כל הכבוד.

אורלי לוי אבקסיס: עשיתם עבודה מצוינת.

<קריאה: תוך זמן קצר.

אורלי לוי אבקסיס: תוך זמן קצר, בהחלט, מגיע לכם.

<סיגל ליברנט טאוב: ברמב"ם בצד ימין זה 2014 לפני ואחרי שהם קיבלו פגייה חדשה, בנו פגייה חדשה.

<סיגל ליברנט טאוב: בית החולים לניאדו, שעדיין נמצא בפגייה ישנה, אבל השיפור שהוא עשה השנה היה מדהים, אבל תוך כדי יש בינוי של פגייה ממוגנת, חדשה בבית החולים לניאדו.

<סיגל ליברנט טאוב: קצת דוגמאות למטבח חלב חדש בשיבא וחדר תרופות בברזילי.

<סיגל ליברנט טאוב: פגיות ממוגנות נבנות עכשיו גם בנהרייה, גם בלניאדו ותחל בנייה בעת הקרובה גם בהלל יפה, זיו, שניידר, סורוקה, הצרפתי בנצרת.

<סיגל ליברנט טאוב: כך שיש עשייה.

<סיגל ליברנט טאוב: נכון, יש לנו עוד הרבה מה להשתפר, אבל יש עשייה מאד יפה.

<סיגל ליברנט טאוב: אני רוצה להודות למולי, לכל איגוד הניאונטולוגים, לכל החברים שלנו במשרד.

<סיגל ליברנט טאוב: אני בטוחה שנמשיך לעשות טוב לפגים במדינת ישראל.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה על הסקירה.

<מואוויה כבהה: אפשר רק משפט אחד?

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: מי אתה?

<מואוויה כבהה: מואוויה כבהה ממשרד הבריאות.

<מואוויה כבהה: אני מריץ את מודל התמרוץ בפגיות ואני רואה את ד"ר מולי יותר ממה שאני רואה את אמא שלי.

<מואוויה כבהה: תודה רבה לך.

<קריאה: מגיע לו.

<מואוויה כבהה: לגמרי.

<מואוויה כבהה: פשוט לגבי התגובות שאני מקבל מבתי החולים וממנהלי בתי החולים, אני חייב לחדד נקודה.

<מואוויה כבהה: כשאנחנו באים ואומרים מצטיינים, המצטיינים זה משהו שמשתנה כל שנה.

<מואוויה כבהה: שנה שעברה זה היה בית החולים מאיר והעמק.

<מואוויה כבהה: פשוט זה לא שרשמנו מצטיינים שלא רואים שהתקדמו - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, לא, זה צוין כאן.

יפעת שאשא ביטון: גם מי שהצטיין שנתיים ברציפות, גם - - -

<מואוויה כבהה: זה בתפעול של המודל.

יפעת שאשא ביטון: כן, זה ברור.

<מואוויה כבהה: אז כולכם מצטיינים בעיני.

<ורד פליישר-שפר: אבל אני כן הייתי רוצה לענות לך.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, ברשותכם אני אתן את רשות הדיבור, אבל יש אנשים שנרשמו לרשות הדיבור וחשוב שנשמע אותם.

יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר שאני ביקרתי בפגייה בפורייה ומאד מאד התרשמתי.

יפעת שאשא ביטון: אני לא יודעת מה היה לפני כן, אבל היה מרשים גם מבחינת הציוד, גם מבחינה האסתטיקה, גם מבחינת ההתנהלות של הצוות, פשוט לעמוד בצד ולהתבונן, זה היה מחמם את הלב ואני שמחה.

יפעת שאשא ביטון: אני שמחה שהם חלק מהגליל ומהפריפריה ושאנחנו יכולים לראות נקודות אור, לפחות במקום הזה.

יפעת שאשא ביטון: אני מקווה שזה יקרין על דברים נוספים, אבל זה חשוב - - -

אורלי לוי אבקסיס: אני מקווה מאד שבקרוב נוכל לומר את אותם דברים גם על נהרייה.

אורלי לוי אבקסיס: יש שם הרבה מקום לשיפור ואנחנו צריכים להיכנס שם לעובי הקורה.

<ורד פליישר-שפר: אני כן הייתי מאד רוצה להגיב.

<ורד פליישר-שפר: אני ד"ר ורד פליישר-שפר.

<ורד פליישר-שפר: אני מנהלת הפגייה בנהרייה.

<ורד פליישר-שפר: אנחנו מכירים.

<ורד פליישר-שפר: אז לגבי מה שאתם אומרים – מצטיינים וטובים מאד - - -

יפעת שאשא ביטון: תנצלי את זכות הדיבור שלך עכשיו ותעשי את זה כמו שצריך.

<ורד פליישר-שפר: אז זה נכון שמשקיעים ומשרד הבריאות מנסה ועושה את הכל.

<ורד פליישר-שפר: דבר ראשון, כשיוצאים עם זה לתקשורת ויוצאים עם זה לתקשורת ומציגים את זה, מבחינת ההורים שמאושפזים בפגיות, האמהות באות אלי ואומרות לי – ד"ר שפר, אנחנו רואים שאתם עושים הרבה, אבל אתם לא מהטובים בארץ, כי האוכלוסייה לא מבינה מה זה מצטיינים.

<ורד פליישר-שפר: לא מבינה מה זה טובים מאד.

<ורד פליישר-שפר: לא מבינים שזה עניין כמה ההנהלה השקיעה ואני נמצאת בבית חולים שההנהלה משקיעה.

<ורד פליישר-שפר: אני לא יכולה להגיד שלא משקיעים בי.

<ורד פליישר-שפר: אבל כמו שאמרתי קודם למישהו ששאל, גם אם הם מקבלים כסף, אני ארצה שהכסף הזה יגיע לפגייה.

<ורד פליישר-שפר: שהוא יהיה צבוע ואף אחד לא ינגוס בכסף הזה, שזה יהיה לפגייה.

<ורד פליישר-שפר: אז מאד הייתי שמחה אם כשיוצאים עם זה לפרסומת, יבהירו את זה לאוכלוסייה, כי האנשים לא מבינים את זה.

<ורד פליישר-שפר: אני מבינה את ההורים שמאושפזים אצלי ואומרים רגע, נהרייה לא נמצאת ברשימה הזאת, למרות שהצוות שלי עושה עבודה נפלאה.

<ורד פליישר-שפר: הצוות שלי יודע שאין לנו את הפריבילגיה לבוא ולהגיד אין לי מספיק מקום, אז אני לא מונעת זיהומים.

<ורד פליישר-שפר: לא.

<ורד פליישר-שפר: עם כל המצב הקשה כרגע, כי באמת הם הולכים, יש תכנית לבינוי, אבל אתם יודעים שזה לוקח זמן עד שבונים.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

<ורד פליישר-שפר: מחליטים ועד שמגיעים לבינוי זה ייקח עוד שלוש שנים ועד אז באמת ההנהלה שלי הייתה מכונה לשפץ את הפגייה, אבל גם זה מחייב להעביר למקום אחר, להשקיע במקום אחר, לעבור לשם לתקופה מסוימת ורק אז לחזור הביתה, מה שנקרא.

<ורד פליישר-שפר: והדברים האלה נעשים לאט לאט.

<ורד פליישר-שפר: בנוסף לזה, הזכירו את זה גם קודם, העניין של הצוות הסיעודי.

<ורד פליישר-שפר: כשיש לי אחות אחת על ארבעה פגים והן משתדלות, ואנחנו מדברים על זיהומים והן מאד מקפידות, ואנחנו הגענו למצב שאנחנו יכולים להעיר אחד לשני תקשיב, לא שטפת ידיים, בלי שאף אחד ייעלב.

<ורד פליישר-שפר: אבל אם לא תבוא ממשרד הבריאות האמירה – חברים, צריך לעמוד בתקן של האחיות.

<ורד פליישר-שפר: אנחנו, והאחות האחראית שלי יכולה ללכת לסיעוד וינפנו אותה – תסלחו לי על המילה, אבל זה מה שקורה.

<ורד פליישר-שפר: ומדברים שיש תוספת של אחיות.

<ורד פליישר-שפר: אני לא ראיתי את זה, ואני בררתי היום בבוקר עם האחות האחראית שלי כמה אחיות.

<ורד פליישר-שפר: אחת.

<ורד פליישר-שפר: אחת.

<ורד פליישר-שפר: כי זה שזאת ילדה וזאת חולה ואז נותנים תחליפים, זה לא משפר את העבודה.

<ורד פליישר-שפר: זה לא מוסיף.

<ורד פליישר-שפר: זה עושה לנו יפה באיזו שהיא טבלה.

אורלי לוי אבקסיס: אז קיבלת תוספת של אחות אחת?

<ורד פליישר-שפר: אחות אחת וחסרות קרוב ל-40 אחיות.

<ורד פליישר-שפר: אם אני רוצה להיות דומה למקומות אחרים בעולם ולא למקסיקו, אנחנו צריכים 40 אחיות.

<ורד פליישר-שפר: ואם לא תהיה החלטה מלמעלה, שיכבדו את הדרישה הזאת, זה יתמסמס.

<ורד פליישר-שפר: ומי שמשלם בסופו של דבר, עם כל העבודה הקשה של הצוות והצוות, רבותי, עובד נורא קשה.

<ורד פליישר-שפר: אני רואה אחיות שאומרות לי תקשיבי, אין לי, אני צריכה לעבוד ארבעה ימים בשבוע, אני עובדת חמישה ימים ולפעמים אני גם באה בכוננות בלילה.

<ורד פליישר-שפר: כי אם הפג נולד בשתיים בלילה, אי אפשר להגיד לו תשמע, בשתיים בלילה יש רק תורן אחד ואין מספיק אחיות.

<ורד פליישר-שפר: זה לא פייר לבוא ולהגיד לו.

<ורד פליישר-שפר: וההתחלה של הפג היא נורא חשובה.

<ורד פליישר-שפר: כי אם אני לא אשקיע בהתחלה, אחר כך אני יכולה לעשות שמיניות באוויר, כבר הפסדתי את הרכבת הזאת.

<ורד פליישר-שפר: אז אם זה יבוא, אם זאת תהיה הבשורה שתצא מכאן, אני מקווה מאד ששנה הבאה גם אני אופיע על איזו רשימה, אבל מה שאני עושה במחלקה ומה שהצוות שלי עושה זה לא כדי להופיע פה ברשימה במצטיינים.

<ורד פליישר-שפר: הם עושים, זו עבודה יומיומית וזה נכון לגבי כל החברים שלי ואנחנו מרגישים נורא מתוסכלים.

אורלי לוי אבקסיס: תראי, אני חייבת לומר שבררתי קצת בנושא שלכם, על מה שקורה בנהרייה והבנתי שבמודל התמריצים הייתם אמורים לקבל עכשיו שני מיליון שקלים.

<ורד פליישר-שפר: כי השתפרנו.

אורלי לוי אבקסיס: זה הגיע אליכם?

<ורד פליישר-שפר: אני לא יודעת.

<ורד פליישר-שפר: אני אראה.

<ורד פליישר-שפר: אני לא יודעת.

<ורד פליישר-שפר: אני אגיד לך עוד יומיים-שלושה.

אורלי לוי אבקסיס: אז את תחזרי אלי עוד יומיים-שלושה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נעדכן גם את הוועדה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

<אורן פרסמן: הכספים יעברו בדצמבר.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה על הדברים.

יפעת שאשא ביטון: ורד, רק שאלה למשרד הבריאות בעניין של כוח האדם התוספתי.

יפעת שאשא ביטון: כוח האדם התוספתי זה מתוך נתונים שאתם אוספים במערכת, או שיש איזו שהיא בקרה על איפה בעצם נותנים את התוספות, אם יש איזון בין המערכות השונות.

יפעת שאשא ביטון: איך זה קורה?

יפעת שאשא ביטון: את דיברת פה על מספר מאד גדול של אחיות.

<סיגל ליברנט טאוב: במודל התמרוץ, כאשר אנחנו עשינו את הבקרות בפגיות, אנחנו ספרנו כמה תוספת של אחיות ניתנו לפגייה.

<סיגל ליברנט טאוב: האם זה הוסט ממקום אחר בבית החולים לפגייה - - -

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שזה באחריות של בית החולים לווסט את כוח האדם ו - - -

<סיגל ליברנט טאוב: נכון, נכון.

אורלי לוי אבקסיס: רגע, שאני אבין, זה לא תוספת של אחיות?

אורלי לוי אבקסיס: אתם אומרים בתי החולים אוקיי, אנחנו צריכים אחיות, אז הם לוקחים ממחלקה אחרת?

אורלי לוי אבקסיס: לדוגמא כמו כירורגיית ילדים ומביאים אותה לפגיות או שזו תוספת אמיתית?

<סיגל ליברנט טאוב: אני לא בדקתי את זה.

אורלי לוי אבקסיס: אם זה ניוד של כוח אדם, אז יצרנו חור במקום אחר.

<ורד פליישר-שפר: תשמעי, להכין אחות לפגייה - - -

יפעת שאשא ביטון: אז זה גם באחריות בית החולים ולא באחריות המערכת.

יפעת שאשא ביטון: השאלה איך אנחנו עושים את זה.

<ורד פליישר-שפר: להכין אחות לפגייה, אי אפשר - - -

<קריאה: זו תוספת.

אורלי לוי אבקסיס: הנה, נאמר שזו תוספת.

יפעת שאשא ביטון: זה תוספת של אחיות חדשות.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, סליחה רגע, יש כאן תשובה של משרד הבריאות.

יפעת שאשא ביטון: זאת תוספת - - -

<מואוויה כבהה: בין 2015 ל-2016 נוספו אחיות חדשות מחוץ לבית החולים, וזה בשנה האחרונה, לא בכל המודל – 172.5 תקנים, שזה 200 אחיות.

<מואוויה כבהה: נכון שבנהרייה 1.87% התקן, אבל היו פגיות שהוסיפו 15 אחיות.

<מואוויה כבהה: בנהרייה יש בעיה ספציפית.

<מואוויה כבהה: צריך - - - -

אורלי לוי אבקסיס: אז אני אבקש להיכנס לעובי הקורה בנהרייה.

<קריאה: 15 אחיות - - -

<מואוויה כבהה: זה על הפגייה.

<מואוויה כבהה: חדש.

<בנימין בר-עוז: תקן חדש?

<בנימין בר-עוז: הוא כנראה בעליות לירושלים זה לא הגיע.

<מואוויה כבהה: אני עשיתי פיצול של אחיות חדשות שנכנסו - - -

<קריאה: לא - - -

אורלי לוי אבקסיס: טוב, תראו מה אנחנו נעשה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נבקש ממשרד הבריאות לפרוט לנו את מספר האחיות ואת החלוקה שלהן בפרישה הארצית, שנדע איפה כל אחת ואנחנו נשאל את מנהלי הפגיות אם קיבלו את מה שמשרד הבריאות מצביע כתוספת כוח אדם.

יפעת שאשא ביטון: חשוב לשים דגשים גם בבתי החולים.

יפעת שאשא ביטון: לצורך העניין נהרייה מציגה פה תמונת מצב שהיא קצת שונה ממקומות שבהם אתה מציין שיש תופסת של 15 תקנים.

<מואוויה כבהה: תוספת - - - היא הציגה נכון.

יפעת שאשא ביטון: לא, לא, היא הציגה נכון מבחינת תמונת המצב, לא מבחינת מה שאנחנו רוצים שתהיה תמונת המצב וצריך לראות איך מבחינה מערכתית אנחנו מטפלים, כדי שאנחנו נשפר את מה שקורה שם.

יפעת שאשא ביטון: אני אשמח לקבל גם התייחסות לגבי טיפול ממוקד בבית חולים נהרייה.

<בנימין בר-עוז: יש עוד נקודה, אם אפשר.

<בנימין בר-עוז: אני בני בר-עוז מהדסה.

<בנימין בר-עוז: תקן – כשאומרים קיבלתם 5 תקנים, זה יפה מאד.

<בנימין בר-עוז: זה במחסן.

<בנימין בר-עוז: התקנים האלה צריכים להתבטא בשטח.

<בנימין בר-עוז: זה 5 אחיות בפגייה, לא 5 תקנים בהנהלת בית החולים.

<בנימין בר-עוז: והמצב כרגע הוא שקיבלתם תקן.

<בנימין בר-עוז: כמו שאומרים לי לגבי רופאים.

<בנימין בר-עוז: שיש - - -

אורלי לוי אבקסיס: ואז מדברים עם המנהל שיביא את זה למחלקה הספציפית.

<בנימין בר-עוז: יש לך עוד שני תקנים ואין לי מי שיבוא לשם.

<בנימין בר-עוז: אותו דבר עם אחיות.

<בנימין בר-עוז: פגייה זה מקצוע משגע, גם לאחיות וגם לרופאים, אבל לא כולם אוהבים לבוא לשם כי עובדים קשה מדי.

<בנימין בר-עוז: ועובדים קשה מדי במיוחד לפי כוח האדם שיש כרגע, שיש לנו אחות אחת על ארבעה תינוקות או אחות אחת על שלושה מונשמים והמצב הוא קטסטרופאלי.

<בנימין בר-עוז: לבנות יוצא עשן מהאוזניים, בעיקר הבנות.

<בנימין בר-עוז: הרופאים קצת פחות, אבל המצב הוא כזה שזה לא מקצוע כל כך מושך, וכל עוד תהיה בעיה של כוח אדם, זה ימשיך להיות מקצוע לא מושך.

<בנימין בר-עוז: אז תקנים יופי, שמנו ארבעה תקנים.

<בנימין בר-עוז: איפה האחיות של התקנים האלה?

יפעת שאשא ביטון: נכון, אני מסכימה.

יפעת שאשא ביטון: אני קראתי אתמול תמונת מצב ואני ביקשתי בעקבות הנושא של המתמחים בפריפריה, של ההתמחויות בשנים האחרונות וזה פשוט מדהים שבכל מה שקשור לילדים ופגים, המצב שלנו עגום.

יפעת שאשא ביטון: מדובר במתמחים בודדים, אם בכלל, בכל שנה, בעוד בתחומים האחרים יש אינפלציה ואני חושבת שצריך - אמנם זה נושא אחר, אבל הוא מתחבר פה לעניין של הפגייה - לעודד את התחומים האלה וצריך לחשוב איך אנחנו יכולים לתמרץ, כדי שיהיו לנו יותר מתמחים.

אורלי לוי אבקסיס: אני חייבת לומר משהו.

אורלי לוי אבקסיס: כשאנחנו התחלנו בשנת 2011 כדי לבנות את המודל, היינו באמת בקריסה אמיתית.

אורלי לוי אבקסיס: היו אמורים לצאת למעלה מ-70 ניאונטולוגים לגמלאות, אם אני לא טועה, פחות או יותר, והיינו במחסנית רק עם שני מתמחים חדשים.

אורלי לוי אבקסיס: אז בהסכם עם הר"י הוספנו את זה כמקצוע במצוקה והיום יש כ-?

<שמואל צנגן: 32 מתמחים.

<שמואל צנגן: אני אפרט.

אורלי לוי אבקסיס: 32 מתמחים.

אורלי לוי אבקסיס: זאת אומרת שיש עלייה.

אורלי לוי אבקסיס: עדיין אנחנו במחסור של למעלה מ-40%, אם אני לא טועה, של רופאים ניאונוטולוגים ואני מאמינה שצנגן יוכל לתת לנו את כל התמונה פה.

יפעת שאשא ביטון: אז כן, אתה גם הראשון בזכות הדיבור, אבל הוא קיבל את הזכות בכיף.

יפעת שאשא ביטון: ד"ר שמואל צנגן, אני אשמח לשמוע את התייחסותך.

<שמואל צנגן: אז קודם כל זה היה חשוב מאד לשמוע את ההערות של הקולגות שלי.

<שמואל צנגן: אני רוצה קודם כל להודות לך, יפעת, על ההזדמנות וכמובן לאורלי, שמבחינתי היא כבר ניאונטולוגית.

<שמואל צנגן: היא מתמצאת בתחום רפואת הפגים מעולה ותודה לשתיכן.

<שמואל צנגן: וגם תודה למשרד הבריאות.

<שמואל צנגן: עם כל המגבלות, צריך להגיד תודה למשרד הבריאות.

<שמואל צנגן: בכל זאת מדובר בתוספת מ-807 אחיות ל-1,050 אחיות בשנתיים תוספת לפגיות, ומגיע על זה יישר כוח, בנוסף לכל יתר הדברים שנעשו.

<שמואל צנגן: שוב, אני מקווה שאני לא הולך להיות ספויילר, אבל אנחנו מחכים כל רגע לבשורה שגם בנושא הטיפול בפג בקהילה וההכרה בפג המשתחרר לקהילה כילד עם צרכים מיוחדים, כנראה שממש היום, עד סוף היום ייצא גם כן החוזר המיוחל ממשרד הבריאות וכולנו מתרגשים.

אורלי לוי אבקסיס: סוף סוף.

<שמואל צנגן: ואם רק זה יקרה במסגרת יום הפג, אז דיינו.

<שמואל צנגן: כי באמת זכינו שהדד-ליין הזה גרם להתגייסות כוחות כדי שהחוזר הזה ייצא.

יפעת שאשא ביטון: משרד הבריאות מאשר באמת את הנתון הזה, של הוצאת החוזר בפועל סוף סוף?

<קריאה: הדוברות כבר אישרו.

אורלי לוי אבקסיס: הדוברות כבר אישרה, אז כנראה שכן.

<קריאה: עד סוף הדיון.

אורלי לוי אבקסיס: מצוין.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נחכה.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו סבלנות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כולנו כאן.

<שמואל צנגן: אז באמת אחרי כל הברכות ובאמת אנחנו במקום אחר, בכל זאת צריך איך אומרים, כמו שסיגל אמרה, להסתכל ביושר במראה ושם אנחנו עדיין רואים שאנחנו ממש בהתחלת הדרך.

<שמואל צנגן: עדיין שיעור התמותה במדינת ישראל בפגים קטנים, ב-20 שנה האחרונות השתפר ב-7.6%, שזה פי שניים ממה שהיה בארצות ברית, שוודיה ויפן לפני 10 שנים.

<שמואל צנגן: גם בהיבט של זיהומים - - -

אורלי לוי אבקסיס: פי שנתיים תמותה, לא פי שניים שיפור.

<שמואל צנגן: פי שניים תמותה.

<שמואל צנגן: אנחנו עכשיו נמצאים בנקודה שאנחנו בפי שניים תמותה בפגים קטנים בהשוואה למדינות מובילות במערב.

<שמואל צנגן: ואין שום סיבה, כמו שאמרו, הידע והמסירות של הצוות הרפואי, גם הרפואי וגם הסיעודי, יכול בהחלט לשים אותנו בשורה המובילה.

<שמואל צנגן: כנ"ל לגבי זיהומים.

<שמואל צנגן: השתפרנו מאד ויש גם כן איזה שהוא פרויקט לאומי שנע מהשטח לקידום.

<שמואל צנגן: הורדנו את שכיחות הזיהומים בפגיות ב-25% בפגים קטנים מתחת לקילו וחצי, אבל עדיין למשל זיהומים שקשורים באירועים מרכזיים, אנחנו פי חמישה ממה שיש במדינות מפותחות.

<שמואל צנגן: כלומר יש פה הרבה עבודה.

<שמואל צנגן: לדעתי הסיבה העיקרית לכך היא בקונספט.

<שמואל צנגן: עדיין הרבה ממקבלי ההחלטות לגורל הפגיות במדינת ישראל, תופסים את הפגייה כמין חדר יילודים קצת משודרג.

<שמואל צנגן: אנשים לא מבינים שכדי באמת לתת את התוצאות, פגיות צריכות להיות בטיחותיות ותומכות בפג.

<שמואל צנגן: הן צריכות לאפשר אחות לפג מונשם.

<שמואל צנגן: הן צריכות לאפשר את הפרטיות, שאמא תוכל לעשות סקין-טו-סקין, את אותה שיטת קנגרו מפורסמת, שידוע בספרות שהיא מגנה על התינוק, מעודדת את ההתפתחות שלו.

<שמואל צנגן: מעודדת הנקה, מקצרת אשפז.

<שמואל צנגן: אפילו כלכלית זה נכון.

<שמואל צנגן: הקונספט הזה של פגיות כמו שתפסו אותה במערב, עדיין לא נקלט פה, הייתי אומר אצל חלק לא קטן ממקבלי ההחלטות ועם זה אנחנו מתמודדים.

<שמואל צנגן: לכן באמת מה שחשוב זה להעלות את זמינות האחיות לפגים.

<שמואל צנגן: האחיות עוד מעט תדברה, אני לא רוצה לדבר בשמן, באיזה תסכול הן מתנהלות כאשר יש להן כל כך הרבה פגים, כאשר במדינה מתוקנת יש אחות על פג אחד.

<שמואל צנגן: חייבים לעשות את זה אתמול.

<שמואל צנגן: מה שעשה מודל התמריצים בתוספת 200 האחיות המבורכות, הוא סך הכל הצליח לאייש תקינה ישנה, אבל התקינה החדשה שקובעת את את הפגייה כיחידה לטיפול נמרץ, זה עדיין לא בוצע וזה עומד לפתחו של משרד האוצר.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו רק נזכיר שהתקינה שם היא 1 ל-1.5.

<שמואל צנגן: כן.

<שמואל צנגן: אז זה עדיין לא קיים.

<שמואל צנגן: יש לנו עכשיו תקינה של 1 ל-4 עד 6.

<שמואל צנגן: אין לנו את התקינה הזאת, המיוחלת למיטות הטיפול הנמרץ.

<שמואל צנגן: ופה צריכה לצאת קריאה למשרד האוצר להפסיק עם הסחבת.

<שמואל צנגן: למר יוסי כהן, הממונה על השכר, להבין את הבעיה.

<שמואל צנגן: להבין שהפגיות של היום זה לא הפגיות של שנות ה-70 ואם אנחנו רוצים להגיע לתוצאות של מדינות מפותחות, צריכים שיהיו לנו פגיות וכוח אדם כמו שצריך.

<שמואל צנגן: זאת לדעתי הקריאה המרכזית שצריכה לצאת.

<שמואל צנגן: דיברנו על זה בעבר.

<שמואל צנגן: אני רוצה להוסיף עוד נקודה שלא העליתי בוועדת העבודה וזה הנושא של הרופאים.

<שמואל צנגן: יש עוד אנומליה במדינת ישראל והיא שרופאי הפגייה מטפלים באותם 180,000 תינוקות בשלים שנמצאים בחדרי היילודים.

<שמואל צנגן: יש הסכם תקינה מסודר שמגדיר את מספר הרופאים שצריכים לעבוד במחלקות היילודים, לא בפגיות וזה מסתכם - 180,000 תינוקות – מסתכם ב-90 רופאים.

<שמואל צנגן: 90 הרופאים האלה לא מתוקננים ומה שקורה זה שמתוך 162 הרופאים שלנו, אנחנו צריכים להסיט את כוח האדם על חשבון הפגים שצריכים אותנו.

<שמואל צנגן: אז גם בעניין הזה צריכה לצאת איזו שהיא הוראה ברורה לאוצר, לאייש בפועל את התקנים האלה.

<שמואל צנגן: היינו אמורים לקבל 20 תקנים מתוקף הסכם הר"י משנת 2011.

<שמואל צנגן: 20 תקנים.

<שמואל צנגן: עד עכשיו זה מתנדנד באיזה שהוא משא ומתן מייגע בבתי המשפט, עם חוק ה- - -.

<שמואל צנגן: אני לא רוצה להלאות אתכם, אבל משרד האוצר החליט לקחת את התקנים המסכנים האלה שלנו, שאנחנו כל כך צריכים ולהשקיע אותם בדברים שנראים לו יותר חשובים.

<שמואל צנגן: נושא המתמחים שאת העלית.

<שמואל צנגן: אבל בינתיים אנחנו שבויים בתקנים שאנחנו מייחלים להם.

<שמואל צנגן: משנת 2011 הם עדיין לא הגיעו.

<שמואל צנגן: זהו.

<שמואל צנגן: יש לנו את היכולת, כמו שאתם תשמעו גם מהאחריות.

<שמואל צנגן: יש לנו את היכולת להוביל, להיות בשורה הראשונה, אבל אם אנחנו לא נקצה את התקנים ואת התנאים, אז כמו שאמרתי בוועדה הקודמת, הפגיות שלנו יהיו פגות תוקף.

<שמואל צנגן: צריך לעשות משהו מיד.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה ד"ר צנגן.

יפעת שאשא ביטון: רומי שחורי, עמותת לה"ב.

יפעת שאשא ביטון: אני מבינה שלגבי הנושא שבער בך אתמול את כבר מעלה חיוך, נכון?

<רומי שחורי: אני מעלה חיוך, למרות שאני מחכה לשמוע.

<רומי שחורי: כן, נושא האחיות ותיכף גם נשמע את האחיות שידברו, הוא מאד מאד קריטי לנו.

<רומי שחורי: זה גם עלה בוועדה הקודמת, ועדת הרווחה והבריאות.

<רומי שחורי: אני גם אומרת את אותו משפט שמולי חוזר עליו.

<רומי שחורי: גם אני אומרת, אנחנו פה מדברים על הפגים, הפגים, אבל בשבילנו הם הילדים שלנו, וכשחסרות אחיות אז הטיפול בפגים שלנו נפגע.

<רומי שחורי: הפגים שלנו חוטפים זיהומים.

<רומי שחורי: הבת שלי נולדה בשבוע 29, משקל 700 גרם, עברה לא מעט זיהומים בפגייה, כולל נק, שזה נמק במעי.

<רומי שחורי: עברנו תקופה מאד מאד קשה ואם אפשר לשפר, אז חייבים לשפר.

<רומי שחורי: בנושא האחיות, אנחנו גם אמרנו בוועדה הקודמת, המשא ומתן עם האוצר נמשך כבר שלוש שנים ללא כל התקדמות ואנחנו החלטנו השנה להוביל מהלך שיקרא לממונה על השכר להיענות לאלתר לדרישת משרד הבריאות והסתדרות האחיות, ואם לא יקרה כך אנחנו נשקול עתירה לבג"ץ בנושא זה.

<רומי שחורי: זה ממש קריטי ואני מקווה שיהיה שינוי.

<רומי שחורי: לנושא הטיפול בפגים בקהילה, אז אנחנו נחכה לסוף הדיון במתח, אבל אנחנו גם העברנו סקר בקרב 250 משפחות של העמותה ו-67% מההורים דיווחו שהם נאלצו לחכות חודש עד חודשיים כדי לקבוע טיפול לפגים שלהם.

<רומי שחורי: זה מצב שהוא בלתי סביר.

<רומי שחורי: אני באמת מקווה שהבשורות תהיינה לטובתנו.

<רומי שחורי: בנושא הפריפריה, אז אני יכולה לתת דוגמא אישית גם מהסיפור שלי.

<רומי שחורי: אני מהדרום, מעוטף זה והבת שלי נולדה בסוף עופרת יצוקה.

<רומי שחורי: הפגיות באזור שלי היו סגורות ולכן ילדתי באיכילוב.

<רומי שחורי: זה לא נדיר שמשפחה נאלצת לבלות זמן ממושך בפגייה מרוחקת מהבית.

<רומי שחורי: זה עוד יותר מקשה על החוויה שגם ככה לא קלה.

<רומי שחורי: אנחנו היינו ארבעה חודשים בפגייה.

<רומי שחורי: ארבעה חודשים שלא הייתי בבית שלי.

<רומי שחורי: אנחנו מלווים משפחות שנאלצות לעבור מסיבות שונות, לא רק מלחמה.

<רומי שחורי: נקווה שעכשיו יהיה שלום, אבל מצוקת הפגיות גם מתבטאת בזה.

<רומי שחורי: פגייה עמוסה מדי ונאלצת להעביר פגים לפגיות מרוחקות יותר ואז המשפחה נאלצת להתמודד עם הקושי הזה.

יפעת שאשא ביטון: מתרחקת עוד יותר.

<רומי שחורי: כזה קורה בסורוקה, אנחנו מדברים על אוכלוסייה שהיא מראש טיפה יותר מוחלשת ואז המצוקה רבה עוד יותר.

<רומי שחורי: הם לא ניידים.

<רומי שחורי: הם פונים אלינו אם אנחנו יכולים לעזור להם אפילו להסיע אותם לבקר את התינוקות שלהם בפגיות.

<רומי שחורי: זה מצב שהוא מבחינתנו כהורים בלתי אפשרי.

<רומי שחורי: יש עוד ילדים בבית.

<רומי שחורי: אצלי זו הייתה בת ראשונה אז פשוט נשארתי בפגייה בבית החולים ארבעה חודשים.

<רומי שחורי: זה עוד היה אפשרי.

<רומי שחורי: כשיש ילדים נוספים בבית אמא לא יכולה להתנתק.

<רומי שחורי: היא נקרעת.

<רומי שחורי: או שהיא בפגייה או שהיא בבית.

<רומי שחורי: זה בגדול.

<רומי שחורי: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה רומי.

אורלי לוי אבקסיס: תספרי לנו על הסקר טיפה.

יפעת שאשא ביטון: היא סיפרה על הסקר כשהיית בחוץ, אבל אני רוצה רגע להתחבר לאמירה שלך, כי זו אמירה שעולה בוועדה פעם אחר פעם בעניין של התייחסות לילדים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו שוכחים, אנחנו מדברים פה על פגים ורואים את הפג ואת הטיפול בו בבתי החולים ואנחנו שוכחים שהפג הוא חלק מאיזו שהיא מערכת, מאיזה שהוא תא משפחתי שגם הוא דורש התייחסות וטיפול, כי הוא מתמודד בעצם ביום יום עם העניין הזה ואני חושבת שגם הרשויות צריכות לזכור שכשאנחנו נותנים מענה לפגים, אנחנו צריכים לראות גם את המעטפת של ההורים ואיך אנחנו מסייעים גם בעניין הזה.

יפעת שאשא ביטון: אז תודה רבה רומי.

<רומי שחורי: אפשר עוד דקה על הסקר?

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<רומי שחורי: תודה.

<רומי שחורי: בעצם הסקר בא לבדוק מה שאנחנו כבר יודעים, אבל קיבלנו הוכחה ממש מוצקה, שמעבר ל לנושא הטיפול בפג בקהילה, בעצם פגות היא דבר מפתיע וזה קורה ללא כל הכנה מוקדמת והרבה מן ההורים פשוט נאלצים להאריך את חופשת הלידה הרבה מעבר למה שתכננו.

<רומי שחורי: פה אני יכולה לתת גם את הניסיון האישי שלי.

<רומי שחורי: הייתי מאד קרייריסטית לפני הלידה.

<רומי שחורי: הייתי בנקאית ותכננתי שלושה חודשים חופשת לידה ואז אני חוזרת.

<רומי שחורי: שבוע לפני שיצאתי לשמירת היריון קיבלתי את הקידום שכל כך חיכיתי לו ואז יצאתי לשמירה ואחרי זה לא רק שהארכת חופשת הלידה לא הספיקה, שהיום היא כבר ארוכה יותר ואנחנו מנסים עוד טיפה להאריך.

<רומי שחורי: הילדה הייתה מאד מאד חולה.

<רומי שחורי: היא השתחררה מהפגייה במשקל שני קילוגרמים עם בעיות נשימתיות קשות, בעיות באכילה בעקבות הנק שהיא עברה.

<רומי שחורי: אני נשארתי שנתיים בבית.

<רומי שחורי: אמנם מצאתי פתרונות תעסוקה, עסקתי בתמלולים כשהיא שוכבת לידי ואני משגיחה שהיא נושמת.

<רומי שחורי: אבל לא כל ההורים מוצאים חלופות.

<רומי שחורי: לקח לי ארבע שנים לחזור בצורה מלאה לשוק שהעבודה במשרה מלאה.

<רומי שחורי: ההתנדבות בעמותה תמיד הייתה בצד ומה שאנחנו רואים בסקר, 50% מההרים נאלצו להאריך את חופשת הלידה יותר ממה שהם תכננו.

<רומי שחורי: 20% מההורים נאלצו להאריך את חופשת הלידה בשנה עד שנתיים, כשאף אחד לא מכסה את הדבר הזה.

<רומי שחורי: 63% מההורים טענו כי חופשת הלידה הייתה ארוכה הרבה יותר ממה שהם תכננו בפועל.

<רומי שחורי: ל 50% מההורים נאלצו לבצע שינוי תעסוקתי כלשהו ו-67% מההורים טענו שהיו מעדיפים לא לעשות את השינוי הזה.

<רומי שחורי: אז אנחנו רואים ממש שחור על גבי לבן כמה שהמשפחות של הפגים בעצם מקבלות תפנית חדה בחיים האישיים שלהם.

<רומי שחורי: זכויות הילד צריכות להתחיל גם מהזכויות של ההורים ובשביל זה אנחנו פה.

<רומי שחורי: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה רומי.

יפעת שאשא ביטון: חולוד, אחות מבית החולים מהיר, בבקשה.

<חולוד שביטה: צהריים טובים לכולם.

<חולוד שביטה: שמי חולוד, אני אחות אחראית של הפגייה בבית החולים מאיר, 22 שנים אחות פגייה.

<חולוד שביטה: 10 שנים בתפקיד ניהולי.

<חולוד שביטה: לא איחלתי לעצמי שיגיע היום הזה אחרי 22 שנה שאנחנו יושבים פה ועדיין מדברים על תקינת אחיות.

<חולוד שביטה: זה לא הגיוני.

<חולוד שביטה: בחיי שזה לא הגיוני.

<חולוד שביטה: לא הגיוני שאני צריכה לעמוד מול הורים ולהסביר לאבא למה אין אחות זמינה תוך דקה מזה שהבן שלו עושה סיטורציה.

<חולוד שביטה: קרי - ירידה בחמצן, שהאחות לא ניגשת מדי - זה לא הגיוני שאני צריכה לקבל משמרת בוקר ממשמרת לילה, שהאחיות אומרות לי תגידי תודה שאנחנו מוסרות לך ילדים בחיים.

<חולוד שביטה: קשה לי מאד להגיד את הדברים האלה, באמת.

<חולוד שביטה: 10 שנים בתפקיד ניהולי שאתה מחכה שהדברים ישתנו, שהפגיות - - -

אורלי לוי אבקסיס: את מרגישה שהוסיפו תקנים?

<חולוד שביטה: לא.

אורלי לוי אבקסיס: הגיעו אלייך?

<חולוד שביטה: לא חסרות לי אחיות לפי תקן, אבל לא מוגדרות אצלי מיטות טיפול נמרץ.

<חולוד שביטה: זה אומר שאחות אצלי תעבוד על בין 4 ל-5 פגים, כשמתוכם 3 מונשמים.

<חולוד שביטה: חבל שאני לא יכולה להעלות פה תמונה של פג, או לא פג, תינוק שנולד במועד, מונשם, בחליפת קירור עם קטטרים, עם כל מה שצריך, שלפי כל סטנדרט בינלאומי מגיע לו אחות אחת עליו, וזה לא מה שהיה.

<חולוד שביטה: וזה לא בגלל שאנחנו רעים ולא בגלל שאנחנו לא רוצים לתת.

<חולוד שביטה: אין לנו אפשרות.

<חולוד שביטה: אני לא יכולה יותר להתמודד מול ההורים, מול הזעקה שלהם – למה זה מגיע לנו?

<חולוד שביטה: הם שואלים אותי למי ללכת, אני אומרת – תלכו למשרד הבריאות, תלכו לכנסת, תלכו לאן שתלכו.

<חולוד שביטה: אני לא יכולה לעשות יותר.

<חולוד שביטה: קשה.

<חולוד שביטה: זה לא פשוט.

<חולוד שביטה: זה לא פשוט שאומרים לך תגיד תודה שמסרתי ילדים בחיים.

<חולוד שביטה: אני רוצה קצת להרחיב.

<חולוד שביטה: כל הדברים שנאמרו פה מאד נכונים.

<חולוד שביטה: אני רוצה לדבר על משהו שאותי לימדו בתור אחות פגייה בשנת 1993.

<חולוד שביטה: אותי לימדו שמה שחשוב שפגים ישרדו.

<חולוד שביטה: היום זה לא מה שחשוב.

<חולוד שביטה: חשוב שהם ישרדו וישרדו באיכות טובה.

יפעת שאשא ביטון: כמו שצריך, נכון.

<חולוד שביטה: יש תחום ענק שקיים בכל העולם, שנקרא טיפול התפתחותי תומך, שהוא מעבר לכסות את האינקובאטור בסדין ומעבר להחשיך את הפגייה.

<חולוד שביטה: זה תלוי במגע ואיך אני נוגעת בפג הזה.

<חולוד שביטה: האם בשביל לקחת לו בדיקת דם, כי אני ממהרת, כי יש לי עוד ארבעה ילדים, אני באה אליו ואני כמו גרילר מרימה אותו ועושה, או שאני אומרת לו סליחה אדוני, המוח שלך עכשיו עובר התפתחות מתחת לידיים שלי.

<חולוד שביטה: אתה נולדת לפני הזמן.

<חולוד שביטה: כמו ששאר המערכות שלך לא מפותחות המוח שלך לא מפותח וכל נגיעה לא נכונה שלי, יכולה להשפיע על ההתפתחות הנוירולוגית שלו.

אורלי לוי אבקסיס: רק צריך להזכיר למי שפה הוא לא כוח רפואי, שכשאנחנו מדברים, אז אנחנו מדברים פה על סטרס שיכול להביא בסופו של דבר להרעלה של הגוף ולתוצאות נוראיות.

<חולוד שביטה: נכון.

אורלי לוי אבקסיס: בגלל טיפול לא עדין ולא מתחשב, כי הסטרס בגיל הזה בתינוקות האלה הוא הרבה מעבר לכל גיל אחר.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חולוד.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו פה אחות נוספות, קרן.

<קרן מקדש: כן.

<קרן מקדש: אני קרן, אני אחות אחראית של בית החולים שיבא בתל השומר.

<קרן מקדש: אני רוצה לעשות איתכם חשבון פשוט ביותר.

<קרן מקדש: אנחנו מדברים על אחות אחת שאמורה לטפל ב-8 ילדים - - -

אורלי לוי אבקסיס: יש לכם 8 פגים?

אורלי לוי אבקסיס: אחת ל-8?

<קרן מקדש: אני רגע לא מדברת על הטיפול הנמרץ.

<קרן מקדש: אני מדברת על הטיפול המיוחד ביילוד.

<קרן מקדש: אז ניקח דוגמא קלה יותר.

<קרן מקדש: הטיפול נמרץ זה הרבה יותר קשה.

<קרן מקדש: אחות אחת על שמונה ילדים, זה באותו יחס.

<קרן מקדש: אחות אחת על ארבעה ילדים בטיפול נמרץ, פחות או יותר זה אותו יחס.

<קרן מקדש: בטיפול המיוחד היא צריכה למדוד חום, לחתל, להאכיל.

<קרן מקדש: כל זה לוקח לה בערך 10 דקות והיא צריכה לסיים 10 ילדים, 8 ילדים בשעה.

<קרן מקדש: אין, אין - - -

יפעת שאשא ביטון: בלתי אפשרי.

<קרן מקדש: אין אפשרות כזאת.

<קרן מקדש: ניגש אלי בשבוע שעבר אחד מהאבות ואמר לי תקשיבי, זה לא שאני לא סומך על האחיות שלך, אני נמצא שם בוקר, ערב, לילה, כי אני רואה מה הן עוברות.

<קרן מקדש: היא מאכילה ילד ובצד השני מצפצף לה המוניטור ובצד השלישי עושה אפניאה ומפסיק לנשום והיא צריכה לעשות את סדרי העדיפויות האלה והחליט למי לגשת קודם.

<קרן מקדש: והוא נשאר שם והוא אומר לי תגידי לי למי לפנות.

<קרן מקדש: מה לעשות עם זה?

<קרן מקדש: אז נכון שמודל התמרוץ עזר מאד.

<קרן מקדש: נכון שהוא שיפר לנו את התשתיות, אבל את האחות ליד הילד הוא לא הביא עדיין.

<קרן מקדש: אנחנו לא שם וזה מה שצריך כרגע.

<חולוד שביטה: ויש אינקובאטורים משולבים וזה הכי חשוב.

יפעת שאשא ביטון: משרד הבריאות, יש לי שאלה לאור הדברים שעולים כאן.

יפעת שאשא ביטון: אין תקן ברור, כמו במשרד החינוך לצורך העניין, על כל X פגים יש אחות?

יפעת שאשא ביטון: ואם אכן יש תקן כזה, מי מפקח על זה שזה קורה בתוך בתי החולים?

<קריאה: אף אחד.

אורלי לוי אבקסיס: יש חוזר מנכ"ל שמדבר על 1 ל-1.5, שמשרד הבריאות לא מקיים אותו.

יפעת שאשא ביטון: אני אשמח לשמוע את משרד הבריאות.

אורלי לוי אבקסיס: חוזר מנכ"ל שלהם.

אורלי לוי אבקסיס: זה טיפול נמרץ.

יפעת שאשא ביטון: רגע, סליחה, אני אשמח לשמוע את משרד הבריאות מתייחס לסוגיה הזו, בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: תציג בבקשה את השם לפרוטוקול.

<אורן פרסמן: שמי אורן פרסמן, אגף תקצוב של משרד הבריאות.

<אורן פרסמן: יש את התקינה ההסכמית משנת 1996, אם אני זוכר, של 1.4 אחיות למיטה, שזהה לצערנו לטיפול נמרץ ולטיפול מיוחד ביילוד.

<אורן פרסמן: יש המלצה של משרד הבריאות בחוזר שיצא, שדיברנו עליו מקודם, שקוראת לעבות את התקן של טיפול נמרץ ביילוד וליצור הקצאה מחדש של המיטות, כי יש, כמו שהוצג, יש פגיות שאין להן בינתיים רישיון בתור טיפול נמרץ ויש כאלה שיש להן רק בתור טיפול נמרץ.

<אורן פרסמן: אנחנו פועלים מול האוצר במטרה לתקן את זה.

<אורן פרסמן: זה תהליך ש- - -

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל עדיין, התקן שאתה מציג הוא רחוק מאד ממה שמוצג כאן.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת זה בכלל לא עומד ב- - -

<אורן פרסמן: הציגו רחוק מהאידיאל.

<אורן פרסמן: זה נכון, אבל למשל בשיבא עומדים בצורה מלאה בתקינה גם מתחילת הדרך.

<אורן פרסמן: כללית גם כן עומדים בצורה - - -

<חולוד שביטה: לא, לפי תקן של טיפול נמרץ אני אמורה להיות עם 82 אחיות ויש לי - - -

<אורן פרסמן: לפי התקן ההסכמי, נכון.

<קריאה: לפי החוזר אני צריכה להיות עם 100 תקנים.

<אורן פרסמן: לפי החוזר אתם עדיין לא, נכון.

אורלי לוי אבקסיס: רגע, יש לי שאלה.

אורלי לוי אבקסיס: החוזר הוא לא מחייב?

אורלי לוי אבקסיס: מה, מוציאים אותו כהמלצה או כמשהו שיש לו - - -

<אורן פרסמן: החוזר הזה ספציפית, בגלל שהוא יצא ללא מקורות מתאימים - - -

יפעת שאשא ביטון: אז איזה רלבנטיות יש לו?

יפעת שאשא ביטון: אם אין מקורות וזה לא מתבצע בפועל, אז איזה משמעות יש לזה?

<אורן פרסמן: הוא קובע את הסטנדרט הרצוי בהנחה ש - - -

<סיגל ליברנט טאוב: הסטנדרט אליו אנחנו שואפים.

<סיגל ליברנט טאוב: זה שבדרך יש לנו מחלקות ושיחות ודיונים עם האוצר - - -

אורלי לוי אבקסיס: דרשתם את זה בתקציב הנוכחי?

<סיגל ליברנט טאוב: יש עכשיו דיונים עם האוצר כדי להגדיל את כמות התקנים.

אורלי לוי אבקסיס: אתם תידרשו את זה?

אורלי לוי אבקסיס: אתם דורשים את זה עכשיו בתקציב?

<סיגל ליברנט טאוב: אנחנו דורשים את זה במסגרת הדיונים הכלליים.

<אורן פרסמן: שוב, העלות הכוללת של החוזר היא מיליארדים.

<אורן פרסמן: אנחנו עושים את זה בצורה אגרגטיבית, כמו שיש - - -

אורלי לוי אבקסיס: כן, רק להתחיל במשהו.

<אורן פרסמן: כן.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו גם רואים פערים.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת הציגו כאן מספר דוגמאות ואנחנו רואים פערים מבחינת התקינה של מספר ילדים על אחות, שהוא שונה מבתי החולים.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת גם מהבחינה הזו אין אחידות, וכשאנחנו מדברים על מודל התמרוץ שבעצם מסייע לבתי החולים, המשמעות שלו שבתי חולים שנמצאים מאחור ולא עשו את ההתקדמות, הם לא מתומרצים, אתם יודעים, זה כמו ביצה ותרנגולת.

יפעת שאשא ביטון: מה שבעצם יפגע ביכולת שלהם עכשיו לעשות את המאמצים ולהתקדם ואז הם בעצם נשארים מאחור.

<אורן פרסמן: גם בתי חולים שזכו בציונים גבוהים במדד התמרוץ, מתומרצים בדיעבד.

<אורן פרסמן: הם מתומרצים על הישגים ואנחנו נותנים להם מענק כדי שישקיעו.

יפעת שאשא ביטון: אבל אם לא יהיו להם מקורות אז אולי הם לא יוכלו להשיג הישגים.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת איך אנחנו מוודאים שאותם בתי חולים לא נשארים מאחור, כשהאחרים, שאני מאד מפרגנת ואני חושבת שצריך לתמרץ אותם, ככה מתקדמים קדימה בזכות מודל התמרוץ.

יפעת שאשא ביטון: השאלה איך אנחנו מצמצמים את הפער הזה.

<אורן פרסמן: יש נקודות שיותר קל לצבור ללא עלות משמעותית.

<אורן פרסמן: כוח אדם זה עלות מאד יקרה.

<אורן פרסמן: בינוי - - -

<קריאה: זה החוסר הגדול.

<אורן פרסמן: נכון, כי זה החסר העיקרי.

<קריאה: 46% מהמודל ה - - -

<אורן פרסמן: נכון, כי זה החסר העיקרי.

<אורנה פלידל-רימון: אני אגיד לכם עוד דבר, משהו במודל הזה זה שבעצם אם אתה מסתכל, בבתי חולים שונים יש יחס לידות למיטות – שונה.

<אורנה פלידל-רימון: למשל לא משנה, בבית החולים מאיר יש 7,500 לידות, לקפלן 7,500, יש להם 24 מיטות.

<אורנה פלידל-רימון: לנו יש 20 מיטות.

<אורנה פלידל-רימון: זה כל מיני עיוותים שנוצרו בשנים.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

<אורנה פלידל-רימון: מצד שני, כשאתם באים למדוד את זה, אז אתם מודדים ואומרים 7,000 לידות, צריכות להיות 35 מיטות ולפי זה אתם מחשבים את התקינה ולפי זה אתם נותנים את הציונים.

<אורנה פלידל-רימון: מכיוון שסעיף כוח אדם תופס אחוז מאד גבוה, הוא 24 ועוד 7.

<אורנה פלידל-רימון: זה 31% כוח האדם הסיעודי - - -

<אורן פרסמן: זה ירד מתחת למחצית מהמשקל.

<אורנה פלידל-רימון: אוקיי.

<אורנה פלידל-רימון: אז יש בתי חולים, ואני לא אקח את הדוגמא שלי, אבל למשל הדסה עין כרם שיש להם גם 7,000 לידות.

<אורנה פלידל-רימון: לדעתי להם יש 15 מיטות או 18 מיטות.

<אורנה פלידל-רימון: אז היחס הזה - - -

<בנימין בר-עוז: אני אגיד לך בדיוק.

<בנימין בר-עוז: 5 מיטות טיפול נמרץ ו-12 מיטות טיפול ביניים בתקן.

<אורנה פלידל-רימון: אני מדברת על כל המיטות.

<אורנה פלידל-רימון: 17 מיטות.

<בנימין בר-עוז: בתכלס יש שם 25 ילדים.

<אורנה פלידל-רימון: ואנחנו מקבלים, גם חולוד מקבלת 30 תינוקות על 24 מיטות וגם אני יש לי 26 תינוקות על 20 מיטות.

<ורד פליישר-שפר: ולי יש 30 על 22.

יפעת שאשא ביטון: מטורף.

<אורנה פלידל-רימון: העיוותים האלה שנוצרו במשך השנים, אתם לא לוקחים את זה בחשבון ומצד שני אתם ממשיכים לדרג לפי ה-31% האלה.

<אורנה פלידל-רימון: למשל אני תמיד מתחילה בחסר, בגלל שאם יש לי 20 מיטות במקום 35 מיטות, אני בחיים לא אקבל 70 אחיות.

<אורנה פלידל-רימון: אז זה אפילו לפני שאתם מתקנים - - -

יפעת שאשא ביטון: זה עיוות על עיוות.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת זה משהו שמצטבר ובסופו של דבר יוצר פער מאד מאד גדול בין מה שאנחנו רוצים להשיג לבין מה שיש - - -

<אורנה פלידל-רימון: בדיוק.

אורלי לוי אבקסיס: יש בית חולים שמספר המיטות בו הוא לפי מספר המיטות המבוקש?

<מואוויה כבהה: יש יותר אפילו.

<מואוויה כבהה: בשיבא יש יותר מיטות מהדרישה של החוזר.

<אורן פרסמן: מיטה אחת.

אורלי לוי אבקסיס: כמה יותר מיטות?

<מואוויה כבהה: יש חמש מיטות יותר.

<אורן פרסמן: ברישיון?

<אורן פרסמן: לא.

<מואוויה כבהה: לא, בפועל.

<אורן פרסמן: אני מדבר לפי הרישיון.

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל אותי מעניין מה יש בפועל.

יפעת שאשא ביטון: כי אם הרישיון הוא נחמד ויפה ובפועל יש לנו עיוותים, אז אנחנו נמצאים בבעיה.

<אורן פרסמן: המדידה והמודל יוצאים עם סרגל אחיד לכולם על מנת למצוא שוויוניות.

<אורן פרסמן: אנחנו מודעים לזה.

<חולוד שביטה: הנהלת בתי החולים - - - הם לא רוצים לסגור פגיות.

<חולוד שביטה: לא רוצים אם אין פגים, כי זה כסף.

יפעת שאשא ביטון: סליחה, אנחנו לא נצליח ככה.

יפעת שאשא ביטון: אני אתן לך להתייחס, אבל לא נוכל לשמוע את כולם ביחד.

<אורן פרסמן: המדידה במודל מודדת את כולם באמצעות הסרגל.

<אורן פרסמן: אנחנו לא בודקים כל אחד בסרגל שונה, על מנת לא ליצור הטיה לטובת זה או אחר.

<אורן פרסמן: בתכנית המיטות של שנת 2011 נוספו מיטות, מתוך 960 – 240 לטובת הפגייה, כי זה התפזר על כלל הפגיות ברחבי הארץ.

<אורן פרסמן: תכנית המיטות הנוכחית תשלים את המהלך הזה עוד טיפה.

אורלי לוי אבקסיס: כמה זה עוד טיפה?

<אורן פרסמן: עוד לא נסגרה הקצאה הסופית של המיטות, אבל יש בממוצע 200 מיטות תוספתיות לשנה בחמש השנים הקרובות.

אורלי לוי אבקסיס: 200 מיטות נוספות לשנה בחמש הקרובות?

<אורן פרסמן: בכלל המיטות, לאו דווקא בפגייה?

אורלי לוי אבקסיס: אה.

אורלי לוי אבקסיס: כמה אחוזים מהן תהיינה לפגיות?

<אורן פרסמן: ההקצאה עוד לא נסגרה.

אורלי לוי אבקסיס: כמה דרשתם?

<אורן פרסמן: הדרישה הייתה גלובאלית לכלל המערכת, לכלל כל המקצועיות.

יפעת שאשא ביטון: זה יהיה לשיקול דעתו שוב של מנהל בית החולים, או שמישהו יפקח על זה שהמיטות - - -

<אורן פרסמן: לא, לא, המיטות ברישיון הוא לפי צורך רפואי, לפי מינהל הרפואה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, זה ממוקד.

יפעת שאשא ביטון: לא כמו הכספים שמגיעים ולא יודעים איפה זה מתפזר.

<אורן פרסמן: המיטות זה צבוע ומוקצה על ידי המשרד.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, מאה אחוז.

יפעת שאשא ביטון: ד"ר צנגן, בבקשה.

<שמואל צנגן: כן, תודה יפעת.

<שמואל צנגן: חשוב לי לשים את הנתונים.

<שמואל צנגן: על פי הוועדה שסיגל ציינה, של משרד הבריאות, שקבעה מה צריך להיות, במדינת ישראל, על 180,000 היילודים שנולדים, כן ירבו, צריכים להיות בפגיות 900 מיטות, מתוכן 300 מיטות טיפול נמרץ.

<שמואל צנגן: יש תחשיב מדויק בחוזר שיצא על ידי משרד הבריאות.

<שמואל צנגן: מתוך ה-300 מיטות, בפועל במקום 900 יש כ-760 מיטות ובמקום 300 מיטות טיפול נמרץ רשומות כבר 251 מיטות טיפול נמרץ, אבל הבעיה, כמו שחולוד אמרה, שאותן 251 מיטות לא מתוקננות כמיטות טיפול נמרץ.

<שמואל צנגן: הן מתוקננות בתקינה ישנה, אנכרוניסטית, מהמאה הקודמת.

יפעת שאשא ביטון: כן.

<שמואל צנגן: ועל זה צריך למקד את המאמץ.

<שמואל צנגן: להכיר באותן 251 מיטות שכבר מופיעות ברשומות של בתי החולים כמיטות טיפול נמרץ בפגיה, לתקנן אותן כמיטות טיפול נמרץ ואז גם לחולוד וגם לקרן ולכולנו יהיה אחרת.

אורלי לוי אבקסיס: האבסורד הוא שהם כותבים שהן טיפול נמרץ, טיפול מיוחד ביילוד, אבל התקינה שם היא שונה מאשר טיפול נמרץ אצל מבוגרים.

<חולוד שביטה: בדיוק.

אורלי לוי אבקסיס: כי שם צריך יותר, כי פה אין שום אופציה שמישהו אחר יכול, או כוח סיעודי אחר יכול לתת את העזרה הזו.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו צריכים לזכור שהאחיות אלו קורסות.

אורלי לוי אבקסיס: זה הופך להיות מקצוע במצוקה.

אורלי לוי אבקסיס: אף אחת לא רוצה להגיע למקום שאין מי שיחליף אותה, לא בחגים, לא בשבתות, לא בכיפור.

אורלי לוי אבקסיס: צריך להבין, גם הרופאים וגם האחיות הם פשוט בשליחות.

אורלי לוי אבקסיס: הם מלאכים.

אורלי לוי אבקסיס: הם מדהימים, אבל גם מלאכים בסוף קורסים.

אורלי לוי אבקסיס: ואם המערכת לא תתגייס, אנחנו לא נמצא אחיות שתהיינה מעוניינות להגיע לתחום הזה ושלא נדע אחר כך מהתוצאות.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה.

<ורד פליישר-שפר: אני כן הייתי רוצה להגיב בעוד משהו.

יפעת שאשא ביטון: מיד ורד.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו ניתן לגיטי ואחר כך נעביר לך.

<גיטי מאירוביץ: אני לא אשת מקצוע.

<גיטי מאירוביץ: אני עיתונאית במקצועי, אבל אני אמא לשלושה פגים.

<גיטי מאירוביץ: יש לי רקורד.

<גיטי מאירוביץ: שניים הם תאומים מקסימים בני 5.5 שנים, שבוע 29, 840 גרם והקטנה שלי, שעברה פרוטוקול קירור 72 שעות - - -

אורלי לוי אבקסיס: מה זה פרוטוקול קירור?

<<גיטי מאירוביץ: > בגדול, בעברית שלי – הקפיאו אותה.

אורלי לוי אבקסיס: הקפיאו אותה לטובתה.

<בנימין בר-עוז: אני אסביר לך.

<בנימין בר-עוז: כאשר תינוק נולד במצוקה ויש חשד לפגיעה מוחית, אחת השיטות לטפל בו, ושהוכיחה את עצמה מבחינת העתיד, זה לקרר אותו ל-34 מעלות למשך 72 שעות, תוך מעקב כמובן אחרי ה-EEG וכל הדברים שלו ואז לחמם אותו בהדרגה.

<בנימין בר-עוז: זה גורם לירידה של המטבוליזם במוח ומעגל הנזק - - -

אורלי לוי אבקסיס: אתה רואה שלמדתי עוד משהו חדש היום.

<בנימין בר-עוז: אוקיי, אבל עדיין יש לי מקום עבודה בשבילך, אם את רוצה.

<קריאה: אבל זה אסור לפגים.

<קריאה: חליפת קירור אסורה לפגים.

<בנימין בר-עוז: זו שיטת הטיפול בתינוקות בעיקר משבוע 36 ומעלה, שעברו מצוקה בלידה.

<<גיטי מאירוביץ: > אז המצוקה שלה הייתה חד משמעית.

<<גיטי מאירוביץ: היא נולדה אם אפגר 0, שיש גם מילה אחרת בעברית בשביל זה.

<<גיטי מאירוביץ: נולדה לא בדיוק בחיים.

<בנימין בר-עוז: תינוק מת, נו, בקיצור.

<<גיטי מאירוביץ: > בדיוק.

<<גיטי מאירוביץ: האמת היא שבגלל הרקורד הקודם שלי והמלאכים - וכאן אני באה לשים דגש על המילה מלאכים – הכירו אותי בפגייה.

<<גיטי מאירוביץ: אמרו לא.

<<גיטי מאירוביץ: לא עוד פעם.

<<גיטי מאירוביץ: היא לא פה עוד פעם.

<<גיטי מאירוביץ: ואותו אחד אמר אני לא חשבתי שאת תחיי, אנחנו נותנים לזה פור, הילדה הזאת תחייה.

<<גיטי מאירוביץ: והוא עשה והוא מלאך ולא רק הוא בתור רופא, אלא הצוותים בכלל.

<<גיטי מאירוביץ: ואז אני באה לספר לכם – חברת הכנסת ולך – מה קורה.

<<גיטי מאירוביץ: אנחנו מגיעים ללידה הזו, לא מתוכננת, ממקום מאד קשה רגשית.

<<גיטי מאירוביץ: מאד מאד.

<<גיטי מאירוביץ: וגם אם כבר עברתי את זה בעבר, זה עדיין נורא קשה.

<קריאה: עוד יותר.

<<גיטי מאירוביץ: > ואז אני עטופה בכל כך הרבה אהבה ותמיכה וסיוע והכל הכל מקסים, עד היום שאחרי.

<<גיטי מאירוביץ: ביום שהם אומרים לנו שלום וזה יכול להיות אחרי ארבעה חודשים ואנחנו כבר חברים הכי טובים וכל היום בווטסאפ, עדיין.

<<גיטי מאירוביץ: אנחנו אומרים שלום וניגשים לקהילה, שפשוט זה חזית אכזרית.

<<גיטי מאירוביץ: אני עוד פעם, עיתונאית, יש לי הרבה חברים, מספיק, שמושכים בחוטים הנכונים והם מכירים את החברים של החברים.

<<גיטי מאירוביץ: בשביל להגיע לתור הראשון לנוירולוג או לפיזיותרפיה, ומדובר על ילדים שוודאי יצטרכו מעקב – שבוע 29 – הם ודאי יהיו במערכת.

<<גיטי מאירוביץ: לקח לי שמונה חודשים לתור הראשון והפעלתי את כל הכוחות ואני לא פראיירית, אוקיי?

<<גיטי מאירוביץ: אמיתי.

<<גיטי מאירוביץ: אני באה לספר כאן מה שקורה בשטח.

<<גיטי מאירוביץ: שמונה חודשים - - -

יפעת שאשא ביטון: והטיפול בילדים האלה הוא קריטי.

<<גיטי מאירוביץ: > כלכלית אני גם לא מבינה, אני זוכרת את עצמי אומרת אבל חברה, אתם מאבדים זמן.

<<גיטי מאירוביץ: אני פניתי לשר"פ.

<<גיטי מאירוביץ: אני האמא של הילד הזה בסוף, אני לא יכולה לחכות.

<<גיטי מאירוביץ: אין לי כסף לשר"פ.

<<גיטי מאירוביץ: כולם מספרים לי, ליצמן אומר אני מבטל את השר"פ, בהדסה עין כרם איזה בלגן הוא עשה עם השר"פ, אני אומרת אבל מה אתה מצפה ממני?

<<גיטי מאירוביץ: אין אף אחד שם בקהילה שיבוא ויגיש ממוש, אנחנו מבינים, קיבלת תמיכה אדירה בפגייה, אנחנו מוכנים לקראתך.

<<גיטי מאירוביץ: אנחנו מדברים פה בנתונים על כ-1,500 פגים בפגות קיצונית שוודאי יהיו במערכת של המעקב הרפואי עד בסביבות גיל 6.

<<גיטי מאירוביץ: איך יתכן שאין הקצאה מיוחדת?

<<גיטי מאירוביץ: כולה 1,500 מקומות בפרישה ארצית.

<<גיטי מאירוביץ: אני רוצה לדעת שאם ילדתי פג, את הטיפונת הזאת, כי תאמינו לי, בסופו של דבר הקושי זה להאכיל כאשר כל האכלה היא קרוב לשעה.

<<גיטי מאירוביץ: הקושי האמיתי הוא בבית ואנחנו עושים את זה ואני יודעת להגיד וואו, אנחנו מדהימים, ההורים של הפגים האלה, אני באמת אומרת את זה ממקום אמיתי, כי הייתי שם כבר מספיק פעמים וזה מיוחד.

<<גיטי מאירוביץ: אבל להתמודד עם אנשים שבאים ואומרים תתקשרי מחר, עוד חודש.

<<גיטי מאירוביץ: אין מקום.

<<גיטי מאירוביץ: אבל אתם בסוף תטפלו בהם, אז למה להתיש אותנו?

<<גיטי מאירוביץ: למה לשגע?

<<גיטי מאירוביץ: ואיפה הילדים שלנו נופלים?

<<גיטי מאירוביץ: ואם כסף – אז אין שר"פ ואם אין שר"פ אז איבדתי זמן.

<<גיטי מאירוביץ: איבדתי זמן, עכשיו אני עם מצפון פולני מפה ועד אמריקה, של מה יהיה מאחר, כי אולי הוא לא יתקדם ואולי פספסתי זמן קריטי, והפיזיותרפיה לא התחילה.

<<גיטי מאירוביץ: זה פשוט לא הגיוני והלוואי, הלוואי שאתם תהיו אנשי בשורה היום, שתבואו ותגידו כל אדם שיוצא מהפגייה יש לו מקום מוכן.

<<גיטי מאירוביץ: הילדים האלה, נכון, כולם שווים בעיני, כן, זה נכון, אבל לפגים שלנו מגיע פוש אחד נוסף, כי הם היו גיבורים.

<<גיטי מאירוביץ: הם הגיבורים האמיתיים והם עוד שלושה ארבעה חודשים נלחמו בטירוף כדי לנשום ו - - -

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו תספרי לנו מה איתם.

אורלי לוי אבקסיס: אני במתח.

אורלי לוי אבקסיס: מה עם אותה ילדה?

<<גיטי מאירוביץ: > קודם כל הילדים שלי מדהימים, אבל הפגים שלי, הראשונים, הם מדהימים, הם בני 5.5 שנים, לומדים לקרוא.

<<גיטי מאירוביץ: חכמים.

<<גיטי מאירוביץ: נבונים.

<<גיטי מאירוביץ: מדהימים.

<בנימין בר-עוז: זה בגלל העירוי, זה לא בגללך.

<בנימין בר-עוז: בעירוי אנחנו נותנים להם כל מיני חומרים שאתם לא יודעים.

אורלי לוי אבקסיס: הם עברו ארבעה חודשים עם רופאים.

אורלי לוי אבקסיס: רמת המשכל שלהם, הם כנראה שמענו הרבה.

<<גיטי מאירוביץ: > אחד יהיה ניאונטולוג, השני נוירולוג, זה בטוח.

<<גיטי מאירוביץ: והקטנה שלי, שהיא תחיית המתים, אנחנו קוראים לה, זה נס אמיתי, היא הייתה במשך 14 דקות בלי חמצן, 14 דקות יש לזה משמעות אחת.

<<גיטי מאירוביץ: כיום היא המובילה בסקר של שערי צדק – בית חולים פה בירושלים, מוביל על פרוטוקול קירור.

<<גיטי מאירוביץ: היא חגגה עכשיו שנה, לפני כמה שבועות.

יפעת שאשא ביטון: איזה יופי.

יפעת שאשא ביטון: מזל טוב.

<<גיטי מאירוביץ: > תודה.

<<גיטי מאירוביץ: והיא מדברת, היא הולכת, היא גאון.

<<גיטי מאירוביץ: במקרה שלה – ההקפאה עשתה לה רק טוב.

<בנימין בר-עוז: הקפאה לא נשמעת טוב.

<בנימין בר-עוז: תגידי קירור.

<<גיטי מאירוביץ: > כאמא אני ירדתי המון, ירדתי, אבל היא מקסימה ומדהימה.

<<גיטי מאירוביץ: אבל אתם יודעים מה?

<<גיטי מאירוביץ: לא רוצים ניסים.

<<גיטי מאירוביץ: אנחנו רוצות לבוא, ללדת, לחזור הביתה ולהתלונן שהתפר היה כואב.

<<גיטי מאירוביץ: זה מה שאני רוצה.

<<גיטי מאירוביץ: זהו.

<<גיטי מאירוביץ: לא יותר מזה.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

יפעת שאשא ביטון: מהיכן את?

יפעת שאשא ביטון: את מירושלים?

<<גיטי מאירוביץ: > אני ירושלמית, אבל הכי חשוב פה, במקום הזה, שיש לי כל כך הרבה אנשים טובים ואחיות שאני מעריצה שלכם.

<<גיטי מאירוביץ: אנחנו מדברים על מלאכים, זה לא אנשים.

<<גיטי מאירוביץ: תחליפו בפרוטוקול את המילים האלה.

יפעת שאשא ביטון: נכון, נכון.

<<גיטי מאירוביץ: > זה מלאכים.

<<גיטי מאירוביץ: הם עובדים בצורה מטורפת, שאני רואה לפעמים אחיות ואחת אמרה לי – מאמי, קפה לא שתיתי מהבוקר, והיא לא משקרת.

<<גיטי מאירוביץ: היא עובדת כמו חמור.

<<גיטי מאירוביץ: היא רצה ממקום למקום.

<<גיטי מאירוביץ: היא עושה את הלא יאומן וגם באה ועוד שואלת אותי בסוף – מה עניינים?

<<גיטי מאירוביץ: איך?

<<גיטי מאירוביץ: כואב?

<<גיטי מאירוביץ: איך הולכת ההנקה?

<<גיטי מאירוביץ: איך יש לך בכלל זמן לשאול אותי?

<<גיטי מאירוביץ: זה לא שפוי שלא נותנים להם את הכי הרבה תמיכה.

אורלי לוי אבקסיס: זה חומר אנושי מיוחד.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

<<גיטי מאירוביץ: > לגמרי.

<<גיטי מאירוביץ: אז בסך הכל אנחנו מדברים על אנשים שמגיע להם את הפור הזה, ואם מישהו יוכל לעשות את זה, בבקשה.

<<גיטי מאירוביץ: בבקשה.

<<גיטי מאירוביץ: לגמרי.

יפעת שאשא ביטון: גיטי, תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אני לא אסגיר את שמו, אבל גם בכנסת יש לנו חבר כנסת מדהים, מוכשר, יפה, שנולד פג וכנראה שזה הפיצוי שלהם אחר כך, כשהם גדלים ומתפתחים.

יפעת שאשא ביטון: הוא חבר כנסת היום, אבל הוא מוכשר מאד מאד.

אורלי לוי אבקסיס: מי נולד פג?

יפעת שאשא ביטון: אני לא אסגיר אותו.

<בנימין בר-עוז: השאלה איזה פג?

<בנימין בר-עוז: כי פעם ההגדרה של פג הייתה כל מי שנולד פחות מ-2.5 קילו.

יפעת שאשא ביטון: לא, לא.

יפעת שאשא ביטון: הוא היה פג – פג.

יפעת שאשא ביטון: הוא אפילו אמר - - -

<בנימין בר-עוז: משנת 1960 התחילו להגדיר את זה כך.

יפעת שאשא ביטון: לא, הייתה התמודדות משפחתית ואתמול יצא לנו לדבר קצת בעקבות הדיון היום.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, ורד.

<ורד פליישר-שפר: תקראו קצת על ההיסטוריה של הניאונטולוגיה שזה נורא נורא חשוב, ואז תשמעו כמה אנשים היום פגים.

<ורד פליישר-שפר: ובדרך כלל כשמשפחה מגיעה, שתדעו, הם לא יודעים מה זה פג ויש כזה פער בין מה אתה מצפה ואתה מסתכל בטלוויזיה ואתה רואה את התינוקות האלה עם בקלה, ואתה מאושר, ילדת.

<ורד פליישר-שפר: ואז פתאום אתה רואה 700-800.

<ורד פליישר-שפר: לנו הייתה השנה 512 גרם.

אורלי לוי אבקסיס: זה פחות מסוכר.

אורלי לוי אבקסיס: תבינו.

אורלי לוי אבקסיס: זה מטורף.

יפעת שאשא ביטון: פחות מקילו סוכר.

<<גיטי מאירוביץ: > יש לי תמונה.

<<גיטי מאירוביץ: הם בוודאי רואים את זה יום יום.

<<גיטי מאירוביץ: רואים את אבא שלי מגיע לפגייה ומניח עט פרקר, שהוא קטן יותר מהעט הזה, עט פרקר על יד התינוק שלי, ואני אפילו לא בטוח שהעט לא היה קצת יותר ארוך.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו יכולים לראות גם בתערוכה פה, שארגון לה"ב ארגנו.

אורלי לוי אבקסיס: צריך להגיד להם תודה רבה.

<בנימין בר-עוז: זה היה 800 גרם?

<בנימין בר-עוז: את מגזימה.

<בנימין בר-עוז: 800 גרם זה יותר מעט פרקר.

<בנימין בר-עוז: עזבי.

<<גיטי מאירוביץ: > שלי הם פיציים.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, ורד.

<ורד פליישר-שפר: אני רוצה לדבר על שני עיוותים בעיני לפחות.

<ורד פליישר-שפר: אחד, היום בבוקר גם שאלו בוועדה הראשונה האם כל תינוק מגיע לפגייה ואני שמחה שהילדה שלך בסדר, אבל לא פעם מגיעים תינוקות שהם גדולים והם מאושפזים תקופות ממושכות ומי שראה פעם תינוק שנמצא בתהליך שנקרא קירור, זה תינוק שאין לך את הפריבילגיה לעזוב אותו.

<ורד פליישר-שפר: זה תינוק שהוא כל הזמן מקבל נגד כאבים, כי זה נורא כואב לקרר.

<ורד פליישר-שפר: וזה תינוק שכל הזמן מנוטר לא רק במוניטורים הרגילים, גם את התפקוד המוחי שלו.

<ורד פליישר-שפר: וזה תינוק שאתה כל הזמן צריך לשים לב על כמה שתן הוא נותן ואיך לחץ הדם שלו ועל כל כך הרבה דברים.

<ורד פליישר-שפר: ולכן בסופו של דבר באים ואומרים יש תקציב דיפרנציאלי.

<ורד פליישר-שפר: דיפרנציאלי זה אומר מתחת ל-750.

<קריאה: 1.750 קילו.

<בנימין בר-עוז: 750, אל תקצצי.

<ורד פליישר-שפר: אוי, סליחה, סליחה.

<ורד פליישר-שפר: אבל יש תינוקות שנולדים שני קילו, שמאושפזים חודש וחצי בפגייה.

<ורד פליישר-שפר: אף אחד לא נודע את הדעת על אותם התינוקות וגם על זה משרד הבריאות צריך לבוא ולהגיד ולחשוב האם זה הגיוני, כי גם התינוקות האלה צריכים את ההשקעה היומיומית.

<ורד פליישר-שפר: גם הם צריכים את האחות פר ילד ואתם יודעים מה?

<ורד פליישר-שפר: אני לא רוצה.

<ורד פליישר-שפר: אתם אמרתם שאז ויתרתם לאחות וחצי.

<ורד פליישר-שפר: אני רוצה שנגיע לשם.

אורלי לוי אבקסיס: הלוואי.

<ורד פליישר-שפר: שנגיע לשם ונהיה, כי החלוקה, דרך אגב בתכנית הכוכבים יש את החלוקה.

<ורד פליישר-שפר: אתה רואה כמה אחיות צריכות להיות בטיפול נמרץ וכמה אחיות צריכות להיות בטיפול מיוחד ליילוד, ובסופו של דבר מביאים עוד אינקובאטור ואומרים טוב, פה נעלים מהאינקובאטור הזה קצת את הכוכבים, אבל האינקובאטור הזה הוא חשוב ואני לא מזלזלת בו - - -

אורלי לוי אבקסיס: עם תקינה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אם הוא לא בא עם התקינה שלו, אז זה כמו להביא מיטה מהבית.

<ורד פליישר-שפר: אם הוא לא בא עם התקינה של אחות ואני יודעת כמה אני נלחמתי כדי לשכנע שצריך את כל הפונקציות מסביב – דיאטנית ובית מרחקת.

<ורד פליישר-שפר: מולי יודע איזו עבודה עשיתי כדי להגיע לזה שיהיו לנו את כל אלה.

<ורד פליישר-שפר: ולכן זה משהו שצריך לקחת בחשבון.

<ורד פליישר-שפר: מולי הזכיר את מחלקות התינוקות.

<ורד פליישר-שפר: מחלקות התינוקות, שזה עיוות לגמרי וכולם חושבים בבתי חולים שמחלקת תינוקות זה פיפי קקי ורבותי, זה לא.

<ורד פליישר-שפר: זה לא.

<ורד פליישר-שפר: בבוקר חבר הכנסת אייכלר אמר על אותו תינוק שהיה בתינוקייה 48 שעות – יש שם עיוות של אחיות עוד יותר גבוה ממה שיש בפגיות וזה לא צוות סיעודי משותף.

<ורד פליישר-שפר: בפגייה זה בפגייה ובמחלקת תינוקות זה-.

<ורד פליישר-שפר: ואז מה עושים?

<ורד פליישר-שפר: לוקחים את כל מי שלקראת פנסיה ואומרים מה המחלקה הכי קלה?

<ורד פליישר-שפר: בואו נשים אותם במחלקת תינוקות.

<ורד פליישר-שפר: זה עיוות.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

<ורד פליישר-שפר: זה עיוות.

<ורד פליישר-שפר: וכשאני הולכת לסיעוד ולפעמים אומרים לי תקשיבי, זה הסיעוד, את מנהלת מחלקה, אל תתערבי.

<ורד פליישר-שפר: אני אומרת מה זה אל תתערבי?

<ורד פליישר-שפר: אני צריכה גם שם אחיות.

<ורד פליישר-שפר: אני צריכה שאם הוחלט על ידי משרד הבריאות שיש יועצת הנקה, היא תתפקד כיועצת הנקה ולא ייקחו לי את יועצת ההנקה ויגידו לי את היום אחות ויועצת הנקה.

<ורד פליישר-שפר: כי זה לעבוד עלינו בעיניים.

<ורד פליישר-שפר: אין לה את הזמן, ומי שיגיד לי שיש לה את הזמן לשבת ולתת את הייעוץ, בזמן שהיא צריכה לבדוק שהוא לא צהוב, לבדוק שהוא לא מכחיל, לבדוק שהוא אוכל כמו שצריך, לבדוק שאין לו צהבת, לבדוק שהוא לא ירד במשקל – אז מי שאומר לעצמו היא יכולה לעשות, גם אם היא סופרמן וחלק מהן הן באמת סופרוומן, סליחה.

<ורד פליישר-שפר: גם אם היא סופרוומן היא לא תצליח לעשות את זה.

<ורד פליישר-שפר: ואם אף אחד לא יבוא ויגיד לסיעוד, כי זה לא רק הנהלה רפואית, זה גם הנהלה סיעודית.

<ורד פליישר-שפר: לא יבואו להנהלה הסיעודית ויגידו להם חברים, אין דברים כאלה.

<ורד פליישר-שפר: אתן לא יכולות לעשות את זה.

<ורד פליישר-שפר: יש חוזר מנכ"ל שצריך לכבד אותו.

<ורד פליישר-שפר: אנחנו חיים במדינת חוק, אז בואו נכבד את החוקים שכבר קיימים.

<ורד פליישר-שפר: לא נצליח לשפר לא את מחלקות התינוקות ולא את הפגייה ואותו תינוק שצריך להגיע לפגייה יגיע תוך יומיים ולא תוך 24 שעות.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה ורד.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו ניתן ליעל.

<יעל שמעיה: יעל שמעיה.

<יעל שמעיה: אני משמשת כיושב ראש ועד מנהל של עמותת לה"ב.

<יעל שמעיה: אני אמא לשתי פגות בנות 3 ו-6, נולדו 1.300 קילו ו-1.600 קילו.

<יעל שמעיה: הן מקסימות.

אורלי לוי אבקסיס: ואת בעוד כובע.

<יעל שמעיה: ואני בעוד כובע, אני דיאטנית בפגיית העמק.

<יעל שמעיה: כלומר אני עובדת בתוך הפגייה.

<יעל שמעיה: ילדתי בפגייה.

<יעל שמעיה: המנהלת שלי בעצם היא זאת שהחזיקה את הבת שלי.

<יעל שמעיה: הראשונה שהחזיקה את הבת שלי ואני הולכת כל יום לעבוד איתה.

<יעל שמעיה: זה מאד מעורר השראה.

<יעל שמעיה: דיברו פה על המון המון דברים חשובים ואני יכולה להגיד שגם בנושא התקינה של האחיות, שזה בחשיבות מספר אחת, יש את שאר מקצועות הרפואה, שאנחנו יושבים שם, ואם אני מדברת מהמקום שלי, כדיאטנית, התקינה שלי כיום בהחלטת משתפרת בעקבות מודל הכוכבים, אבל הצרכים של פג מבחינה תזונתית, מבחינת גדילה – לפעמים שואלים אותי מה את עושה שם בפגים – דיאטנית?

<יעל שמעיה: מדובר על הזנות ורידיות, על התאמה של קלוריות לפג שבכלל מוגבל בנפח, כי אי אפשר לתת לו נפח הזנה.

<יעל שמעיה: זאת עבודה כל כך קשה, שלא לדבר על ליווי של המשפחות האלה לקראת השחרור.

<יעל שמעיה: הרבה פעמים אין לי, פשוט אין לי את הזמן להכין אותם לקראת השחרור.

<יעל שמעיה: כל מה שגיטי דיברה עליו.

<יעל שמעיה: הם עטופים בתוך הפגייה ואני בודקת שם את מספר הקלוריות שהפג מקבל והאם הוא גדל מספיק ואם הוא לא, אז יש ישיבה שלמה על מה לעשות כדי שהוא יעלה.

<יעל שמעיה: יום למחרת האמא נמצאת איתו, ההורה נמצא איתו - - -

יפעת שאשא ביטון: ה - - - נפרץ בבת אחת.

<יעל שמעיה: ופשוט אנחנו מוצאים אותם אחר כך במעקב פגים כשהם מגיעים, אם הם מגיעים, לפעמים בתת תזונה.

<יעל שמעיה: זה מצב שהוא לא יכול להיות.

<יעל שמעיה: זה מצב שמשרד הבריאות באמת מנסה לשפר כל הזמן, אבל בלי התקצוב ובלי התקינה – אנחנו פשוט רחוקים מהמקום הזה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה יעל.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נסכם את הדיון.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת לוי-אבקסיס, את רוצה לומר דברים לסיכום?

אורלי לוי אבקסיס: אני אשמח.

אורלי לוי אבקסיס: קודם כל אני שמחה שבכל שנה מאשרים לנו את זה פה בכנסת, לעשות את היום הזה, כי הוא מביא לתוצאות.

אורלי לוי אבקסיס: הוא מעלה את הנושא הזה לסדר היום וככל שהוא יהיה בסדר היום, ככה על השולחן, אנחנו נוכל להביא להתייחסות אמיתית ולפעמים אנחנו יודעים שדברים שנמצאים רחוק מהעין, אז זה גם רחוק מהלב ורחוק מפנקס השיקים של מי שיושב על השלטר.

אורלי לוי אבקסיס: אבל יש לנו תוצאות וזה רק מראה שאנחנו צריכים להמשיך.

אורלי לוי אבקסיס: והתוצאות האלה לא צריכות לספק אותנו.

אורלי לוי אבקסיס: הן רחוקות מלספק אותנו.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו הנושא של הפגים בקהילה.

אורלי לוי אבקסיס: זה קטסטרופה אחת גדולה, אבל מצד שני אנחנו יכולים לקחת את זה כפלטפורמה לגייס עוד מתמחים לתחום הזה, כי היום התחום הזה הוא רק בבתי החולים, הוא לא בקהילה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל ברגע שתהיה דרישה גם לניאונוטולוגים בקהילה, זה בעצם יביא לאיזו שהיא מעטפת, לאיזה שהוא אופק תעסוקתי לאותם רופאים, גם לאופציות של עבודה נוספת ולא רק בתוך.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו צריכים לתמרץ את המתמחים להגיע לתחומים האלה.

אורלי לוי אבקסיס: עדיין חסרים לנו למעלה מ-40% רופאים.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להגיד להורים האלה אתם פשוט מדהימים.

אורלי לוי אבקסיס: אני חוויתי את זה על בשרי עם אחותי, שילדה תאומות במשקל 800 גרם ומפה הייתה את, כשהיית בבית החולים העמק, עם פרופסור בן עמי, אם אני לא טועה.

<ורד פליישר-שפר: זה היה ד"ר דני רייך.

אורלי לוי אבקסיס: אוקיי ואחת שרדה ואחת לא.

אורלי לוי אבקסיס: בואו נדבר גם על זה, על האמהות שצריכות אחר כך גם להתמודד עם אובדן מצד אחד ועם הפחד והטרגדיה והחשש והפוביה לאבד את השני.

אורלי לוי אבקסיס: זה משהו שאנחנו צריכים לשים לב אליו.

אורלי לוי אבקסיס: החוסר בתקינה של אחיות הוא כל כך גדול, כי האחיות לא יכולות להתפנות וללמד את האמא איך להחזיק את הילד, איך לקרב והמחקרים מראים שהמגע הזה בין בן המשפחה לבין אותו יילוד, מביא לתוצאות הרבה יותר טובות הן בהתמודדות עם הזיהומים, שלא לדבר על ההדרכה של ההנקה ושל השאיבה, כי זה מונע זיהומים.

אורלי לוי אבקסיס: על בנק חלב אם כבר דיברנו במקום אחר היום.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להגיד תודה רבה לכל מי שעוסק במלאכה.

אורלי לוי אבקסיס: אני מרגישה שנפלה בחלקי זכות גדולה להיות חלק מהתהליך הזה ועוד נכונו לנו.

אורלי לוי אבקסיס: אני מקווה מאד שתהיה לנו עוד הרבה דרך הלאה ועוד הרבה הישגים.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חברת הכנסת לוי-אבקסיס.

<ורד פליישר-שפר: תודה גם לך, כי את באמת עושה הרבה בשביל הקטנים האלה וצריך שיהיה להם קול, כי הם כל כך קטנים, לא שומעים אותם.

<ורד פליישר-שפר: צריך שיהיה להם גם קול פה, בבית המחוקקים.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה חברת הכנסת לוי-אבקסיס.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו בשורה?

יפעת שאשא ביטון: אני מסכמת שתי דקות.

יפעת שאשא ביטון: תסמס להם שיש להם שתי דקות לתת לנו את מה שאנחנו מבקשים כאן.

אורלי לוי אבקסיס: אתה יכול להקריא?

<אלעד חדד: לא, אני רק אגיד שאנחנו עכשיו, היום, כאילו גם אם אני עוד לא רואה את זה, טוענים שזה באתר.

<אלעד חדד: אולי אני לא מוצא.

<אלעד חדד: פרסמנו חוזר שעבדנו עליו הרבה זמן, על הטיפול בפג בקהילה, על רצף הטיפול במעבר והטיפול.

<אלעד חדד: יחד עם מולי עבדנו על זה.

<אלעד חדד: יהיה צריך לממש את זה, אבל לפחות יש איזו שהיא אמת מידה.

יפעת שאשא ביטון: ויש יעוד תקציבי?

יפעת שאשא ביטון: כי אנחנו שמענו פה על חוזרים שקיימים ולא ממש קורה איתם משהו.

<אלעד חדד: לא כל פעם שאנחנו מפרסמים חוזר בא תקציב בצידו.

אורלי לוי אבקסיס: מצוין.

אורלי לוי אבקסיס: השאלה - - -

יפעת שאשא ביטון: משרד הבריאות משפט לסיכום ואנחנו נסכם את הדיון.

<מואוויה כבהה: בעקבות המשפט שאמרת, שיש חוזרים שלא קורה איתם, דווקא קורה.

<מואוויה כבהה: עשרות שנים המצב של הפגיות היה רעוע.

<מואוויה כבהה: משנת 2014 כשהחוזר הזה פורסם - - -

יפעת שאשא ביטון: צריך לומר את זה .

<מואוויה כבהה: נכון שעדיין יש חוסר אדיר בתקינת אחיות.

<מואוויה כבהה: לפי החוזר צריך 1,710 אחיות בפגיות כשאנחנו היום עומדים על 1,050, אבל לא צריך לשכוח שכשהתחלנו את המודל היינו ב-808, שזה בשנתיים וחצי.

<מואוויה כבהה: אני מקווה שבשנה הבאה נהיה 1,200.

אורלי לוי אבקסיס: רק?

אורלי לוי אבקסיס: רק?

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: אז ברשותכם אני מסכמת את הדיון.

יפעת שאשא ביטון: אני באמת רוצה להודות לכולם, גם לאנשי המקצוע המכובדים שהגיעו וגם ההורים המקסימים, שבאמת ליבי אתכם ואני שמחה לראות את החיוך והגאווה האישית על ההצלחה בדרך הזו.

יפעת שאשא ביטון: אז כל הכבוד.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כן נתחיל בדברים הטובים ונאמר שהפגיות עשו דרך.

יפעת שאשא ביטון: עשו כברת דרך מאד משמעותית גם בזכות העלאת הכל היכן שצריך בקרב מקבלי ההחלטות וגם בזכותכם בשטח.

יפעת שאשא ביטון: אבל כפי שנאמר כאן, יש לנו עוד דרך, דרך ארוכה וכדי לעשות אותו נכון אז הוועדה תיתן מספר המלצות ואם אני מפספסת משהו, אז אתם מוזמנים להוסיף.

יפעת שאשא ביטון: אז ראשית אני מבקשת פיקוח של משרד הבריאות, קצת יותר הדוק, על כל נושא החוזרים.

יפעת שאשא ביטון: היישום של הדברים בפועל, כי התחושה היא שהחוזר הוא המלצה ואני מניחה שלא לזה התכוון המשרד.

יפעת שאשא ביטון: אז כשאתם כותבים משהו או מחליטים משהו, תעקבו קצת יותר מקרוב על מנת לוודא שהדברים אכן קורים בשטח.

יפעת שאשא ביטון: הדבר השני שאני מבקשת ממשרד הבריאות זה לפקח גם על הנושא של התקציבים שמועברים לבתי החולים.

יפעת שאשא ביטון: לוודא שהתקציב הייעודי לפגיות מגיע לפגיות ולא עובר בדרך כל מיני פילטרים או ככה נשפך קצת הצידה לכל מיני משרדים אחרים או תפקידים אחרים והולך באמת לאן שהוא מיועד.

יפעת שאשא ביטון: אני קוראת מכאן למשרד האוצר ליישם את שיפור התקינה בפגיות, גם מבחינת תקינת האחיות, כפי שהעלה ד"ר צנגן וגם מבחינת התקנים של הרופאים הייעודיים, אותם 20 רופאים שדובר בהם.

יפעת שאשא ביטון: אז הפנייה היא למשרד האוצר.

יפעת שאשא ביטון: אני פונה – אני לא יודעת אם זה משרד הבריאות או משרד האוצר או שניהם ביחד – להכיר ב-251 המיטות שהועלו כאן כמיטות טיפול נמרץ, כפי שהן בעצם מתפקדות בפועל או מוגדרות בפועל, שיהיה לזה גם יישום תקציבי.

יפעת שאשא ביטון: יש משהו שהייתם רוצים להוסיף לכך?

יפעת שאשא ביטון: או שאם אנחנו נשיג את זה – אז דיינו עד שנה הבאה.

אורלי לוי אבקסיס: ראשית אם נשיג את זה, אז דיינו גם לעוד שנתיים, אני יכולה לומר.

<בנימין בר-עוז: אבל לא יותר משנתיים.

אורלי לוי אבקסיס: לא יותר.

אורלי לוי אבקסיס: - - - תאבון גדול.

אורלי לוי אבקסיס: אבל הנה, אני רואה שזה כבר פורסם, מצוין, תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: יופי, אז יש לנו גם בשורה בנושא החוזר.

אורלי לוי אבקסיס: כן.

אורלי לוי אבקסיס: הלוואי שהוא ייושם בשטח.

<בנימין בר-עוז: אבל צריך לבדוק אותו.

<בנימין בר-עוז: יפה שיש חוזר, צריך לבדוק אותו.

אורלי לוי אבקסיס: עוד דבר אחד, בנק חלב האם.

אורלי לוי אבקסיס: צריך לזכור שאנחנו מחכים בתוך שבועיים לתשובה הן ממשרד הבריאות והן ממשרד המשפטים – איפה זה עומד ולצאת לדרך.

אורלי לוי אבקסיס: כמו שאמרנו, אם זה לא יהיה, זה יהיה בחוק.

יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו נבקש לקבל גם לוועדה, כדי שהם יהיו מחויבים לדווח וכך נוכל להעביר גם אליכם.

אורלי לוי אבקסיס: מצוין.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכם.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך, חברת הכנסת לוי אבקסיס.