הוועדה המשותפת לוועדת החוץ והביטחון ולוועדת הכספים לנושא תקציב הביטחון, כנסת 20, פרוטוקול מספר 65, 2017-07-11 10:00

אבי דיכטר: בוקר טוב לכולם.

אבי דיכטר: אני מזכיר למי שלא שם לב, אנחנו מדברים על דיון פתוח.

<שמואל לטקו: לפי סעיף 120(ב)(2) לתקנון הכנסת.

אבי דיכטר: אדוני מנכ"ל משרד הביטחון ואדוני מנכ"ל משרד האוצר, הדיון הזה ניזום אחרי שאנחנו כוועדה בהרכבים שונים ישבנו עם האנשים גם של משרד הביטחון וגם של משרד האוצר, אני מדבר על המערכות מתחת, כולל צה"ל והאגפים השונים במשרד האוצר.

אבי דיכטר: ואני מרשה לעצמי לומר שבדיון האחרון הבנו, שאנחנו כבר שנה ומשהו מאז שהסיכומים הושגו וההסכם עבר חקיקה כאן בוועדה בחוק ההתייעלות הכלכלית.

אבי דיכטר: ולתומנו סברנו שאנחנו נמצאים אחרי המשברים, ואפילו אחרי הסיכומים וההבנות והכול מעוגן, והסתבר לנו – הופתענו, אני חייב להודות.

אבי דיכטר: הופתענו.

אבי דיכטר: והדיון האחרון היה ממש, מבחינתנו, אני מרשה לעצמי לומר, מאוד מאכזב.

אבי דיכטר: זאת אומרת בדיון האחרון היה כאן עימות מילולי לא סימפטי לנו כוועדה לשמוע, מפני שהוא עסק במרכיב מאוד מרכזי, שההסכם שאתם שניכם חתמתם עליו – השקיפות, שזה באמת היה הכוח המשמעותי ביותר, שאיפשר גם להעביר את זה בחוק ההתייעלות הכלכלית.

אבי דיכטר: והסתבר לנו להפתעתנו שהשקיפות, כמובן תלוי את מי אתה שואל, את הצד של החתן או את הצד של הכלה, אבל השקיפות הייתה מושג שלא היה קיים בין שתי המערכות.

אבי דיכטר: ולכן הנוכחות שלכם כאן מבחינתנו כוועדה היא מאוד משמעותית בשתי הסוגיות.

אבי דיכטר: האחת זו סוגיית השקיפות, שהיא הסוגיה השנייה שנעסוק בה.

אבי דיכטר: הסוגיה הראשונה שנעסוק בה זו סוגיית מעטפת המשא"ן למעבר דרומה, כשכאן שמענו בלא מעט סקירות על קשיים ועל משהו שתוקע את הדבר הזה.

אבי דיכטר: אני מזכיר לעצמנו, בגלל שזה דיון פתוח, אני אומר גם לחברי הכנסת, פטור מלומר את זה לאנשי האוצר ומשרד הביטחון, יש דברים שלא נוכל לעסוק בהם בנושא של המעבר דרומה בדיון פתוח.

אבי דיכטר: אבל זה החלק הפחות רלוונטי לדיון העקרוני שאנחנו מנהלים כאן היום, אבל בכל אופן אני מסב את תשומת לב האנשים כאן, לכך שהדברים האלה, היותר בעייתיים, לא יוכלו להיאמר כאן בדיון הזה.

אבי דיכטר: הם לא אמורים להפריע לדיון הזה.

אבי דיכטר: מכאן אני רוצה להעביר את רשות הדיבור לך, אדוני מנכ"ל משרד הביטחון.

אבי דיכטר: ולאחר מכן מנכ"ל משרד האוצר, השלמות, שאלות של חברי הכנסת, ונעבור לחלק השני.

<אודי אדם: החלק השני זה מה?

אבי דיכטר: השקיפות.

<אודי אדם: אה, אוקיי.

<אודי אדם: לא, זה קשור.

אבי דיכטר: אין שום בעיה.

<אודי אדם: קודם כול, בוקר טוב, אנחנו לא נריב פה.

<אודי אדם: יכול להיות שיהיו ויכוחים כאלה ואחרים, אבל נשתדל לא לריב פה.

<אודי אדם: אתן סקירה טיפונת יותר רחבה על כל הנושא של המעבר דרומה, כי אני חושב שזה פרויקט לאומי.

<אודי אדם: ומאחר שהוא פרויקט לאומי, אני חושב שהלאום צריך לתמוך אותו, כי אחרת הוא לא יתממש, כמו שאנחנו חושבים שהוא צריך להיות.

<אודי אדם: כל מערכת הביטחון היום – היום זה התחיל מהנחת אבן הפינה ב-2003 לקרית ההדרכה, או מה שקראנו לזה אז עיר הבה"דים, ועד עוד 10 או 15 שנה, כל מערכת הביטחון עוברת תשתיתית לדרום ולצפון.

<אודי אדם: הכול.

<אודי אדם: זאת אומרת, זה פרויקטים ב-30 מיליארד שקל ואף יותר מזה, שרובם הם תחת עלות הגירה, זאת אומרת מפנים שטח שהוא מניב לאוכלוסייה ומעבירים אוכלוסייה שהיא אוכלוסייה איכותית לדרום ולצפון, שזה מקנה מקומות עבודה ותעסוקה ולימודים וכן הלאה וכן הלאה.

<אודי אדם: התחלנו את זה ב-2003, שמנו את אבן הפינה לקרית ההדרכה, שלצערי לקח יותר מדי זמן לבנות אותה בגלל כל מיני בעיות רגולטוריות כאלה ואחרות, אבל היום בקרית ההדרכה יש 10,000 איש אוכלים, נושמים ומתאמנים.

<אודי אדם: הבטחנו ביציאה לדרך לקריה הזו הרבה מאוד דברים, שאני מרגיש מאוד לא נוח, ואני מציע שגם הציבור פה ירגיש מאוד לא נוח, שלא עמדנו בהבטחות האלה.

<אודי אדם: הבטחנו להם שהרכבת תגיע לשם והיא לא מגיעה לשם, והיום אנחנו צריכים מאות אוטובוסים כמעט כל יום, בעיקר בתחילת שבוע ובסוף שבוע.

<אודי אדם: הבטחנו להם שהתנאים שלהם ישתפרו, אז הם השתפרו בהיבט יכולת ההדרכה, אבל לא תגמלנו אותם כמו שהבטחנו אותם.

<אודי אדם: אני מזכיר לכם שכל סיכום קיבוצי בשירות הממשלתי ישר בא עם ועדי העובדים בכל מיני חבילות שכר כאלה ואחרות.

<אודי אדם: לצבא אין ועד עובדים, והם עושים את מה שאומרים להם.

<אודי אדם: אבל הובטח להם שמכיוון שאני רמ"ח היסטוריה בקטע הזה, אז אני אומר: הובטח לאוכלוסייה הזאת.

<אודי אדם: היום אף אחד מהם לא עוזב, אף אחד מהם לא מיילל, אבל נמצאת שם אוכלוסייה שהבטיחו לה ולא מממשים את זה.

<אודי אדם: אנחנו עכשיו בימים אלה יוצאים למכרז לקרית התקשוב וקרית המודיעין.

<אודי אדם: אנחנו בחשש די גדול – קודם כול, אין לזה מענה תחבורתי, למרות שהיו כל מיני הבטחות כאלה ואחרות.

<אודי אדם: אנחנו הולכים להעביר סדר גודל של 7,000 איש לקרית התקשוב ו-15,000 איש לקרית המודיעין – אין לזה מענה תחבורתי.

<אודי אדם: יש פתרונות שהם פתרונות לא הגיוניים.

<אודי אדם: קרית המודיעין שהולכת לעבור לנגב זה חבר'ה שהיום נמצאים היום במשולש הזה של תל אביב, רעננה, הרצליה.

<אודי אדם: שמה הם נמצאים.

<אודי אדם: זה חבר'ה צעירים, זה חיילים, הם לא עשו relocation לבאר שבע או למקומות כאלה.

<אודי אדם: זאת אומרת שרובם יצטרכו לעשות מה שקוראים יוממות, זאת אומרת לבוא בבוקר, לחזור בערב, בדיוק כמו שהם עושים היום באזור תל אביב.

<אודי אדם: אין לזה מענה.

<אודי אדם: התרגום של זה זה סדר גודל של 400 אוטובוסים ביום, זה דבר לא סביר.

<אודי אדם: ביקשתי גם משר התחבורה, שיש לו רצון טוב, אבל אני לא רואה שום מענה ב-20 שנה הקרובות ליכולת ספיקה של רכבת ישראל להגיע למקומות האלה.

<אודי אדם: אין לזה מענה.

<אודי אדם: אותו דבר זה עם מעטפת המשא"ן, שאנחנו עכשיו בעבודה על העסק הזה.

<אודי אדם: זה כן קשור לשקיפות, אבל מכיוון שהחלטנו שאנחנו לא רבים פה, אז יש לנו צוות משותף שאמור לעבוד על ה-1 בספטמבר, ואני מקווה שנחליט לאיזה כיוון הולכים.

<אודי אדם: המשא"ן שעובר לנגב חייב לקבל תגמול.

<אודי אדם: בזמנו סוכם על 1.3 או עד 1.3 מיליארד שקל, שזה תוספות שכר, תוספות מעבר, תוספות הסתגלות.

<אודי אדם: ואחרי זה עוד סכום כזה ואחר גם לעזור ב-relocation וכן הלאה וכן הלאה.

<אודי אדם: עוד לא הגענו לסיכומים, אני מקווה שנגיע לזה בטווח של החודשיים הקרובים.

<אודי אדם: אבל לא צריך לקשור את זה לצוות השקיפות, למרות שזה כן קשור.

<אודי אדם: נגיע לצוות השקיפות, אז אדבר על השקיפות.

אבי דיכטר: מאה אחוז.

<אודי אדם: אני כרגע, אדוני יושב-ראש הוועדה, מוטרד מהיכולת שלנו לממש את הסיכומים האלה, כי אני לא מרגיש שזה פרויקט של כולם.

<שמואל לטקו: ברשותך, לגבי התקשוב והמודיעין יש גם ויכוח, לגבי מעטפת המשא"ן, או רק לגבי - - -

<אודי אדם: בוודאי שיש ויכוח.

<אודי אדם: הוויכוח הוא בתוך מעטפת המודיעין והמשא"ן.

<אודי אדם: לגבי קרית ההדרכה, יש אפילו אמירות שלא מגיע לנו.

<אודי אדם: אז בסדר, אז תנו לנו, אנחנו - - -

<שמואל לטקו: לנו הובהר שהבעיה היא עם ההדרכה, ולא עם התקשוב והמודיעין.

<אודי אדם: לא, הבעיה היא של כולם.

<אודי אדם: קודם כול, מה המקדמים.

<אודי אדם: ואני כבר מוסיף לכם, כדי שלא תעשו עוד דיון, שיש גם בעיה עם התחבורה.

<אודי אדם: תראו, לקחת יחידה כמו גולני ולהעביר אותה ממקום למקום זה בגנטיקה של צה"ל, אין בעיה.

<אודי אדם: לקחת יחידה כזו, כמו תקשוב או כמו אמ"ן – אם הייתה את כל האוכלוסייה הזו בדרום זה מצוין, אבל זו אוכלוסייה שרוצים להביא אותה לשם, צריך לשנע אותם כל יום.

<אודי אדם: אין לזה פתרונות.

<אודי אדם: ולכן אני מעלה גם את הדברים האלה.

אבי דיכטר: כשאתה אומר שאתה מודאג, אדוני המנכ"ל – כשמנכ"ל מודאג בדרך כלל כוועדה זה מדאיג אותנו יותר, כי כשנציגיך אומרים שהם מודאגים, אז אומרים: אוקיי, נלך למנכ"ל שיפתור לנו את הבעיה.

אבי דיכטר: כשהמנכ"ל מודאג זה כבר למעלה.

<אודי אדם: כי אגיד לך למה.

<אודי אדם: אני יודע לפתור הרבה מאוד דברים לבד.

<אודי אדם: יש פה נושא שהוא מעבר לגבולות גזרה של משרד הביטחון.

<אודי אדם: זה לא משהו עכשיו – אני לא יודע לייצר רכבת בעצמי.

אורן אסף חזן: למה הסיפור של הרכבת תקוע?

אורן אסף חזן: מה תוקע אותו בעצם?

אורן אסף חזן: זה עניין של תשתית, עניין של - - - עניין של תקציב?

<אודי אדם: יכולת, יכולת.

<אודי אדם: הרכבת הזאת תדע לתת משהו תוספתי בעוד שבע שנים, לא היום.

<אודי אדם: בעוד שבע שנים של אולי עוד 5,000 חיילים נוסעים.

אורן אסף חזן: אבל זה שבע שנים בגלל מה?

אורן אסף חזן: בגלל שזה תקוע מאיזו סיבה?

אורן אסף חזן: יש דרך לזרז את העניין הזה?

<אודי אדם: בוודאי, שמים על זה עוד כסף, מרחיבים את - - -

אורן אסף חזן: כסף זה הסיפור?

<אודי אדם: רק כסף ותעדוף.

<קריאה: זה לא רק כסף.

<אודי אדם: אז שר התחבורה החליט שתהיה רכבת קלה מסביב לבאר שבע, שאני חושב שזה מצוין, כי זה מה שינגיש את הבסיסים לעיר, ואז אנשים יוכלו ללכת לתוך באר שבע, ללכת ללמוד שם, אפילו לגור שם.

<אודי אדם: אבל כל התעבורה מהמרכז לדרום הוא היום מתוכנן ב"קונץ פטנט" שנקרא הסעה מתחת לבית.

<אודי אדם: זה נראה לכם שחייל של 8200 עכשיו יחכה להסעה מתחת לבית שעתיים לפחות, שעתיים וחצי, עד שהוא יגיע לבסיס, הוא עכשיו יגיע מרוט.

ענת ברקו: חמש שעות ביום על הכביש.

<אודי אדם: חמש שעות ביום טוב.

ענת ברקו: במקרה הטוב.

<אודי אדם: ביום טוב, כשכביש 6 הורחב ל-17 מסלולים.

<אודי אדם: לכן אני מודאג.

מרדכי יוגב: אודי, גם כשדיברנו בנגב עם – ברח לי שמה של אותה אלופת משנה שאחראית – אורלי, שאחראית על הירידה, היה ברור, וכך הובהר גם, שלא תוכל לחול אותה שיטת יוממות.

מרדכי יוגב: אתה עובד גם במשמרות בחלק מהיחידות הללו.

מרדכי יוגב: גם אם אתה עובד סביב השעון - - -

<אודי אדם: זה אחוז קטן.

<אודי אדם: בראייה ארוכת טווח, אז כנראה בסוף יאתרו יותר אנשים מבאר שבע ומערים כאלה ואחרות.

<אודי אדם: המסה הגדולה של קרית המודיעין שעוברת, בשנים הראשונות תהיה על סמך יוממות.

<אודי אדם: חלק קטן יהיה שם.

<אודי אדם: אנחנו גם לא בונים עכשיו מקום לינה ל-15,000 איש.

מרדכי יוגב: אורלי שטרן, נזכרתי בשמה.

מרדכי יוגב: היה ברור שצריך פה הרבה יותר אחוזים של יכולות לינה, גם אם זה יהיה כמו צוללת של מיטה לשניים.

מרדכי יוגב: מוטי, תכננו את הכול.

מרדכי יוגב: למה אני עכשיו מודאג?

מרדכי יוגב: כי כל הדברים האלה, אני אומר לכם, אני שמתי את אבן הפינה בקרית ההדרכה.

מרדכי יוגב: יזמתי את המקום הזה, אחרי שזה עבר מערד לכל מיני מקומות כאלה, שמנו את אבן הפינה שם.

מרדכי יוגב: אמרנו: תוך חמש שנים תקום קרית ההדרכה – לקח לה 15 שנה; אמרנו: הרכבת תגיע לשם – היא לא מגיעה לשם.

מרדכי יוגב: זאת אומרת, למה אני מוטרד?

מרדכי יוגב: כי אני רואה דברים שהם מעבר ליכולת שלי.

אורן אסף חזן: והרכבת תפתור את הבעיה?

<אודי אדם: בוודאי.

מרדכי יוגב: זה הרבה יותר מזה - - -

אורן אסף חזן: על כמה פערים תקציביים מדובר?

מרדכי יוגב: זה הרבה יותר מזה מבחינת תכנון הדרכים.

מרדכי יוגב: זה בעצם מחייב את הקו המזרחי, כמו שהם דיברו, והם דיברו על כך - - -

<אודי אדם: זה מחייב להגדיל את איילון, זה מחייב להגדיל את הקו המזרחי.

מרדכי יוגב: אי אפשר יהיה להישאר על נתיב אחד של כביש 40 - - - באר שבע.

<אודי אדם: חבר'ה, אני לא מנכ"ל משרד התחבורה.

מרדכי יוגב: אני מסכים אתך, אנחנו לא משני צדי מתרס.

<אודי אדם: התשובות שקיבלנו מטרידות אותי, אני אומר לכם, עד כדי רמה של היתכנות בכלל, שהיום תחבורתית יהיה מענה לקרית התקשוב.

אבי דיכטר: מה זה אומר אופרטיבית מבחינתך, כשאתה מודאג ואומר שלא יהיה מענה?

אבי דיכטר: מה זה אומר, אתם עלולים לדחות את מועד המעבר?

<אודי אדם: אנחנו עושים חושבים מחדש איך אמ"ן מתארגן לזה.

<אודי אדם: ויכולות להיות לזה הרבה מאוד תוצאות.

<אודי אדם: לי יש מקומות אלטרנטיביים לשים את זה, אני רק לא רוצה להגיע לזה.

<אודי אדם: ולכן אני חושב שצריך לחזור להחלטת ממשלה, ולקבל על זה גיבוי, ששמים לזה יותר כסף.

עפר שלח: מה שאתה אומר, אודי, זה שאתה לא תוכל להעביר את זה עד שלא יהיה פתרון תחבורתי.

עפר שלח: ופתרון תחבורתי כזה, גם אם האיש שעל ידך עכשיו פותח את הכיס ושם לך 7 מיליארד שקל על השולחן, הוא בעוד שבע שנים.

<אודי אדם: עוד שבע שנים זה בסדר.

<אודי אדם: אני מדבר אתכם על הטווח הזה, אני לא מעביר מחר את אמ"ן.

<קריאה: זה לא יהיה עוד שבע שנים.

<אודי אדם: אני מדבר אתכם על עוד שבע שנים.

<אודי אדם: אני מוכן גם עוד שמונה שנים.

אורן אסף חזן: הוא מקדים תרופה למכה, הוא לא רוצה להגיע - - -

<אודי אדם: אבל כשאומרים לי: ב-20 שנה הקרובות זה לא יהיה – חבר'ה, אני שם משהו שהוא נכס שאני לא יכול לקחת עליו אחריות של הימור.

אבי דיכטר: ואז מה זה אומר, המנכ"ל?

אבי דיכטר: זאת אומרת, אם 20 שנה זה המועד הקרוב ביותר למימוש הדברים שתיארת כרגע, ושבע שנים זה המועד הקרוב ביותר למימוש, משימת מינימום, אם אני יכול לכנות את זה - - -

<אודי אדם: המינימום של היום הוא מינימום בעייתי שאני לא יודע היום לקחת עליו אחריות, ולכן אנחנו עושים חשיבה מחודשת, יחד עם אגף המודיעין, שהוא הקנדידט העיקרי פה, הוא עכשיו צריך לעשות תכנון איזה כוח אדם ולראות אם זה בכלל feasible.

<אודי אדם: אני חושב שבמקום לחיות בחרדות האלה, אפשר לפתור את זה דרך תקציבים, שאומרים שבתוך שבע שנים או שמונה שנים – אתם יודעים מה, עוד עשר שנים יש לזה מענה.

<אודי אדם: כשאומרים לי: 20 שנה אין מענה, אי אפשר לחיות עם זה.

מנואל טרכטנברג: אני מאוד מופתע.

מנואל טרכטנברג: אתה יודע, קיימנו פה דיונים, ולמיטב זכרוני זו הפעם הראשונה שזה עולה בבולטות כזאת, הנושא הזה של הרכבת.

מנואל טרכטנברג: דיברנו על המשא"ן, דיברנו על 1.3 מיליארד.

מנואל טרכטנברג: מפתיע למה הנושא הזה לא הושם על סדר-היום כאן, זה נושא מרכזי.

אבי דיכטר: לא, מנו, מעבר לזה, לנו כוועדה, אומר אודי, ותרשה לי לתרגם אותך לכנסת מדוברת: מתנהלת חשיבה מחודשת על מועד המעבר של אמ"ן דרומה.

<אודי אדם: לא.

<אודי אדם: תראה, אני עוד לא קיבלתי שום החלטה אופרטיבית.

<אודי אדם: כן שלחתי את גורמי המודיעין לחשוב שוב ולהגיד לי מה המשמעויות.

אבי דיכטר: לחשוב שוב זו מחשבה מחודשת, אני לא יודע, בעברית.

עפר שלח: לא, אבל זה לא על מועד, זה ממש לא מועד.

עפר שלח: הוא אומר זה על עצם המעבר דרומה.

עפר שלח: זה יותר גרוע ממועד.

אבי דיכטר: רגע, אני מציע לשמוע מפי הגבורה, מפני שאם ההבנה - - -

אורן אסף חזן: אני בטוח שאם תגיד להם שבלי הרכבת לא נעבור דרומה תהיה הרכבת תוך שנתיים.

אבי דיכטר: חבר הכנסת אורן חזן, שנייה.

אבי דיכטר: אם ההבנה שלי היא שונה מההבנה של עפר שלח, אז בוא נשמע - - -

<אודי אדם: אני חושב שאני מדבר די ברור.

<אודי אדם: אני מתעסק בזה ברמה שבועית.

<אודי אדם: היו אצלי הרבה מאוד דיונים, עם כל מיני קונץ פטנטים ופתרונות, שאמרו לי שאני פחות מבין בתחבורה, יותר מבין בביטחון – בסדר.

<אודי אדם: המענה שאני יכול היום לתת בעוד שבע שנים לקרית המודיעין לא מספק.

<אודי אדם: לא מספק עד כדי זה שצריך לחשוב, האם אנחנו יכולים להוריד את קרית המודיעין או לא? אני מדבר ברור.

מנואל טרכטנברג: תראה, אבל מה שזה אומר, שהדיון על המשא"ן זה כסף קטן, בוא נקרא לזה ככה.

<אודי אדם: לא.

<אודי אדם: כי יש לי עכשיו 10,000 אנשים שם, שמתוכם 600 אנשי קבע, שאני הבטחתי להם.

<אודי אדם: הבטחתי להם - - -

מנואל טרכטנברג: מה שאני מנסה להגיד, שכרגע, כפי שאתה מתאר את זה, אם אני מסתכל קדימה עשר שנים, המגבלה האפקטיבית ביותר זה תחבורה.

<אודי אדם: כן, חד-משמעית.

מנואל טרכטנברג: אוקיי.

מנואל טרכטנברג: אבל אז צריך לשים את זה על השולחן בצורה כזאת.

מנואל טרכטנברג: והייתי מצפה שתציגו לנו, שניכם, מה החלופות, מה העלויות, ומה הצפי לאור הדבר הזה.

מנואל טרכטנברג: מה הדילמה, אנחנו ככה לא יכולים לדון על זה.

מרדכי יוגב: תרשה לי להגיד לך משפט אחד, אודי.

מרדכי יוגב: למעשה, הדיונים עד עכשיו, אם אני מסכם, עם מירב, היו שהאתגר המרכזי הוא כוח האדם.

מרדכי יוגב: בכנות - - - ואמרו שהפתרונות התשתיתיים, הן מגורים והן תשתיות והן תחבורה ייפתרו.

מרדכי יוגב: כך היה גם בדיונים שהיינו בקרית ההדרכה.

מרדכי יוגב: עכשיו מסתבר שיש אתגר בכוח האדם - - -

<אודי אדם: מוטי, התחבורה זה חלק מהמשא"ן.

מרדכי יוגב: אין ספק, בסדר.

מרדכי יוגב: אבל מסתבר שהתשתיות הפיזיות, שאין ספק שמשפיעות מאוד מאוד גם על התשתיות כוח האדמיות הן אלה שבפיגור.

מרדכי יוגב: ולכן צריך שישב פה גם לצורך העניין מנכ"ל התחבורה.

מרדכי יוגב: העסק לא מתכלל בלוחות הזמנים שלו על ידי איזה רגולטור של משרד ראה"מ.

<עפר מרגלית: אפשר להתייחס רגע?

אבי דיכטר: תיכף אתן לאוצר, עוד שנייה.

אבי דיכטר: כן, בבקשה, המנכ"ל.

<אודי אדם: לגבי סטטוס.

<אודי אדם: אז קרית ההדרכה חיה וקיימת, נושמת.

<אודי אדם: קרית התקשוב – איפה איציק?

<אודי אדם: דבר.

<איציק כהן: אנחנו נמצאים בבדיקה של ההצעות.

<איציק כהן: אני מאמין שבספט

<איציק כהן: מבר כבר נדע מי השניים שאנחנו הולכים איתם לסגירה פיננסית, ובאזור מאי–יוני אני מאמין שיהיה קבלן זוכה לקרית התקשוב.

<איציק כהן: זה יהיה בתוך העיר באר שבע צמוד לאוניברסיטה, יחד עם פיקוד הדרום, אנחנו מעתיקים אותו מהעיר העתיקה לתוך באר שבע.

<איציק כהן: קרית המודיעין, כפי שדיבר המנכ"ל, המכרז אפשר להגיד מוכן.

<איציק כהן: אנחנו בימים אלה מסכמים אותו סופית, ערוכים להפיץ - - - כרגע בחסמים שדיבר עליהם המנכ"ל, החסם המרכזי זה התחבורה.

<איציק כהן: וכמובן מעטפת המשא"ן שמדוברת כרגע.

<איציק כהן: הפרויקט הרביעי זה מרכז האספקה האחוד, שלושה מרלו"גים – צפון, מרכז, דרום – שכרגע גם סיימנו - - - כרגע נערכים למכרז.

<איציק כהן: כשהפרויקט האחרון זה - - - העתקה של מפקדת זרוע היבשה, וכל הנושא של קציני החיל הראשיים מקסטינה, תל השומר, לאזור הנגב.

<איציק כהן: אלה חמשת הפרויקטים הגדולים.

<איציק כהן: עוד הרבה מאוד פרויקטים - - -

<אודי אדם: אחד הבא זה המש"א לציפורית, שזה צריך לעבור עוד החלטת ממשלה.

אבי דיכטר: אוקיי, תודה רבה.

אבי דיכטר: אני מבקש לעצור לאוצר.

אבי דיכטר: אדוני המנכ"ל, בבקשה.

<שי באב"ד: טוב, אחלק את זה לשלושה חלקים, לחלק השלישי שזה תחבורה עפר יתייחס.

<שי באב"ד: החלק הראשון מדבר על הנושא של השקיפות.

<שי באב"ד: במסגרת הנושא של השקיפות אלך טיפה אחורנית.

<שי באב"ד: סיכום הביטחון שנעשה לפני שנה וחצי, שנחתם בסופו של דבר בין השרים ובין המנכ"לים, ביני לבין קודמו בתפקיד דן הראל, נועד מעבר להסדרה של תקציב רב-שנתי לצבא, ויכולת ההיערכות שלו, ההתעצמות שלו וההכנה שלו, וגם לתת לו את חופש הפעולה ואת הגמישות, גם לייצר מערכת של אמון ונהלי עבודה חדשים בין מערכת הביטחון לבין משרד האוצר.

<שי באב"ד: המריבות הבלתי פוסקות האלה שהיו על כן נתונים, לא נתונים, כן זה גובה התקציב, לא זה גובה התקציב, כן נתנו, לא נתנו, היו חייבים להיגמר, כי בסוף היום כולם נפגעים מזה.

<שי באב"ד: היו מגיעים תמיד ברגע האחרון, בלילה האחרון, לדיון אצל ראש הממשלה, ומערכת הביטחון הייתה דורשת איקס, ומשרד האוצר היה אומר איקס מינוס שש, וראש הממשלה היה יושב שם ואומר: אתם יודעים מה?

<שי באב"ד: יאללה, איקס מינוס שלוש, וככה סוגרים את העניין.

<שי באב"ד: הדבר הזה הוא לא נכון, זה לא תהליך בנייה נכון.

<שי באב"ד: זה לא נכון גם לא מבחינת האוצר ובניית התקציב שלו, וזה לא נכון בכלל בתקציב המדינה, וזה גם לא נכון כלפי מערכת הביטחון.

<שי באב"ד: חלק מהנושא של בניית האמון ונהלי העבודה החדשים הגדירו מחדש מה שמופיע בחוק – אם אתם רוצים, אפנה אתכם לחוק יסודות התקציב – וזה שתהיה שקיפות מלאה בין מערכת הצבא ומערכות הביטחון, כמו שיש במערכות הביטחון האחרות, לבין משרד האוצר.

<שי באב"ד: יש בחוק סעיף שמדבר על זה שכל הגופים ימסרו לממונה – מדובר על הממונה על השכר – לפי דרישתו, ובדרך ובמועדים שקבע בדרישה, מידע על תנאי העסקתו של כל עובד או בעל תפקיד שהם מעסיקים, והכול כמפורט בדרישה.

<שי באב"ד: זאת אומרת, הוא יכול לקבוע איך שהוא רוצה.

<שי באב"ד: יתירה מזה, החוק מפנה עוד להוראות סעיף (א) עד (ד), סעיף (ב) הקראתי עכשיו, למעט סעיף קטן (ג) יחולו לגבי כוחות הביטחון גם, בשינויים המחויבים, כפי שיחליט הממונה – הוא זה שמחליט מה השינויים המחויבים – ובכלל זה לשם מניעת פגיעה בביטחון המדינה ובביטחון הציבור, בהתייעצות עם ראש הגוף, לפי העניין.

<שי באב"ד: זאת אומרת, הוא בהתייעצות – לא בהסכמה, צריך להתייעץ עם הגוף – ואז הוא מחליט איזה נתונים.

<שי באב"ד: בנוסף, היו החלטות ממשלה, עוד הרבה לפני סיכום ביטחון, שמדברות על זה שחייב להיות מערך שקיפות.

<שי באב"ד: אחר כך הגיע סיכום הבטיחות ואמרנו שיש מערך שקיפות.

<שי באב"ד: היינו פה לפני עשר דקות עוד בדיון, כשעדיין לצערי הרב אנחנו מדברים על איזה נתונים, כאשר משרד הביטחון מסביר לנו: זה כן צריך לעניין אתכם, זה לא צריך לעניין אתכם, זה כן צריך להיות, זה לא צריך להיות.

<שי באב"ד: אני מאוד מקווה, ובמערכת היחסים ובאמון שיש ביני לבין אודי, שנשים לסוגיה הזאת סוף.

<שי באב"ד: וקם צוות שקיפות, שעד ה-1 בספטמבר יגדיר ביחד - - -

אבי דיכטר: זה אותו צוות שקיפות שכבר קם בעבר או משהו - - -

<שי באב"ד: כן, אבל עכשיו אנחנו טיפה מחדדים אותו.

<אודי אדם: עושים לו fine tuning.

<שי באב"ד: Fine tuning, שבו אנחנו כמנכ"לים נותנים דגש ואת כובד המשקל שלנו, כדי שהצוות הזה גם יביא בסופו של דבר תוצאות.

<שי באב"ד: והחלטנו ביחד שעד ה-1 בספטמבר הדבר הזה חייב להיגמר, חודש וחצי מהיום, כאשר האוצר ומשרד הביטחון צריכים לאפיין במערכת חיה ובועטת, מערכת BI, מהם השדות שצריך למלא, ואז צה"ל צריך למלא את אותם השדות.

<שי באב"ד: והמערכת הזאת צריכה לקבל שקיפות לגורמים מסוימים באוצר שיקבלו את ההרשאה.

<שי באב"ד: ויהיה לנו יכולת לראות את הנתונים ב-live.

<שי באב"ד: אני לא רוצה יותר לקבל תמונות, קבצים של פי.

<שי באב"ד: די.

<שי באב"ד: אפים, או כל מיני קבצים כאלה ששולחים לי שלא עובדים עליהם, אני רוצה על המערכת החיה והנושמת – עליה לעבוד.

<שי באב"ד: לא מכיר צורה אחרת, ככה זה צריך להתנהל.

<שי באב"ד: זה must.

עפר שלח: שי, יש לי רק בעיה אחת עם מה שאתה אומר, והוא שזה נאמר בחדר הזה לדעתי עשר פעמים בארבע שנים שאני חי פה.

<שי באב"ד: אתה צודק.

<שי באב"ד: אתה צודק.

<שי באב"ד: אמרנו: לא באנו לריב פה, וזה סיכום שלנו לא לריב פה, המטרה היא - - -

עפר שלח: אני נורא שמח שאתם לא רבים, זה ממש מחמם את לבי.

<שי באב"ד: אתה צודק.

<שי באב"ד: ואני חושב, ואני אומר לך – הנה, אני מצהיר לפרוטוקול - - -

עפר שלח: "לא זזה רברס".

עפר שלח: אנשים שלך ישבו פה בשבוע שעבר ואמרו: מ-2012, מהחלטת הממשלה - - - לא זזנו סנטימטר.

<שי באב"ד: אתה צודק.

<אודי אדם: רגע.

<שי באב"ד: רגע, שנייה, אבל חבל לריב על העבר.

<אודי אדם: אתם מחממים.

<אודי אדם: אני אומר: לא, יש היום שינוי מוחלט, ויש דוח חודשי וכו' וכו'.

<אודי אדם: נא, אתה יודע, תרנגולים יודעים להסתדר.

<שי באב"ד: יש קפיצת מדרגה.

עפר שלח: - - - מאוד.

<שי באב"ד: תראה, מ-2012 עד 2015 רמת האמון בין המערכות הייתה בלתי קיימת בעליל.

<שי באב"ד: בסיכום הביטחון שנעשה נבנתה איזושהי רמת אמון.

<שי באב"ד: עכשיו, ה-DNA הזה היה DNA של שנים.

<שי באב"ד: זה לא נולד, גם לא ב-2012, נולד הרבה לפני.

<שי באב"ד: את ה-DNA הזה של לייצר אמון בין המערכות – ביני לבין אודי זה עובד מעולה, גם ביני לבין דן זה עובד מעולה.

<שי באב"ד: אנחנו חדשים, אין בינינו משקעים של 20 שנה.

<שי באב"ד: בין האנשים שיושבים למטה, בין האנשים שיושבים פה מצד ימין וחוו את זה במהלך השנים שלהם בדרגות, לבין האנשים אצלנו שחיים במשרד כבר עשר שנים, לחלחל את מה שאני ואודי רוצים שיהיה בסופו של יום, לוקח את הזמן.

<שי באב"ד: אז כל פעם יש עוד בנייה ועוד משהו קטן ועוד משהו קטן.

<שי באב"ד: ה-end goal צריך להיות מאוד פשוט: הצבא לא שונה מאף מערכת אחרת.

<שי באב"ד: מאף מערכת אחרת בנושא של נתוני שכר.

<שי באב"ד: אנחנו לא רוצים לשלוט בצבא, אנחנו לא רוצים לנהל את הצבא, לא אגיד לאודי מי ישכב במארבים ומי ייצא ביחידה כזאת, ומי יהיה בסיירת מטכ"ל או מי יהיה בטיס או מי יהיה במקום אחר.

<שי באב"ד: אנחנו לא שם.

<שי באב"ד: ומה צריך לעשות בזמן מלחמה ומה התו"ל.

<שי באב"ד: אבל אנחנו כן בעולמות השכר.

<שי באב"ד: ואנחנו כן צריכים בעולמות השכר לקבל שקיפות מלאה ולדעת, על כל אחד.

<שי באב"ד: אנחנו לא רוצים לדעת שמית, ואנחנו לא רוצים לדעת מספרים אישיים, זה לא מעניין אותי.

<שי באב"ד: בעבר גם משרד האוצר טעה, והיה לוקח שמות של אנשי צה"ל ומוציא אותם בעיתון, ומראה: זה מקבל ככה וככה וזה מקבל ככה וככה.

<שי באב"ד: וזה טעות אדירה, כי זה לא בונה אמון, וזה סתם מכפיש אנשי קבע ואנשים טובים שמשרתים בצבא.

<שי באב"ד: אבל כן צריכה להיות מערכת שבה אנחנו יודעים בחתך נתונים, לדעת, לעשות, להבין את כל השלכות הרוחב, ולהבין שכשאנחנו נותנים תוספות כאלה ואחרות, מה המשמעות של התוספות.

עפר שלח: היה והתוספות ניתנו עבור עמידה בהסכם, אני שואל אותך, האם מבחינת

עפר שלח: כם עמדו בהסכם ב-2016 וב-2017, והאם - - -

<שי באב"ד: אז אני חושב שבחלקים גדולים מאוד יש עמידה בהסכם ויש התקדמות אדירה בכל מה שקשור בהסכם הביטחון.

<שי באב"ד: בחלקים גדולים עמדו בהסכם.

<שי באב"ד: אני חושב שבנושא של השקיפות יש עוד מה לעשות, יש מה לשפר.

<שי באב"ד: אני לא רוצה לחמם.

<שי באב"ד: מה שהיה לי להגיד אמרנו מקודם בארבע עיניים ואנחנו מטפלים בזה, אני חושב שזו אחריות שלי ושל אודי לטפל בזה.

<שי באב"ד: לא לריב, כי לייצר את המריבה זה לא מייצר כלום, אנחנו צריכים לפתור בעיות, בשביל זה אנחנו בתפקיד.

<שי באב"ד: ואני ואודי לקחנו את זה תחת תשומת לבנו.

<שי באב"ד: ואני כן חושב שצריכה להיות פה ב-2 או ב-3 בספטמבר ועדה, ואני קורא ליו"ר הוועדה לכנס פה את הוועדה.

<שי באב"ד: ואקח את זה שניתן ניתן דיווח לוועדה איפה אנחנו עומדים מבחינת השקיפות, כי זה קריטי.

אבי דיכטר: שי, הדיון התפתח לא בדיוק כפי שחשבתי, ואני שמח.

אבי דיכטר: זאת אומרת, חשבתי שנושא השקיפות ייקח יותר זמן.

אבי דיכטר: אל"ף, בניגוד לאני לא זוכר מי העיר כאן קודם שסגרת את הכול בחדר, אני אומר:

אבי דיכטר: טוב לוועדה שמגיעים לכאן מוצרים מוגמרים, ולא הוועדה צריכה - - -

<שי באב"ד: לא, אבל חבר הכנסת עפר צודק, הוא שמע את הסגירות האלה עשר פעמים.

<שי באב"ד: אני רוצה לדעת ולוודא, שכשאנחנו יושבים ב-2 או ב-3 בספטמבר, שתי המערכות יושבות פה, אחרי שהצוות המליץ, ושני הצדדים - - -

אבי דיכטר: תראה, אני כבר אומר למען הסר ספק: חיכינו חמש שנים, נחכה עוד חודשיים.

אבי דיכטר: לא נעשה את זה ב-3 בספטמבר, פשוט ניתן לכם קצת לעכל את זה.

<אודי אדם: כן, אבל צריכים גם לראות את מעטפת המשא"ן, כי זה קשור ולא קשור.

<שי באב"ד: אני מגיע, אני מגיע.

<אודי אדם: כל זה היה אמור להיסגר עד לפני שנה בדיוק.

אבי דיכטר: אני רוצה רגע לעשות תיאום ציפיות לדיון הזה.

אבי דיכטר: אני אומר את זה גם לעצמנו, חברי הכנסת.

אבי דיכטר: אנחנו את הדיון הבא בנושא של השקיפות נעשה באמצע ספטמבר.

<שי באב"ד: בסדר גמור.

מנואל טרכטנברג: לפני החגים.

<שי באב"ד: נכון, שנוכל לבוא - - -

אבי דיכטר: לפני החגים, מאה אחוז.

אבי דיכטר: כל אחד בטיימינג – אמצע ספטמבר.

<אודי אדם: שכל אחד יצטרך לכפר על חטאיו - - -

אבי דיכטר: אבל אני אומר לעצמנו כחברי הכנסת: את כל ההערות, שאלות וכו' נא לשמור חודשיים, יש לנו את הסבלנות הזו.

אבי דיכטר: האמירה פה של שני המנכ"לים היא מספיק רצינית כדי שנדע לכבד את זה.

אבי דיכטר: ואנחנו נכבד את זה.

אבי דיכטר: איך אומרים?

אבי דיכטר: ניפגש באמצע ספטמבר בסוגיה של השקיפות.

אבי דיכטר: לכן כל הדיון עכשיו יעסוק במעטפת המשא"ן.

<אודי אדם: ואני מבקש להפריד את מעטפת המשא"ן מהשקיפות בעיקרון שלה.

מנואל טרכטנברג: אבל הייתי רוצה, אדוני היושב-ראש, שתהיה התייחסות גם לעניין של התחבורה.

<שי באב"ד: כן כן, נתייחס.

אבי דיכטר: מעטפת המשא"ן זה לא שקיפות.

מנואל טרכטנברג: לא, אבל משא"ן זה לאו דווקא תחבורה.

<שי באב"ד: כן, כן, כן, חבר הכנסת מנו, אמרתי, יש לי שלוש נקודות שאני מתייחס.

אבי דיכטר: המעבר דרומה.

מנואל טרכטנברג: בסדר, מאה אחוז.

<שי באב"ד: נגעתי בראשונה.

<שי באב"ד: הנקודה השנייה היא כמובן הנושא של מעטפת והנושא של התגמול לכוח האדם.

<שי באב"ד: תראו, קודם כול כמובן שיש לזה הקשר גם לנתונים, כי בלי נתונים אנחנו לא יודעים לעשות את השלכות הרוחב ואת התחשיבים שלנו, ובלי נתונים בסוף היום לא יהיה סיכום.

<שי באב"ד: עד שלא נראה נתונים לא יהיה סיכום במעטפת משא"ן.

<אודי אדם: הערת ביניים, שלא נריב, אבל יש את הנתונים.

<אודי אדם: לזה יש את הנתונים.

<שי באב"ד: בוא לא נריב.

<שי באב"ד: אנחנו רוצים בנתונים שיש לקבל שיפור, כי כרגע עדיין אין לנו את הנתונים שאנחנו חושבים שאנחנו צריכים, אבל בוא לא נריב על זה.

<שי באב"ד: אמרנו: יש צוות, נתקדם עם הצוות.

<שי באב"ד: יש לנו עוד עבודה לעשות, כי הצד ימין של השולחן מושך למקום, וצד שמאל של השולחן מושך למקום אחר, והמטרה שלי בסוף לרכז אותם במקום שכולם - - -

רוברט אילטוב: זה תמיד ימין ושמאל מושכים לכיוונים - - -

<שי באב"ד: מזל שאני בימין שלך, אז אני רגוע.

<שי באב"ד: עכשיו, הנושא של מעטפת המשא"ן, שזה בעצם הנושא השני.

<שי באב"ד: תראו, יש לנו כרגע ויכוח ברמת המהות על הנושא של מעטפת המשא"ן, שאני מקווה שבסופו של דבר נתכנס.

<שי באב"ד: בא הצבא ואומר: אנחנו בשל המעבר הזה, על מנת שנוכל לשכנע קצינים ונגדים לעבור לדרום, אנחנו צריכים לתת מענקים כאלה ואחרים על מנת שיהיה לנו את הכוח לתמרץ, גם ככה קשה מאוד לשכנע את האנשים.

<שי באב"ד: עכשיו, יש לנו ויכוח במהות, ואסביר איפה הוויכוח במהות.

<שי באב"ד: כשעשינו את סיכום ביטחון, חלק גדול ממה שנאמר לנו, למה יש פנסיות גישור ולמה התנאים צריכים להיות שונים ולמה זה, וישבתי מול ששון לא פעם ולא פעמיים, ואמרתי לו: ששון, מה ההבדל ביני לבינך?

<שי באב"ד: אמיתי, מה ההבדל?

<שי באב"ד: אתה בא לעבודה בבוקר – אני בא לעבודה בבוקר; אתה מתעסק בתקציב – אני מתעסק בתקציב, בענייני כלכלה; אתה בא הביתה – אני חוזר הביתה.

<שי באב"ד: הוא אמר לי: לא, אתה יודע מה ההבדל ביני לבינך?

<שי באב"ד: אותי יכולים לקרוא לכל מקום בכל זמן ואני חייב ללכת, בין אם מעבירים את מקום העבודה שלי ומשנים את התנאים שלו, כי אני מחויב לצבא בכל דבר ועניין.

<שי באב"ד: ולכן זה מגיע לי.

<שי באב"ד: עכשיו, אני לא יודע כמה חייתי בשלום עם הטיעון הזה, אבל בסופו של דבר הגענו לסיכום כזה או אחר, כי לא רק אנחנו, ועדת לוקר חשבה שהדבר הנכון זה לתת רק ללוחמים, ובאמת המקום של לוחמים הוא שונה לגמרי מאשר המקום האחר, של יתר הצבא, אבל בסדר, הגענו לסיכום.

<שי באב"ד: היום אנחנו מוצאים את עצמנו בסיטואציה שבה פתאום אנחנו בכלל, ברמת המהות, על זה שיש מעבר של קצינים בקבע ונגדים בקבע, וחלקם גם בקבוצות שכבר נמצאים אחרי שער היציאה של 35, זאת אומרת שפנסיית הגישור מובטחת להם כבר, אנחנו מוצאים את עצמנו בסיטואציה שאני בכלל צריך לתגמל אותם למעבר דרומה.

<שי באב"ד: עכשיו, אני לא מבין, הרי כל הסיבה שנתנו להם פנסיית גישור ואישרנו להם זה בגלל שהם אנשי צבא שמחר בבוקר יכולים להעביר אותם לכל מקום, אז מה פתאום בכלל מצד הדיון, שאני צריך לתגמל אותם על הדבר הזה.

<שי באב"ד: זו בעיני טעות בפני עצמה.

<שי באב"ד: אבל אז אמרנו: בוא נחלק את זה לשתי קבוצות.

<שי באב"ד: יש את הקבוצות של הצבא, זאת אומרת המקצועות הרגילים שהם תומכים ויש את הנושא של הטכנולוגים.

<שי באב"ד: בנושא של הטכנולוגים, במיוחד בקבע הראשוני ועד לנקודות שבהן מגיעים לפנסיית הגישור, אלה הנקודות שבהן, גם אמרתי לצוות שלנו וגם אמרתי לאודי: שמה יש צדק מאוד גדול.

<שי באב"ד: כי בנושא של הטכנולוגים, אנשים שההכשרה שלהם היא בסייבר, בתכנות, בין אם זה ב-8200 ביחידות השונות, בין אם זה בממר"ם, בין אם בכל אחת מהיחידות האלה, הם יוצאים לשוק אחר כך, השכר מוכפל בארבע וחמש, הם נחטפים, והוא רוצה לנסוע באופניים לעבודה בהרצליה פיתוח ולאכול בצהריים ב"זוזברה", לא כל כך מעניין אותו להיתקע בנגב.

<שי באב"ד: עכשיו, שמה זה ברור.

<שי באב"ד: ועל הקבוצות האלה אנחנו מוכנים, ואני חושב שאם היינו נוגעים רק בקבוצות האלה של עד 14 שנות ותק, שזו בעצם הנקודה שבה מגיעים לקבע הראשוני של גיל 35, שבו כבר מתחילים להיות זכאים לפנסיית הגישור, שמה אפשר לפתור את זה.

<שי באב"ד: רק מה, ההשלכות לא נגמרות שם.

<שי באב"ד: ההשלכות בטבלה נגמרות בזה שאנחנו צריכים לשים plug number שם ויש השלכות על כל היתר, על כל מי שעובר.

<שי באב"ד: כי הצבא לא יודע להגיד: להם אתן ולהם לא, או להם אתן ולחלק נותן פחות.

<שי באב"ד: זה עד כדי כך הגיע גם הלאה, שגם לסא"לים ורנ"גים, שהם בכלל בקבע לא ראשוני ולא שני, הם כבר בקבע-קבע, ולפעמים הם יכולים להיות כבר קרובים לפנסיית הגישור שלהם אם הם לא ממשיכים, גם להם צריכים לתת איזה סוג של מענקים.

<שי באב"ד: פה אנחנו חלוקים, כי בנקודת התמרוץ שאנחנו מוכנים לתת, נקודת התמרוץ היא בטבלת הטכנולוגים בלבד, שאותם טכנולוגים הם טכנולוגים שעוד לא נכנסו לקבע או לפנסיית הגישור.

<שי באב"ד: כי בעיני פנסיית הגישור היא תמריץ מעולה, אני גם מוכן לקבל עכשיו, אעבור לנגב עשר פעמים, אם יגידו לי: יש לך 25 שנה פנסיית גישור שהיא פעם וחצי השכר הממוצע במשק, ואני פטור מלעבוד.

<שי באב"ד: כשאעבוד במשרד האוצר אין לי כלום, אני יוצא החוצה ויש לי עוד שנה צינון שאני צריך להתמודד איתה.

<שי באב"ד: ואני לא מדבר רק עלי, אני מדבר גם על כל מי שיושב פה בשולחן.

<שי באב"ד: כל מי שיושב פה בשולחן, אתם רואים בצד הזה, נאמן למדינת ישראל, תורם למדינת ישראל, אין לו פנסיה 22 שנה.

<שי באב"ד: ואני בטוח שאם אני אומר לכל אחד מהם: עכשיו אני נותן לכם 22 שנה פנסיה, אתם מוכנים לעבור לחמש, שש, שבע שנים בנגב?

<שי באב"ד: כנראה התשובה תהיה כן.

<שי באב"ד: לכן לאותה קבוצה אני לא בטוח שצריך תמריץ.

<שי באב"ד: וגם אם יהיה תמריץ, הוא צריך להיות נורא נמוך.

<שי באב"ד: פה הוויכוח, כי יצרנו איזושהי טבלה עם הצבא, שבמסגרת הטבלה הזאת הכנסנו plug number שהיה יחסית נמוך לטכנולוגי, ואני חושב שהוא היה נמוך לטכנולוגי, אבל ה- plug numberשהכנסנו לטכנולוגים קבע גם לכל היתר את היחסיות.

<שי באב"ד: בא הצבא בצדק ואומר: לא, לא, לא, ה- plug numberהזה אני לא מוכן, אני לא יודע להביא טכנולוגים ככה, אני רוצה להעלות את ה-plug number.

<שי באב"ד: אבל כל הטבלה משתרשרת, כל מי שנמצא, כל יתר הצבא, בכל השנים ובכל הדרגות.

<שי באב"ד: זה משהו שקשה לנו לחיות אתו.

<שי באב"ד: אני בדיונים עם מנכ"ל משרד הביטחון, אני מקווה שבסופו של דבר נצליח להגיע לעמק השווה.

<שי באב"ד: אני כבר אומר: אנחנו כמשרד האוצר נהיה יותר מנכונים לתת במקומות שמדובר לטכנולוגים, ולטכנולוגים בלבד, את אותם מענקים, מעברים, כי שמה באמת יש בעיה מרכזית.

<שי באב"ד: ביתר הצבא זה סיפור אחר לגמרי.

<שי באב"ד: ובוודאי ובוודאי שמי שעבר את ה-14 שנים, ונכנס לזה שיש לו פנסיית גישור ביד, זה יכול להיות תמריץ קטן, אבל האירוע בכלל לא קיים, כי הרי זה היה כל ההסבר מדוע בכלל משאירים את פנסיית הגישור.

<שי באב"ד: אז אי אפשר פעם אחת בצד אחד להגיד ככה ופעם שנייה להגיד בצד אחר, פתאום צריך תמריצים לכיוון אחר.

<שי באב"ד: זהו.

<שי באב"ד: לכן על זה נצטרך לשבת.

<אודי אדם: תן לי רגע.

<שי באב"ד: אני מיד נותן לך, אני יודע שעצבנתי אותך עכשיו.

<שי באב"ד: צריך לשבת.

עפר שלח: אבל לא רבים.

עפר שלח: זה לא רבים.

<אודי אדם: עפר, אתה מחמם אתה.

<שי באב"ד: אנחנו צריכים לשבת ולראות איך מצליחים להגיע להבנות מוסכמות.

עפר שלח: אגיד לך מה קורה כשלא מחממים, אודי, כי הדיון הזה היה פה בחקיקה של ארבעה חוקים שהעברנו במסגרת חוק ההסדרים, והיה ברור שהדבר הזה נמצא ותוסס מתחת לשולחן, בכל מיני רמות, המשא"ן דרומה זה רק אחד מהם.

עפר שלח: ואתם באתם משני הצדדים ואמרתם: חבר'ה, יש לנו הסכם, אנחנו בגלל ההסכם לא מוכנים, כולל שינויים שאנחנו חברי הכנסת חשבנו שצריכים לעשות.

עפר שלח: אתם בלחץ הקואליציוני חנקתם אותם פעם לצד הזה ופעם לצד הזה רק כי יש לכם הסכם.

עפר שלח: ועכשיו אנחנו רואים שעל הדברים הכי בסיסיים, וזה לא מפתיע אף אחד מהאנשים שיושבים - - -

<אודי אדם: עפר, לא.

עפר שלח: על דברים מאוד בסיסיים כמו: האם העובדה שאנשי קבע אפשר להעביר אותם ממקום למקום יוצרת מצב שהם פטורים מדברים אחרים – כן או לא?

עפר שלח: על זה אין הסכם ועם זה אתם באים - - -

<אודי אדם: קודם כול, נאמר את זה, יש פה אי הסכמה.

<שי באב"ד: הסיכום הביא אותנו לעולמות בעשרות אחוזים אם לא מאות אחוזים הרבה יותר טובים.

<שי באב"ד: היום יש כוח אדם מסודר בצבא, שיא כוח אדם, אנחנו יודעים את המשכורות בדרגות השונות, אנחנו יודעים את תוספות הרמטכ"ל, אנחנו יודעים כמה אנשים נשארו בפנסיית גישור וכמה לא, כאשר בערך שליש מכוח האדם כבר יוצא בקבע ראשוני עד גיל 35.

<שי באב"ד: יש התייעלות אדירה בתוך המערכת הצבאית.

<שי באב"ד: רגע, רגע, שלא נבין לא נכון, הרבה דברים טובים קרו כתוצאה מהסיכום.

<שי באב"ד: ואתה צודק שכופפנו את שתי המערכות, כי הבנו שאם ניתן לזה פתיחה כל הסיכום ייפול.

<שי באב"ד: ולכן אמרנו: עם כל הקשיים, ויש קשיים, ועוד כל מיני כשלים ונספחים, ויש קשיים ונספחים, עדיף לנו קודם כול לבסס איזשהו סיכום, שנוכל שתי המערכות לרוץ אתו.

<שי באב"ד: ואני אומר לך, כמנכ"ל משרד האוצר אני מאוד מרוצה מהסיכום הזה.

<שי באב"ד: אני חושב שהסיכום הזה עשה הרבה הרבה הרבה יותר טוב מאשר כל הנספחים שאנחנו צריכים עכשיו לריב איתם, להתווכח איתם, ויהיו נספחים.

<שי באב"ד: אתה לא משנה DNA של 20 שנה או אני לא יודע כמה שנים ככה בסיכום אחד שאתה כותב בחצי שנה שאתה מגיע להסכמות.

<שי באב"ד: יש עוד הרבה נספחים שעל הדרך נצטרך לפתור.

<שי באב"ד: בנושא הזה יש אי הסכמות, ונצטרך לשבת וללבן ולריב על אי ההסכמות האלה.

<שי באב"ד: אבל בנקודה המהותית עדיין הסברתי: יש פה פערים בינינו לבין הצבא ומערכת הביטחון על התפיסה.

<שי באב"ד: זה שצריך להיות פיצוי במעבר – כן.

<שי באב"ד: זה שהגדרנו תקרה, מה גובה הפיצוי שצריך להיות – גם נכון.

<שי באב"ד: אבל זה שזה לא "שגר ושכח", זאת אומרת אמרו: עד 1.3, קחו 1.3, תחלקו איך שאתם רוצים, תעשו מה שאתם רוצים – זה לא יהיה.

<שי באב"ד: כי לזה יש השלכות רוחב, וגם אנחנו באיזשהו מקום צריכים להסתכל גם על מה סביר לעשות ועל מה לא סביר לעשות.

<שי באב"ד: ולכן פה במקרה הזה נצטרך עוד לשבת, נצטרך עוד לדון ולראות מה אנחנו עושים, כאשר בתפיסה שלנו, אמרתי את זה קודם, הטכנולוגים צריכים לקבל מענה, ומענה חזק מאוד – המענה הראשוני שהצענו לא היה מספיק טוב, את המענה הזה שיפרנו אותו כמה פעמים, ואנחנו צריכים לראות איך אנחנו נותנים מענה לטכנולוגים – אנחנו לא חושבים שיתר הצבא, וגם קרית ההדרכה עם דברים שאפשר לקשור לזה.

<שי באב"ד: לא רק שלא צריך לקשור את זה, גם קרית ההדרכה יש לזה השלכות רוחב, כי המשטרה העבירה גם את קרית ההדרכה שלה לבית שמש, והם רק מחכים בזרועות פתוחות לראות מה נעשה בצבא, כדי להיכנס למשבצת הזאת ולהגיד: גם אנחנו.

<שי באב"ד: לכן צריך להסתכל על זה מאוד במשורה, ולתת את הפתרונות באמת במקומות שקשה, ולא בגלל שיש בעיה בצבא עם השלכות רוחב, ומה יגידו ומה יעשו ומה זה, לפתור לצבא את כל הבעיות במקרים האלה, אלא באמת בנקודות שבהן קשה להעביר את כוח האדם, וכוח האדם הזה גם יכול לצאת.

<שי באב"ד: זה לגבי הנושא השני של מעטפת המשא"ן.

<אודי אדם: תן לי רגע לענות.

<שי באב"ד: מיד, מיד, רק תן לעפר להשלים את הנושא השלישי של התחבורה, ואז תענה על הכול.

<שי באב"ד: זה לגבי הנושא של המשא"ן.

<שי באב"ד: ויש לנו עוד עבודה.

<שי באב"ד: אני אומר: יש לנו לא מעט עבודה עוד לעשות עם זה.

<שי באב"ד: תחבורה.

<עפר מרגלית: טוב, פרויקט קרית המודיעין הוא אולי פרויקט הדגל, הוא פרויקט אסטרטגי של כל צה"ל דרומה.

<עפר מרגלית: כשאני מזכיר לכם, זו החלטת ממשלה, שהעלות שלה היא כ-24 מיליארד שקל.

<עפר מרגלית: והמכרז אמור לצאת עד סוף השנה, של קרית המודיעין.

<עפר מרגלית: אז אני לא מאמין שיש איזשהו גורם שיחליט שעכשיו עוצרים את זה בגלל בעיה כזאת או אחרת.

<עפר מרגלית: יש בעיות, כמו ששי אמר גם בסיכום, ואנחנו פועלים במקביל כדי לפתור אותן, אבל זה לא משהו שמישהו יתנה עכשיו אירוע כל כך אסטרטגי למדינה בשביל הסיפור הזה.

<עפר מרגלית: אז אני לא מאמין שאנחנו שם, זה בהקשר להערה שלך.

עפר שלח: מה התשובה המעשית לבעיה שמנכ"ל משרד הביטחון - - -

<עפר מרגלית: אז אני מגיע.

<עפר מרגלית: רק פתחתי במשמעות של האירוע הזה, שזה האירוע בעצם.

<עפר מרגלית: כל צה"ל דרום וכל הכותרות וקרית ההדרכה, הכול קטן לעומת האירוע הזה.

<עפר מרגלית: זה חשוב להבין, שזה פרויקט הדגל של המעבר דרומה.

<עפר מרגלית: בהחלטת הממשלה הוחלט על צוות משותף שייתן פתרונות תחבורה.

<עפר מרגלית: הצוות הזה קם, וב-10 באפריל היה סיכום, כשהסיכום הזה כלל מכלול פתרונות.

<עפר מרגלית: זה לא היה רק רכבת, זה היה כבישים ומחלפים, שכל הדברים האלה נמצאים כבר בתכנון, בביצוע ומתקדמים, אז צריך גם להציג את מה שכן קורה.

<עפר מרגלית: הסעת המונים בבאר שבע, שזה רכבת קלה בבאר שבע, גם שתחבר בין באר שבע לבסיסים, שהמודיעין בצומת שוקת אמור להיות.

<עפר מרגלית: והסיפור של הרכבת, ששם צריך להבין, זה לא עניין תקציבי.

<עפר מרגלית: צוואר הבקבוק ברכבת, וחשוב אולי שתזמנו לפה את מנכ"ל משרד התחבורה, היא תסביר את זה הרבה יותר טוב ממני, אבל צוואר הבקבוק של הרכבת זה מסדרון איילון.

<עפר מרגלית: וזה לא עניין של כסף, זה עניין פיזי, שזה בסוף היום צוואר הבקבוק של להעביר רכבות ישירות מצפון לדרום.

<עפר מרגלית: אז המסילה המזרחית כחלק מהסיכום זה פרויקט שאמור להסתיים בתוך שבע-שמונה שנים לפי תוכנית הפיתוח של רכבת ישראל, שאמורה לתת מענה משמעותי לאירוע הזה.

<עפר מרגלית: עוד פעם, כפי שאודי אמר, וזה נכון, זה גם מה שמשרד התחבורה מציגים, לא כל החיילים, מבחינת הכמויות שהרכבת מסוגלת להכיל, יגיעו ברכבת.

<עפר מרגלית: לכן יש מכלול של פתרונות שמשרד התחבורה גם מציע, את הסיפור של הסעות פרטניות לבסיס.

<עפר מרגלית: עוד עיקרון שאנחנו חלוקים עליו זה שלנצח יהיו 15,000 איש שיבואו מתל אביב לבאר שבע.

<עפר מרגלית: הרי אחת המשמעויות הכי גדולות של המהלך הזה זה שגם ילדים מהדרום יוכלו לשרת ב-8200, לא רק אנשים מהרצליה פיתוח.

<עפר מרגלית: ואם זה יהיה המצב, שכל מה שאנחנו עושים זה להסיע אנשים מתל אביב לבסיס בדרום, אז אני לא חושב שהתועלת הגדולה מצה"ל לנגב תושג.

<עפר מרגלית: התועלת הגדולה אם גם אנשים שגרים בדרום יוכלו לשרת שם.

<עפר מרגלית: ולכן רכבת קלה מבאר שבע שתביא לבסיס ומערכות הסעה כאלה בטווח הארוך - - -

רוברט אילטוב: אבל אין לך אוכלוסייה בדרום.

רוברט אילטוב: כמה אנשים יש לך בדרום?

<עפר מרגלית: מה זאת אומרת?

רוברט אילטוב: רוב האוכלוסייה חיה באזור תל אביב.

אבי דיכטר: לא, יש 200,000 בדואים, זו אוכלוסייה קלאסית ל-8200, דוברי שפה וממש - - -

<עפר מרגלית: רגע, אני לא חושב שמחר - - -

אבי דיכטר: תגיד, עפר, למה אתה קורא לקרית המודיעין פרויקט הדגל?

<עפר מרגלית: המספרים של החיילים והאיכות של החיילים זה הערך המוסף הכי משמעותי שיכול להיות לדרום מ"צה"ל דרומה".

<עפר מרגלית: אבל רגע, רק אסיים.

<עפר מרגלית: רגע, שתבינו למה אני אומר שזה לא הגיוני לחשוב ש-15,000 זה מי שתסיע כל יום.

<עפר מרגלית: אנחנו מדברים פה על מעטפת משא"ן, שאמורה לתמוך באנשים שעוברים לדרום; אנחנו מדברים על מעטפת דיור, שאמורה לתת פתרונות דיור לחיילים שיעברו לדרום; אנחנו מדברים על מעטפת למשפחות, שאמורה לעזור למשפחות שיעברו לדרום.

<עפר מרגלית: אז מצד אחד אנחנו עושים את כל זה, מצד שני אנחנו אומרים אף אחד לא יעבור לדרום?

<אודי אדם: אף אחד לא אמר את זה.

עפר שלח: אגב, אתם מדברים על שתי אוכלוסיות שונות בכלל: זה קבע וזה סדיר.

<עפר מרגלית: לא, זה לא נכון, כי הפתרונות הם גם לקבע.

עפר שלח: סדירניקים לא יעברו לדרום.

עפר שלח: אני בספק גדול אם קבע יעבור לדרום, על זה תיכף - - -

<עפר מרגלית: רגע, אז החלוקה ב-15,000 זה בערך 5,000-10,000, נכון?

<עפר מרגלית: חובה-קבע.

<עפר מרגלית: אלה היו הסדרי גודל.

<עפר מרגלית: אז עכשיו דיברתי על החובה.

<עפר מרגלית: לגבי חיילי החובה, אמרתי, אני מסכים אתך שמחר לא כל 8200 יהיו ילדים מבאר שבע.

<עפר מרגלית: אבל היום המספרים שם הם כמעט זניחים, ובשאיפה עוד 10 שנים, 20 שנה, גם אנשים מהדרום יתגייסו ל-8200, הם לא עשויים מחומר אחר.

אבי דיכטר: מאה אחוז.

<עפר מרגלית: עכשיו, נקודה אחרונה.

<עפר מרגלית: אנחנו, וזו האמירה אולי הכי חשובה, שאני חושב שגם המנכ"ל יגיד לכם דבר דומה.

<עפר מרגלית: ועוד פעם, אמרתי, שחשוב שתזמינו את מנכ"לית התחבורה להיבטים המקצועיים.

<עפר מרגלית: אנחנו רתומים למהלך הזה עד הקצה.

<עפר מרגלית: כל בעיה שאנחנו נתקלים בה, אנחנו רואים איך אנחנו מנסים לפתור אותה.

<עפר מרגלית: המגבלה פה עם האירוע של התחבורה, ככל הידוע לי – עוד פעם, זה פרויקט של 24 מיליארד שקל – היא לא תקציבית.

<עפר מרגלית: העוד אוטובוס, עוד קו, עוד מחלף, מה שתוקע את זה זה לא יהיה תקציב.

<עפר מרגלית: אנחנו רוצים שהמהלך הזה יקרה, אודי יושב על זה פעם בשבוע, אנחנו יושבים על זה כל הזמן.

<עפר מרגלית: וזהו, אני לא חושב שאנחנו באירוע פה של כן יעבור, לא יעבור, אני חושב שלקחנו את זה קצת לקצה.

<עפר מרגלית: זה אירוע שכרגע, כמו שהיה פה לגבי המשא"ן, זו מחלוקת ואנחנו נפתור אותה ונתקדם.

עמר בר-לב: אני לא מבין, אתה אומר שהבעיה היא לא כסף לכאורה, יש 24 מיליארד שקל, ואודי אומר שהבעיה לא תיפתר בעשר שנים הקרובות.

<עפר מרגלית: עוד פעם, זה חשוב שמנכ"לית התחבורה תציג את זה, כי אני פה מייצג אותה, זה היה מציגה את זה בדיונים.

<עפר מרגלית: הרכבת, גם אחרי המסילה המזרחית שאמורה להיות בתוך שמונה שנים, לא תוכל להביא את כל ה-15,000 אנשים ביום לקרית המודיעין.

<עפר מרגלית: לא תוכל פיזית.

<עפר מרגלית: ולכן יש מגוון פתרונות.

<עפר מרגלית: דיברנו גם על הסעה מבאר שבע לבסיס, זה לחלק שיהיו בדרום.

<עפר מרגלית: ומדובר גם על מערך היסעים ארצי, שיהיה לבסיסים האלה, שברור שזה לא פתרון מושלם אבל זה שילוב.

<עפר מרגלית: זה גם שדרוג משמעותי של כל הכבישים - - -

עמר בר-לב: ה-15,000 מחולקים ל-10,000 סדיר אמרתם?

<עפר מרגלית: משהו כזה – 11,000 - - -

עמר בר-לב: האלטרנטיבה האחרת זה פתרונות דיור, בסיסים סגורים בדרום.

<עפר מרגלית: נכון.

<עפר מרגלית: ברור.

עמר בר-לב: מי שמשרת ב-8200, זה לא אומר שהוא צריך להיות כל יום בבית.

<עפר מרגלית: לכן אני אומר שההנחה הזאת ש-15,000 ייסעו מתל אביב לבאר שבע לבסיס כל יום היא הנחה שהיא קיצונית.

<אודי אדם: ייסעו 10,000, בסדר?

<אודי אדם: אני יכול להתייחס - - -

מנואל טרכטנברג: תסלח לי, אודי, יש פער מאוד משמעותי בין מה שאודי הציג לבין מה שהצגת.

מנואל טרכטנברג: אודי אמר שאין באופק בעשר השנים הקרובות פתרון - - -

<אודי אדם: אין פתרון.

מנואל טרכטנברג: רגע, שנייה.

מנואל טרכטנברג: רכבת.

<עפר מרגלית: יש פתרון, הוא לא מלא ברכבת.

מנואל טרכטנברג: שנייה.

מנואל טרכטנברג: אמרת שתוך שבע שנים עד עשר שנים תהיה מסילה מזרחית.

<עפר מרגלית: נכון.

<עפר מרגלית: היא עדיין לא תוכל - - -

מנואל טרכטנברג: שנייה.

מנואל טרכטנברג: זה לא מה ששמעתי ממך.

מנואל טרכטנברג: עכשיו, אני רוצה להגיד לך: תסלח לי, 10,000 איש, להסיע בקו רכבת חדש, זה לא ביג דיל.

מנואל טרכטנברג: בוא נגיד ככה: אם מדינת ישראל לא יכולה לסלול ולבנות קו רכבת - - -

<עפר מרגלית: יותר חשוב שמנכ"לית התחבורה תשיב לך, אני לא רוצה - - -

מנואל טרכטנברג: לא, אבל באמת זו אמירה.

מנואל טרכטנברג: אתה יודע איזה מספרים אני שומע ממקומות אחרים בעולם?

מנואל טרכטנברג: 10,000 זה לא מספר שבגללו אנחנו צריכים פה - - -

<עפר מרגלית: לא, אבל זה "פיק", זה ב-08:00 בבוקר.

<עפר מרגלית: זה לא במהלך כל היום.

מנואל טרכטנברג: לא.

מנואל טרכטנברג: ברור.

<עפר מרגלית: טוב, עוד פעם, הגורם המקצועי של זה היא מנכ"לית התחבורה, חשוב שהיא תסביר למה זה לא אפשרי.

<אודי אדם: אני רוצה רגע כמה - - -

אבי דיכטר: סיימתם?

<שי באב"ד: כן.

אבי דיכטר: בבקשה, אודי, השלמות.

אבי דיכטר: שנייה, חברי הכנסת, נקצה זמן תיכף.

אבי דיכטר: הערות זה בסדר, התייחסויות עוד מעט.

<אודי אדם: לגבי השקיפות – נבוא לפה בספטמבר, לא בטוח שיהיו הסכמות, אני אומר לכם.

<אודי אדם: אני לא חושב שהאוצר צריך לדעת מבנה ארגוני של גדוד בצה"ל.

<אודי אדם: הוא לא צריך לדעת את זה.

<אודי אדם: זה דירקטיבה של - - -

<שי באב"ד: יש חוק.

<שי באב"ד: יש חוק והחלטות ממשלה בסוף היום.

<אודי אדם: רגע, בסדר, לא יודע מה החוק.

<אודי אדם: אני לא בטוח שהגדוד נכנס בתוך העסק הזה, ועכשיו יגידו לי אם אני יכול לשים סמל טכני בקבע ראשוני או בקבע מובהק.

<שי באב"ד: לא, זו לא המטרה.

<אודי אדם: לשם זה הולך.

<שי באב"ד: לא, זה לא.

<שי באב"ד: נו, אודי, דיברנו על זה בחוץ, המטרה היא לא לשלוט בצבא ולהגיד לו איפה לשים, המטרה היא לראות את כל החתכים השונים ולהבין את מבנה השכר בכל יחידה ויחידה בצבא, כדי שאם יחידה מסוימת עוברת ממקום למקום ורוצים לתת תוספות – נדע.

<אודי אדם: שי, דיברת, תן רגע.

<אודי אדם: נגמור את הצוות, יכול להיות שיהיה לכם פה מעניין במחצית ספטמבר.

<אודי אדם: לגבי הנושא של מעטפת המשא"ן – תראו, המערכת הזו בנויה, המערכת שלנו בנויה על אמון.

<אודי אדם: הורדנו שבעה בה"דים, בסיסי הדרכה, שהיו באזור נוחות אחרת, זה יחידות עורפיות.

<אודי אדם: הוא היה גומר בצריפין לעבוד ב-16:00, ויכול להיות שהולך ועושה משהו אחר, בהתאם לחוקים.

<אודי אדם: העברנו אותם, אמרנו להם: חבר'ה, קודם כול משפרים לכם את התנאים, תגיעו ברכבת טק טק טק, הם היום עם האוטובוסים, זה לא נגמר.

<שי באב"ד: זה צבא.

<אודי אדם: אמרנו להם: תקבלו גם שיפוי כספי – לא הגיע לזה.

<אודי אדם: עכשיו אני רואה שזה הולך להיות אותו דבר על קרית המודיעין והתקשוב.

<אודי אדם: לא ביקשנו לסא"לים, ירדנו מזה; לא ביקשנו לרנ"גים, ירדנו מזה.

<אודי אדם: אבל כשמעבירים יחידה אורגנית, אי אפשר להגיד: אתה טכנולוג גאון, אתה תקבל זה, וזה שמלקק לך את הישבן, סליחה על הביטוי, הוא לא יקבל כלום.

<אודי אדם: זה לא עובד.

<אודי אדם: חבר'ה, ניהלתי גם גוף ממשלתי.

<אודי אדם: כשעושים שינוי ארגוני בגוף ממשלתי, בא ועד העובדים ועושים משא ומתן.

<אודי אדם: פה אמרנו: לא, אנחנו ועד העובדים, הרמטכ"ל הוא יושב-ראש הוועד שלהם.

<אודי אדם: אכ"א.

<אודי אדם: מי ישמור על החבר'ה האלה?

<אודי אדם: החבר'ה האלה לא יגיעו, הם לא יבואו, הם ימצאו אלטרנטיבות אחרות.

<אודי אדם: ולכן אני מקווה שנגיע למשהו, אבל פה זה לא יכול להיות שתומכי לחימה לא מקבלים.

<אודי אדם: למה?

<שי באב"ד: אמרנו שתומכי לחימה יקבלו מעט מאוד, והמעבר כולו.

<שי באב"ד: הסיבה היא כי הם צבא.

<אודי אדם: יש לנו כמה סנוניות.

<אודי אדם: שנייה רגע, שי.

<אודי אדם: העברנו עכשיו את "מעוף רחב", זו יחידה של המודיעין, לנבטים.

<אודי אדם: יחידת עילית, כמה מאות חבר'ה.

<אודי אדם: יש פה מאגף המודיעין, תקשיבו איזה קשיים יש שם.

<אודי אדם: זה חבר'ה שלא רוצים לחתום, לא רוצים לחתום, יש להם אלטרנטיבות אחרות.

<אודי אדם: הם עוסקים בסייבר ובמודיעין.

<אודי אדם: את רוצה לתת איזושהי - - -

<שי באב"ד: בסדר, להם אמרנו שניתן.

<אודי אדם: לא, אין לזה.

<מירב קירשנר: הם גם אומרים: הבטחתם.

<יעל אלטנגי: טוב, אני יעל, אני ראש פרויקט קרית המודיעין, שזה פרויקט הדגל שדיברתם עליו במעבר דרומה.

<יעל אלטנגי: יש לנו בעיה מאוד קשה עם האנשים, גם בנושא מעטפת המשא"ן וגם בנושא תחבורה.

<יעל אלטנגי: זה מטריד את האנשים במעבר דרומה, מה הולך להיות איתם.

<יעל אלטנגי: יש חוסר ודאות מאוד מאוד גדול.

<יעל אלטנגי: אנחנו כל הזמן מבטיחים, הם גם רואים מה קורה עם אנשים אחרים בקרית ההדרכה, שהבטיחו להם ולא עומדים בסיכומים, לא בהיבט תחבורה ולא בהיבט משא"ן.

<יעל אלטנגי: אז יש חוסר ודאות וחוסר אמון.

<יעל אלטנגי: אנשים שלנו, ולא רק הטכנולוגים כמו שצוין פה על ידי מנכ"ל משרד האוצר, הם ציניים כולם, והם באיכויות מאוד מאוד גבוהות, ויש להם מסוגלות תעסוקתית מאוד מאוד גדולה.

<יעל אלטנגי: הם לא צריכים להישאר בצבא אם הם לא חייבים להישאר.

<יעל אלטנגי: וזה לא חייל שאתה אומר לו: בפקודה, תעבור, תלך ותהיה.

<יעל אלטנגי: זה לא עובד ככה.

<יעל אלטנגי: לא באגף המודיעין, כי זה התפקיד שלנו.

<יעל אלטנגי: כל הזמן מבקשים מאתנו - - - לנדוד, לעשות.

<יעל אלטנגי: וזה לא רק טכנולוגים – זה אנשי מודיעין וזה אנשי תומכי לחימה.

<יעל אלטנגי: אגב, אני תומכת לחימה.

<יעל אלטנגי: כמו ששמעתי את השיח של מנכ"ל משרד האוצר, אני אפילו יכולה להגיד שאני יכולה להרגיש לא בנוח שאני משרתת בצה"ל אפילו, כאילו אני מנסה לעשות משהו שהוא אחר.

<יעל אלטנגי: אסור לדבר ככה, כי השיח הזה בסוף גם זולג אחר כך לעיתונות וזולג אחר כך לאן שצריך.

<שי באב"ד: אני לא מקבל את זה, סליחה.

<יעל אלטנגי: ואני לא יכולה להסתובב בשעה 19:00 בערב או ב-20:00 בבית קפה – במדים אגב, כי זה מה שאני עושה היום, אני הולכת הביתה, מחליפה ועושה קניות בסופר, כי אני אוכלת חינם.

<יעל אלטנגי: אסור להגיד את הדברים האלה.

<שי באב"ד: אף אחד לא אמר את זה.

<שי באב"ד: רק אמרו דבר אחד.

<שי באב"ד: אל תגידי דברים בשמי שלא אמרתי.

<שי באב"ד: אמרתי ברמת השיח שאת נמצאת במקום שאת נמצאת, את בסופו של יום, אם את עוד שנה פורשת, את מקבלת פנסיית גישור עד גיל 67.

<שי באב"ד: אנחנו משרתים את המדינה לא פחות וזה לא נמצא, וזה היה חלק מהסיכום.

<אודי אדם: לא, לא, לא - - -

<שי באב"ד: אבל זה היה בדיוק חלק מהסיכום שבגינו אנשים צריכים לעבור ממקום למקום, כי הסבירו לנו שזה צבא.

<יעל אלטנגי: אנשים יצביעו ברגליים.

<שי באב"ד: בסדר.

<יעל אלטנגי: אני לא רוצה לנהל את הוויכוח הזה, כי אתה בסוף יושב במשרד האוצר ויש לך את כל השיקולים שלך, וזה עלא כיפאק והכול בסדר.

<יעל אלטנגי: בסוף אני מייצגת את אגף המודיעין, ואני צריכה לייצר מודיעין למדינת ישראל.

<יעל אלטנגי: ולייצר מודיעין במדינת ישראל לא עושים רק עם טכנולוגים – עושים עם אנשי מודיעין, עושים עם אנשי מעטפת ותומכי לחימה.

<שי באב"ד: בסדר גמור.

<יעל אלטנגי: ויש פה מארג שלם שצריך לעבוד ביחד.

<יעל אלטנגי: ככה הדברים עובדים.

<יעל אלטנגי: היום ב"מעוף רחב" אנשים מצביעים ברגליים, לא רוצים לעבור.

<אודי אדם: "מעוף רחב" זה נבטים.

<יעל אלטנגי: "מעוף רחב" זה הפרויקט בנבטים.

<שי באב"ד: אפשר לפתוח מחדש את הדיון, שעבור אותם אנשים נחליט שמוותרים על פנסיית הגישור ומגדילים את השכר בתקופה שהם משרתים, להשוות אותו לסקטור פרטי אולי.

<שי באב"ד: אני מוכן לפתוח את הדיון הזה.

<שי באב"ד: רק אי אפשר גם וגם וגם וגם.

<שי באב"ד: חברים, די, אני לא מוכן לדיון הזה יותר, פשוט כאילו כל פעם חוזרים לאותו מקום.

<אודי אדם: אני רוצה רגע - - -

אבי דיכטר: יעל, סיימת?

אבי דיכטר: היא עוד לא סיימה.

<שי באב"ד: כן, בסדר, זה הנספחים, נו, מה לעשות.

אבי דיכטר: בבקשה, יעל ברשות דיבור.

אבי דיכטר: כן.

<יעל אלטנגי: רק עוד דבר אחד לנושא התשתיות והתחבורה.

<יעל אלטנגי: בסוף אנחנו צריכים לוודא שכשאמ"ן עובר, חוויית המעבר היא חוויית מעבר חיובית בתחילת הדרך.

<יעל אלטנגי: זה לא מספיק שיהיה את זה ב-2030 או 2040, כי בסוף לא יישארו אנשים אחרי עשר שנים.

<יעל אלטנגי: צריך לוודא שאנשים עוברים ויש להם את היכולת.

<יעל אלטנגי: כרגע הרכבת הקלה שדוברה כאן, נאמר לנו שבתחילת הדרך, לפחות עד 2030, לא תהיה רכבת קלה לקרית המודיעין, יהיה על ציר ההעדפה, על כביש 60.

<יעל אלטנגי: עוד פעם אוטובוסים.

<יעל אלטנגי: כל הפתרון בתחבורה מתבסס על להסיע 400 אוטובוסים, כדברי המנכ"ל, הלוך וחזור יום יום.

<יעל אלטנגי: וצריך לתת לזה פתרונות.

<יעל אלטנגי: זה פעם ראשונה במעטפת המשא"ן ופעם שנייה בהיבט של תשתיות ותחבורה.

<מירב קירשנר: אני רוצה רק להשלים משפט אחד.

אבי דיכטר: כן, מירב.

<מירב קירשנר: כל האמירות האלה על פנסיית גישור הרי היו ידועות כאשר נכתב בהסכם שאגף השכר במשרד האוצר יחתום על הסכם להפעלת מעטפת המשא"ן בהיקף 1.3 מיליארד במעבר דרומה.

<שי באב"ד: עד, עד, עד.

<מירב קירשנר: לא כתוב עד, דרך אגב, כתוב של.

<שי באב"ד: כתוב.

<שי באב"ד: עד.

<מירב קירשנר: לעוברים דרומה עד לתאריך 1 ביוני 2016.

<מירב קירשנר: זהו.

<מירב קירשנר: עמדנו על הבמות, כנסים, ראש אכ"א, ראש אגף התקשוב, אמרנו את הדברים לאנשים.

<מירב קירשנר: ואגב, קורים לנו עוד כמה דברים: אני יושבת בראש ועדה, שבה אני דנה למשל באנשי קבע ששכנענו אותם באותות ובמופתים לרכוש דירות בפרויקטים בבאר שבע.

<מירב קירשנר: החתמנו אותם על איסור השכרה ואיסור מכירה.

<מירב קירשנר: כותב לי איש קבע מאגף התקשוב מכתב ומסביר לי: שנינו אנשי קבע, אשתי משרתת בגלילות, אני משרת בצריפין.

<מירב קירשנר: היינו בטוחים שב-2020 אנחנו עוברים דרומה.

<מירב קירשנר: אמרנו: בסדר, שנתיים קודם נעבור להתגורר בזה.

<מירב קירשנר: עכשיו זה לא נראה באופק בכלל, אפרוש לפני זה.

<מירב קירשנר: תנו לי אישור להשכיר.

<מירב קירשנר: ואני אומרת לו: לא, אין אישור.

<מירב קירשנר: וככה הדברים מתנהלים.

<מירב קירשנר: יש לנו בעיה קשה מאוד.

<מירב קירשנר: אנחנו לא מחפשים כמה עשרות אלפי שקלים לאנשים, אנחנו מחפשים להראות שאנחנו מטפלים ביחידות באופן אורגני, זה יכולות ליבה של מדינת ישראל, שפה מונחות כאילו מדובר בסכומי עתק.

<מירב קירשנר: זה באמת לא המצב.

<אודי אדם: אני רוצה רגע לסיים עם הנושא של התחבורה.

<אודי אדם: שלא אובן לא נכון, אין לי טענות למשרד התחבורה על התנופה שיש בנגב.

<אודי אדם: מחלף אום בטין, כל הדברים האלה, אני יודע שמשקיעים בזה הרבה מאוד כסף – מיליארדים.

<אודי אדם: אבל בסופו של דבר אי אפשר לטאטא את זה ואי אפשר להחביא את זה: אני לא יודע להביא את האיכויות האלה מהמרכז לנגב.

<אודי אדם: אני לא יודע לעשות את זה.

<אודי אדם: ועכשיו יש פטנטים, שתקשיבו, הם לא הגיוניים.

<אודי אדם: הסעה מתחת לבית, כל מיני פתרונות שנתנו לנו הם לא ישימים.

<אודי אדם: ולכן חשוב פה, זה פרויקט לאומי, אז שיתארגנו לזה.

<אודי אדם: זה לא רק אגף המודיעין.

<אודי אדם: עיר הבה"דים היום, דרך אגב, מגיעה עם אוטובוסים לשם.

<אודי אדם: זה מפעל זבל, האוטובוסים האלה.

<אודי אדם: זה כל יום מאות אוטובוסים.

<אודי אדם: זה בעיקר סוף שבוע, תחילת שבוע, אבל גם בין לבין הם כל הזמן נוסעים.

<אודי אדם: באגף המודיעין ואגף התקשוב זה חבר'ה של יום יום.

<אודי אדם: מה, אגיד לו עכשיו: התנאי הוא שתגור בבאר שבע?

<אודי אדם: הלוואי שיהיו בבאר שבע כל כך הרבה אנשים, אבל אין, הם באים מהמרכז.

<אודי אדם: זה סדר גודל של 10,000 חיילים, שייסעו כל יום ברכבת.

<אודי אדם: דרך אגב, אחד הפתרונות אמרו לי, שבימי ראשון וחמישי, להיפך, החיילים בכלל לא ישתמשו ברכבת.

<אודי אדם: זאת אומרת שנניח עכשיו שכולם ישנים שם, אז כל קרית המודיעין וכל קרית התקשוב וכל קרית ההדרכה – כולם באוטובוסים, זה סדר גודל של 1,500 אוטובוסים.

<אודי אדם: חבר'ה, זה לא סביר, זה לא סביר.

<אודי אדם: עכשיו, לוחות הזמנים מדברים על 20 שנה.

<אודי אדם: זה לא פוגש את הצרכים.

<אודי אדם: אז אפשר להגיד הכול בסדר, בעוד שבע שנים לא יהיה מי שיעבור לשם.

<שי באב"ד: יש לי הצעה.

<שי באב"ד: יש לי הצעה, בשביל שלא רק נקטר אלא גם ננסה לפתור.

<שי באב"ד: אני מציע את הדבר הבא: אנחנו ניפגש, אני ואתה, יחד עם מנכ"ל משרד התחבורה, נעשה דיונים מקדימים, ולישיבה הבאה שתהיה פה בוועדה אני מציע גם לזמן את מנכ"ל משרד התחבורה ולראות איך הנושא הזה עולה.

<שי באב"ד: אנחנו צריכים לעשות עבודת הכנה שלושתנו, קודם כול ברמת מנכ"לים, כי פה אני מסכים עם אודי לחלוטין, אי אפשר לצפות למעבר כזה בלי להכין את תשתית התחבורה מראש.

<שי באב"ד: אם אנחנו לא, נכשיל את המהלך, ועוד שבע שנים לא יהיה מעבר.

<שי באב"ד: פה אני לחלוטין עם אודי.

<שי באב"ד: לכן אני חושב שצריך לעשות לפה עוד עבודת רקע עם משרד התחבורה.

<שי באב"ד: לא הכרתי את גודל הבעיה עד כדי כך.

<שי באב"ד: הבנתי שיש בעיות, כאילו שהן בעיות קטנות במקומות שהולכים לפתרון.

<שי באב"ד: נעשה עבודה שלושת המנכ"לים, ואז בישיבה הבאה אני מציע לזמן פה גם את מנכ"לית התחבורה, ולעשות גם דיון על הנושא הזה, כי לחלוטין זו בעיה שצריך לפתור אותה.

<אודי אדם: גייסנו את הנשיא לזה, היה אצלו דיון.

אבי דיכטר: את ה - - -

<אודי אדם: את נשיא המדינה.

<אודי אדם: ביקשתי ממנו שיכנס כוחות פה, כי מישהו צריך לסייע פה.

<אודי אדם: אתה שואל אותי: למה אני מוטרד – אני מוטרד.

<אודי אדם: אז אומרים לי שהרכבת הקלה תהיה לא לפני 2030 – חבר'ה, זה לא מתכנס עם הצרכים שלנו.

<שי באב"ד: בסדר.

<אודי אדם: עכשיו, ואם "אופק רחב" היום, וזה הסמן הימני, שזה כולה 500 איש.

<קריאה: 600 איש – "מעוף רחב".

<אודי אדם: 600 איש, "מעוף רחב" – אנחנו בבעיה.

<אודי אדם: אני לא מוכן לקחת את האחריות הזאת.

אבי דיכטר: כן.

אבי דיכטר: עוד מישהו מהאוצר או משרד הביטחון – השלמת פרטים, לפני שאני עובר לחברי הכנסת.

אבי דיכטר: בבקשה, חבר הכנסת מנו טרכטנברג.

מנואל טרכטנברג: טוב, אני רוצה להתחיל מהעניין של התחבורה.

מנואל טרכטנברג: תראו, אני לא פחות מנדהם ממה שאני שומע.

מנואל טרכטנברג: אני רוצה להגיד למה.

מנואל טרכטנברג: רבותי, העניין של התחבורה במדינת ישראל, תחבורה ציבורית לעומת תחבורה אחרת, זה לא שייך רק לעניין של הצבא.

מנואל טרכטנברג: אנחנו נחנקים מהריבוי של מכוניות פרטיות, אוטובוסים וכו' וכו'.

מנואל טרכטנברג: ולהעביר כיום לנגב עשרות אלפי איש, ולייצר פקקים עצומים נוספים על מה שיש לנו כיום, על ידי הסתמכות על פתרונות על הכבישים, זה פשוט – לא יודע איך לכנות את זה – זה בין איוולת לבין פשע לאומי, לא פחות מזה.

מנואל טרכטנברג: ולכן אני אומר לכם: דווקא מיחידת האוצר, שי, ואתה בתוך העניין הזה, דווקא אתם צריכים להשתמש בעניין הזה כדי לקדם תחבורה ציבורית.

<שי באב"ד: אתה צודק.

מנואל טרכטנברג: והאמירה שרכבת חדשה, מסילה חדשה, לא יכולה להוביל 10,000 איש ליום, זה אחד הדברים ההזויים ביותר ששמעתי.

מנואל טרכטנברג: אני אומר לכם, באמת, אני קצת מתמצא בנושא הזה.

מנואל טרכטנברג: לא כדאי לבנות רכבת אם זה המצב.

מנואל טרכטנברג: אנחנו לא במאה ה-19.

מנואל טרכטנברג: אז אני שמח שתביאו את מנכ"ל התחבורה.

מנואל טרכטנברג: אני חושב שבהקדם, אדוני היושב-ראש, צריך לקיים פה דיון עם מנכ"ל התחבורה, וצריך לשים את זה בראש סדר העדיפויות של הדבר הזה, כי אם לא זה לא יקרה.

מנואל טרכטנברג: אז זה פעם ראשונה.

מנואל טרכטנברג: פעם שנייה, שאלה מקדימה ואז אגיד.

מנואל טרכטנברג: האם ביחידתך, שי, או ביחידתכם, יש ויכוח על 1.3?

<שי באב"ד: יש ויכוח ואסביר מה הוויכוח.

<שי באב"ד: אצלנו הראייה היא עד 1.3.

<שי באב"ד: ככל שברמת המהות נסכים שהתוספות האלה הן תוספות הגיוניות שלא עושות לנו השלכות רוחב, שהן נכונות, שראינו את כל הנתונים וקיבלנו את כל בסיס הנתונים, וזה יוצא 1.3, ניתן 1.3.

<שי באב"ד: אבל אם נשתכנע שמספיק 800, מספיק 700 - - -

מנואל טרכטנברג: הבנתי.

מנואל טרכטנברג: אבל מבחינת

מנואל טרכטנברג: כם, האם ה-1.3 – אף פעם לא מספיק, אבל האם אתם יכולים להסתדר עם 1.3 לאור מה שדיברתם כאן?

<אודי אדם: עם 1.3 כן.

מנואל טרכטנברג: אוקיי.

מנואל טרכטנברג: אז תראו, אז בואו נחסוך מעצמנו את הדיון.

מנואל טרכטנברג: אתם יכולים לשבת ביניכם ולהגיע, לפי מה שאני שומע כאן, למשהו שיספק את שני הצדדים ב-1.3.

<שי באב"ד: אגיד למה לא.

מנואל טרכטנברג: לא, הבנתי את מה שאמרת, שי.

<שי באב"ד: אני לא בבעיה של סכום.

מנואל טרכטנברג: הבנתי.

מנואל טרכטנברג: אבל אני אומר לך: אני, אתה יודע, קצת מכיר את הדברים, את יכולה להעיד על כך, אפשר להגיע לסיכום.

מנואל טרכטנברג: אני מבין את המתח שיש, אני מבין את השפעות הרוחב, אבל במסגרת הזאת אפשר להגיע לסיכום.

מנואל טרכטנברג: זה לא יהיה שחור לבן, כמו שציירת בצורה מאוד חדה, אבל אני מבין את המתח.

<שי באב"ד: נכון.

<שי באב"ד: העולם הוא באמצע תמיד.

מנואל טרכטנברג: זהו.

מנואל טרכטנברג: אני לא רוצה להרחיב, כי חבל, אתה יודע.

אבי דיכטר: תודה רבה.

אבי דיכטר: חבר הכנסת עפר שלח, בבקשה, חמש דקות לרשותך.

עפר שלח: אקח פחות, תודה.

עפר שלח: זה דבר די מדהים, בראייה הלאומית שאנחנו מסתכלים עליו.

עפר שלח: למיטב ידיעתי, לא מאשרים פרויקט מגורים בינוני, ואתה מתעסק בטח יום יום, שי, באיזשהו מקום, בלי לדעת מה תשתית התחבורה שמגיעה אליו.

עפר שלח: אנחנו מדברים פה על אחד הדברים הגדולים בתולדות מדינת ישראל, ועכשיו – מתי פעם ראשונה דיברו על אמ"ן דרום?

עפר שלח: אני עכשיו לא מדבר על קרית ההדרכה, אודי, אתה ההיסטוריון של העניין.

עפר שלח: עכשיו אנחנו רק מתדיינים כאילו מההתחלה על איך האנשים האלה ייסעו וכן הלאה.

<שי באב"ד: לא, היו תוכניות, אבל נוצרו בעיות לאורך הדרך.

<שי באב"ד: וכנראה הבעיות התעצמו, כי מלכתחילה היו תוכניות ולוחות זמנים.

עפר שלח: בסדר, אבל כשאתה שומע מהצד ההוא, ואת מה שמירב אמרה אני מאוד מקבל, אנשים יש להם ציפיות, אנשים יש להם תוכניות בחיים וכן הלאה.

עפר שלח: וכל זה היה מבוסס על כרעי תרנגולת תחבורתית, בדבר הכי בסיסי לא מתכנסים.

עפר שלח: אני לא יודע לפי מה ייעשה לפי מה שאודי אומר, אני לא כל כך מבין מה ייעשה כשתביאו את מנכ"ל התחבורה לסיפור הזה, כי אני שומע מתוך הדברים של אודי, אנחנו כרגע לא רואים ברירה אלא להקפיא את כל הסיפור של אמ"ן לנגב, ולדון בו כשיהיה לנו פתרון תחבורתי מונח ולוח זמנים מונח, וזה שנים.

<אודי אדם: - - -

עפר שלח: בסדר.

עפר שלח: כל אחד והמושגים שלו על ריצה, אודי, לא נפתח את זה פה.

<שי באב"ד: אתה צודק, נצטרך למצוא פתרונות ומהר.

עפר שלח: לא נפתח את זה.

עפר שלח: ואני אומר מצד שני לצד השני של השולחן: חבר'ה, מי שחושב שצה"ל יעבור דרומה, והחיים ייראו כמו שהם ייראו לפני – זה לא יהיה.

עפר שלח: ואני אומר לך, יעל, עם כל הכבוד, בת זוגי חיפשה עבודה ומצאה עבודה בבאר שבע.

עפר שלח: אז היא נוסעת לבאר שבע.

עפר שלח: והיא צריכה לקבל החלטה אם היא מעבירה את משפחתה לבאר שבע.

עפר שלח: ואני אומר לך שאם היא הייתה לא בת זוגי אלא בן זוגי היא גם הייתה יכולה להיות סגן אלוף במילואים, שבאותו זמן הוא גם לוחם שמסכן את חייו יותר מרוב האנשים שעליהם אנחנו מדברים.

עפר שלח: אז אם אין בצד הזה החלטה, אני יודע מה, ש-8200 תהפוך להיות יחידה של בסיס סגור במקום בסיס פתוח.

עפר שלח: אם אתם אומרים: אנחנו בשביל להביא את האנשים האלה, בין אם הם בחובה ובין אם זה בקבע, צריכים לתת להם את אותה מעטפת שהייתה במרכז, אז אתם מביאים את זה למקום ששי דיבר עליו.

עפר שלח: אז אתם מביאים את זה לדיון, מה התגמול שאנחנו נותנים.

עפר שלח: אנחנו רוצים את האנשים הטובים ביחידות הטובות בצבא, אנחנו יודעים שהצבא השתנה והאנשים טובים זה לא רק הטובים לטיס או לשייטת, אבל זה לא יכול להיות שאתם תחשבו שהחיים נראים אותו דבר.

עפר שלח: עכשיו, אני גם מבין מכל הדיונים, וזה לא דיון ראשון ולא שני בעניין, בפועל מה שיקרה, המעטפת שתיתנו, אני בספק גדול אם גם תגרום לאנשי קבע לעבור לדרום.

עפר שלח: בסוף אתם יותר מתכננים איך האנשים האלה ימשיכו לחיות במרכז גם כשהם יעבדו בדרום מאשר יעברו דרומה.

<אודי אדם: עפר, הם יעברו, חלקם יעברו.

עפר שלח: המספרים עד עכשיו הם מאוד קטנים.

<אודי אדם: כי לא עברו.

עפר שלח: לא, קרית ההדרכה עברה?

עפר שלח: אמרת 10,000 איש.

עפר שלח: כמה מהם זה אנשי קבע?

<אודי אדם: 600.

עפר שלח: 600.

עפר שלח: כמה עשרות מעטות מהם עברו דרומה – זה מה שאני יודע, זה הנתונים שהוצגו פה בוועדה.

עפר שלח: וכן הלאה.

עפר שלח: אם אנחנו ביחסים האלה אנחנו במצב לא טוב.

עפר שלח: אז אי אפשר שהחיים ייראו אותו דבר.

עפר שלח: ואני אומר לנו, אדוני היושב-ראש, זה עובר בעיני להיות משהו בסדר קדימות מאוד מאוד גבוה לוועדה הזאת להתעסק אתו, כי זה פוטנציאל של בכייה לדורות.

עפר שלח: תודה.

אבי דיכטר: תודה רבה.

אבי דיכטר: חבר הכנסת מוטי יוגב, בבקשה.

מרדכי יוגב: אגיד רק כמה התייחסויות קצרות אבל כן חשובות.

מרדכי יוגב: ואני אומר גם תודה למנכ"לים, הרוח הטובה וההסכמות הן משמעותיות מאוד וזה חשוב מאוד, אני אומר גם לשי, גם לאודי.

מרדכי יוגב: אתחיל בהערת צד.

מרדכי יוגב: נאמר שאין פרויקט מגורים בינוני שהוא בלי תשתיות רלוונטיות.

מרדכי יוגב: ואני דווקא חרד, עם פנייה דחופה לוועדת הפנים, ומציף בעיה, אדוני היושב-ראש, שהיא לא בהכרח של ועדת החוץ הביטחון, אבל גם אסיים בוועדת החוץ והביטחון, בלתכלל כל מה שהיא יכולה תחת אחריותה.

מרדכי יוגב: אני אומר לך, שי, קח את פרויקט סירקין לצורך העניין, נדמה לי, ואני לא בטוח שאני צודק, שבמתארי, שצריך להיות שיהיה גם יועץ תחבורתי, חתום האדריכל עצמו.

מרדכי יוגב: וזה מסוכן שזה יעבור לוותמ"ל בדרך שכזו.

מרדכי יוגב: ואנחנו פה עוסקים בבעיית הנגב, חסר פה איזשהו תכלול איזושהי רגולציה, ומינימום בירוקרטיה, שתוציא בסוף את הפרויקט אל הפועל כמו שצריך, ולא תתקע – אולי יברחו מפתח תקווה לנגב, אולי זה טוב.

מרדכי יוגב: הלאה.

מרדכי יוגב: הדבר השני באמת, ופה אני אומר דבר ישן, ואני אומר אותו כן לאנשי האוצר, שאת חלקם אני מכיר כבר, בסוף האדם שבטנק ינצח.

מרדכי יוגב: ובסוף האדם שביחידות אמ"ן והתקשוב ינצח.

מרדכי יוגב: זה גם תומכי הלחימה.

מרדכי יוגב: ונקודת המוטיבציה הזאת עברה אותנו.

מרדכי יוגב: ואנחנו ותיקים בנקודות, אודי, של ה-on-off של מוטיבציות, של חוסר ברגעים מסוימים.

מרדכי יוגב: כשהמלחמה תופסת אותך בנקודת החוסר – וחייבים פה את התמריץ ואת התגמול עד שהדשא יפרח והעצים, ויחליט שבאר שבע טובה עליו, או כל הפריפריה הגדולה הזאת.

מרדכי יוגב: ואני מסכים מאוד מאוד, חברי חבר הכנסת עפר אמר את זה פה, רמזתי את זה קודם, גם בדיבורים שלי עם אורלי, וגם כתוצאה מראייה שבשטח, שכל היחידות הללו יצטרכו להתבסס, כפי הנראה, כמו שיש היום פנימיות חלקיות, על בסיסים סגורים חלקית.

מרדכי יוגב: אז יכול להיות שפעמיים או שלוש בשבוע ולא יומי, ויכול להיות שיש בעיית ת"ש שהיא כן חייבת את היומי.

מרדכי יוגב: פר חייל והפתרון שלו, אבל לא רק היוממות, כי היוממות מביאה את האנשים עייפים ולמשמרות 24.

<אודי אדם: זה כבר בנוי ככה: 30% נבנה - - -

מרדכי יוגב: אני לא בטוח שלא יותר.

מרדכי יוגב: צריך שיקול דעת, עם אופציה להרחבה.

<אודי אדם: עושים את הדברים בשיקול דעת.

מרדכי יוגב: אני אומר שאז היא אמרה הרבה פחות, הבאנו אותה בדיון ליותר.

מרדכי יוגב: וגם היא הבינה, שלהערכתי יש שם צורך בקצת יותר.

מרדכי יוגב: אבל זה כבר, אני אומר, בהערכת המצב שתתמוך את היכולת של האנשים לחיות שם ולפעול במוטיבציה ובערנות.

מרדכי יוגב: הדבר האחרון, ואני חוזר, חייבים תשתיות ובהתאמה.

מרדכי יוגב: ופה כבר שי אמר את זה, אז אין לי מה לחזור.

מרדכי יוגב: צריך את מנכ"לית התחבורה ואת הרגולציה של כל העניין.

מרדכי יוגב: יכול להיות שגם את בינוי.

מרדכי יוגב: אני מוסיף: יכול להיות שגם את בינוי, כי גם הוא גורם מאוד מאוד משמעותי ביכולת להוציא לפועל את הקהילתיות, את שכונות הקבע, את הדברים הנוספים שיביאו את האנשים ביחד.

מרדכי יוגב: וזה אחד תומך שני.

מרדכי יוגב: זה נעשה בעבר, ראו רעות, ראו דברים פחות מוצלחים – נצרת עילית, עזיבה ופרויקטים אחרים.

מרדכי יוגב: אבל לעיתים בצורך הזה להעביר, קבוצת התמיכה הזאת היא משמעותית.

מרדכי יוגב: צריך שגם הוא יהיה בתוך התכלול הזה.

מרדכי יוגב: ואם זה אקט ביטחוני, אז יש מקום לוועדה, ובזה אני מסיים, שזה תפקיד הוועדה.

מרדכי יוגב: מתי אתה תקבע בישיבות המעקב, אם חשים את נקודת התורפה, להציף אותה, כדי לסייע בזה לתהליך לקרות הכי בריא והכי בשל שאפשר.

אבי דיכטר: תודה רבה, חבר הכנסת מוטי יוגב.

אבי דיכטר: חבר הכנסת עמר בר-לב, בבקשה.

עמר בר-לב: טוב, תודה רבה.

עמר בר-לב: ראשית, אני לא רוצה לחזור עוד פעם על "אני נדהם" ו"אני נדהם" שאמרו חברי לפני, אבל גם אני נדהם כמובן, בעיקר, שי, שאתה אומר שהיית צריך לבוא הנה לוועדה בשביל להבין את הקושי התחבורתי.

עמר בר-לב: מצד שני, אני חושב שצריך לעשות כאן הפרדה ברורה בין חיילים סדירים לבין חיילים בקבע.

עמר בר-לב: כשלוקחים את כל המספרים הם מאוד מפחידים, אבל אני חושב שברגע שמפצלים את זה, אז זה נראה לגמרי אחרת.

עמר בר-לב: זה כאילו שאנחנו אומרים: היום כל החיילים הסדירים בכל היחידות האלה הם רק כאלה שגרים באזור תל אביב, כי יש להם מגורים בבית, וב-8200 או תומכי לחימה שמשרתים היום במרכז אין חיילים שמגיעים מחיפה או מקרית שמונה או מבאר שבע.

עמר בר-לב: אז יכול להיות שאין מספיק בתוכניות פתרון מגורים לחיילים הסדירים, אבל החיילים הסדירים, עם כל הכבוד לזה שהם תומכי לחימה או גאונים כאלה או אחרים, יכולים לישון בבסיס סגור ולצאת פעם בשבוע הביתה.

עמר בר-לב: ויש כאלה שגם אפילו ייצאו פעם בשבועיים הביתה.

עמר בר-לב: אני מדבר על הסדירים.

עמר בר-לב: ולכן ברגע שמחלקים בין סדירים לבין אנשי קבע, אז הסיפור, לדעתי, גם מבחינה תחבורתית יותר מצומצם.

עמר בר-לב: לגבי ה-1.3 מיליארד שקל, אני בהחלט מסכים עם מה שמנו אמר.

עמר בר-לב: אני מבין את השלכות הרוחב, אני חושב שאסור להתעלם מהשלכות הרוחב.

עמר בר-לב: אבל מצד אחד צריך להבין שזה יהיה כנראה 1.3 מיליארד, ומצד שני בהחלט לראות, לתת את הסכום הזה במערכת הביטחון, ושזה יהיה מקובל שבמקומות מסוימים מוסיפים, כאשר נמנעים באמת בנקודות שמבחינת

עמר בר-לב: כם הן נקודות רגישות לגבי השלכות הרוחב.

עמר בר-לב: אז אני חושב שהוויכוח לא צריך להיות על הסכום.

עמר בר-לב: הסכום הוא סכום.

עמר בר-לב: צריך לראות שבאמת השלכות הרוחב תהיינה מצומצמות.

אבי דיכטר: זהו, עמר?

אבי דיכטר: טוב, תראו, האמת היא שלתומי חשבתי שאנחנו מגיעים למשהו הרבה יותר בשל.

אבי דיכטר: גם הנתונים, אם אני מבין נכון את הנתונים שעפר הציג את זה, שאתה שי אמרת 30 מיליארד כל הפרויקט, כל המעבר, ועפר דיבר על 24 מיליארד שקל רק קרית המודיעין.

<אודי אדם: לא, לא, לא.

<עלי בינג: ביחד מודיעין ותקשוב.

אבי דיכטר: אה, מודיעין ותקשוב.

אבי דיכטר: זאת אומרת, 80% מהתקציב למעבר הוא מודיעין ותקשוב, זו המשמעות.

<ליאור בראון: כל ה-24 מיליארד זה עלויות הקמה וארגון של מודיעין ותקשוב.

אבי דיכטר: זה 80% מסך כל התקציב, מה-30 מיליארד סך הכול.

<קריאה: - - -

אבי דיכטר: אתם אמרתם את הנתונים, זה לא הנתונים שלי.

אבי דיכטר: ואני שואל את עצמי: סדר גודל של 80%, אתה חייב לשאול את עצמך איך הגענו בכלל למשבר.

אבי דיכטר: אני אומר לכם, שאני בדיון הזה חשבתי שאוכל להגדיר משבר, אני אומר לכם שזה משבר עמוק.

אבי דיכטר: תראו, אני לא זוכר מתי בוועדה, ויזכירו לי פה זקני הוועדה, שאני בטח אחד מהם, מתי שמענו בפעם האחרונה - -

עפר שלח: חלקם עוד זוכרים משהו, אתה אומר.

אבי דיכטר: - - בפעם האחרונה, אני לא זוכר מתי שמענו משפט של מנכ"ל משרד הביטחון או של מנכ"ל משרד בכלל, שאומר: אני לא יודע להביא את איכויות כוח האדם של אמ"ן ותקשוב לנגב בתנאים הנוכחיים.

מרדכי יוגב: אבי, אני חושב שאנחנו לא מופתעים.

מרדכי יוגב: הדברים נאמרו בעבר גם.

אבי דיכטר: אני לא זוכר משפט בסדר גודל כזה בשלב כל כך מתקדם של התהליך.

<אודי אדם: זה לא מתקדם, יש לך חמש–שבע שנים.

<אודי אדם: אני אומר את זה, אני חושב מספיק בזמן.

אבי דיכטר: חמש–שבע שנים קדימה.

אבי דיכטר: אני אומר: אתה מסתכל אחורה, אני לא חשבתי שב-2017, באמצע 2017 נהיה עם אמירה כל כך קשה.

אבי דיכטר: תראו, מבחינתנו כוועדה, אתה מסתכל לאחור ושואל: פרקי הזמן החזויים התארכו הרבה מעבר, הוכפלו, מקרית ההדרכה לגבי כל המערכות האחרות.

אבי דיכטר: ואף אחד לא יתקע לידינו שזהו זה, מעכשיו זה יהיה בול בפרקי הזמן המתוכננים, גם אם יהיה דיון של שלושת המנכ"לים, וגם אם יהיה דיון בין שניכם לגבי ליבון הדברים.

אבי דיכטר: ואני אומר לעצמנו, כשאמר פה עפר פרויקט הדגל, ושאלתי: זה פרויקט הדגל עבור מי?

אבי דיכטר: עבור פינוי הקרקעות או עבור העברת הבסיסים?

אבי דיכטר: אני מקווה מאוד שפרויקט הדגל הוא העברת האנשים, ואחרי זה העברת הבסיסים, ובסוף מצדי שזה ייקרא פרויקט הדגלון, שזה שחרור הקרקעות.

<ליאור בראון: זה לא קשור לקרקעות, מה שעפר אמר.

<ליאור בראון: זה הבסיס הכי גדול מבחינת היקפי כוח האדם וגם מבחינת - - -

אבי דיכטר: לא חשוב, אני אומר במטפורה שאני מסתכל על דברים - -

<אודי אדם: לכן אני מרים דגל.

<אודי אדם: לכן אני מרים דגל.

אבי דיכטר: - - אני חושב שהפרויקט הזה, זה נשמע לי קצת קטן ומגמד לקרוא לדבר הזה פרויקט.

אבי דיכטר: זה לא רק להעביר 15,000 איש – זה להעביר אלפי משפחות, בכלל לשנות דיסקט של הרגלים.

אבי דיכטר: ואני מזכיר, אני חושב, עפר, שאתה אמרת: זה לשנות הרגלים של אוכלוסייה, ללא קשר למגורים שלה, העובדה שהיא משרתת במרכז פיתחה הרגלים ותרבות שונה, ואתה עכשיו מסתכל לעשרות שנים קדימה איך משנים את זה.

אבי דיכטר: נדמה לי שזה דבר שהוא הרבה יותר גדול מאשר הרכבת הקלה או הרכבת או הבסיסים.

אבי דיכטר: ונדמה לי שבסוגיה הזו למצוא את עצמנו כאן עם משפט או עם משפטים של התלבטות, אם ככה הבנתי אותך נכון, אודי, התלבטות – תראו, גם יעל, שהיא יחסית יותר קרובה לשטח, מחוברת יותר לאנשים שצריכים לבצע את המעבר הזה, ואל יקל בעינינו - - -

<אודי אדם: אני חייב להגיד.

<אודי אדם: תקשיב, אין פה, זו לא שאלה של התלבטות.

<אודי אדם: אני מרים דגל, כי תראה, אפשר לבוא לפה, להגיד: חבר'ה, הכול בסדר, זה לא יהיה בתקופה שלי, זה לא יהיה בתקופה של שי.

<אודי אדם: אני אומר לכם שאם אין פתרון תחבורתי נאות – זה תנאי.

<אודי אדם: אתה יודע, אתה עושה פרויקט, אתה אומר מה התנאים לפרויקט.

<אודי אדם: זה תנאי.

<אודי אדם: עוד הפעם, אני לא מפנה שום דבר, אני לא עוצר שום דבר, אני יודע לעבוד בקצבים מאוד גבוהים.

<אודי אדם: אני מרים דגל, כי נצא למכרז, ובסוף אני לא רוצה לעמוד עם איזה פיל לבן.

אבי דיכטר: זה בדיוק חלק מהדאגה שאמרת בתחילת הדרך, ואני – אני מסתכל על זה כיושב-ראש הוועדה – או אנחנו כחברי כנסת מביטים בזה בדאגה, מפני שחס וחלילה, אם נגיע למצב של פילים לבנים, ואגב זה יכול להיות פיל לבן של מבנים, של בסיסים, פיל לבן של תשתיות שייבנו, ומסילות הברזל.

אבי דיכטר: והסיכום עם משרד התחבורה, אולי בהחלטת ממשלה, שייבנו וייסללו מסילות, והמזרחית, ואיילון יורחב למעלה ולרוחב, והרכבות תזרומנה – רכבות סיניות, גם מהירות, גם רחבות, גם מעבירות עם פוטנציאל של יותר מ-10,000, אבל לא יהיה לנו את ה-10,000.

אבי דיכטר: לא יהיה לנו חס וחלילה, אם הסיפור הזה לא ייסגר בכל המובנים שלו, אם הדברים לא יעבדו במקביל.

אבי דיכטר: אני מאוד מוטרד בראש ובראשונה מסוגיית האנשים, לפני הכול ומעל הכול.

אבי דיכטר: וכבר היינו בלא מעט משברים בעבר משיקולים אחרים, מסיבות אחרות, אבל אי אפשר ללכת למהלך כל כך אסטרטגי, מבחינת הנגב הייתי אומר אפילו מהלך קיומי בהיבט הלאומי, ובסוף בצדק אמר שי: פרויקט כזה לא יכול להיתקע על כספים – אני מסכים אתך לחלוטין.

<אודי אדם: אני חייב רק משהו אחד.

<אודי אדם: תראה, שלא יובן לא נכון, אנחנו מסנכרנים את כל המערכות האפשריות, כולל את כל ראשי הרשויות, כולל עם ראש עיריית באר שבע.

<אודי אדם: הדברים – כל השאר אנחנו יודעים לתמוך אותם.

<אודי אדם: אני מצביע על משהו שהוא צוואר בקבוק, שהוא יכול לגרום לפרויקט הזה לא להתרחש.

<אודי אדם: זה מה שחשוב להגיד.

<שי באב"ד: טוב, אני רוצה להוסיף עוד משהו.

<שי באב"ד: אני גם מאמין, זה באמת פרויקט לאומי.

<שי באב"ד: זה לא איזושהי נישה של בונים עכשיו איזשהו כביש, עושים איזה פס רכבת.

<שי באב"ד: יש פה משמעויות אדירות.

<שי באב"ד: אני לא רוצה לדבר בשם הקולגה שלי, מנכ"ל משרד התחבורה, אבל אני מניח שברגע שנשב שנינו יחד איתה ונתחיל לסנכרן את המערכות, נייצר פתרונות.

<שי באב"ד: אין דרך אחרת.

<שי באב"ד: אני לא רואה פה דרך שבה עכשיו משרד התחבורה יגיד: אני לא עושה את הפרויקט הזה, אני לא מוכן, צה"ל נשאר במרכז.

<שי באב"ד: המשמעות של לא לייצר תשתיות תחבורה נאותות ומספיקות, המשמעות היא שצה"ל לא עובר.

<שי באב"ד: לא יעבור עוד שבע שנים – יעבור עוד 10 או 15 או 20 שנה.

<שי באב"ד: זה לא על הפרק בכלל.

<שי באב"ד: ואודי, אני חושב, עושה בצדק ואומר נכון, ומרים את הדגל בזמן, ואומר: תקשיבו, אם זה הקצב, אם אלה הדברים, ואם אלה תשתיות התחבורה, המתוכננות כרגע שבע שנים קדימה, אני לא יודע לעשות את זה.

<שי באב"ד: ואנחנו עכשיו, המטרה שלנו, מאחר שאנחנו לא תופסים את זה חצי שנה לפני המעבר אלא שבע שנים לפני המעבר, אז המטרה שלנו היום להתחיל לתת את הפתרונות, ולהציע את הפתרונות האלה כמה שיותר מהר, כדי שהדגל הזה שהוא העלה – נטפל בו.

<שי באב"ד: זו האחריות שלנו לעשות.

<שי באב"ד: אז אני לא רואה את זה כהכצעקתה, במקום שמשרד התחבורה הרים דגל, אמר: אני לא מוכן לעשות את זה, זה לא קורה.

<שי באב"ד: יש בעיות, צריך לפתור אותן.

אבי דיכטר: לא, אבל, שי, תראה, אנחנו שומעים, וזו הזדמנות טובה עבורנו כוועדה להתעדכן, עם כל העדכונים הקשים בחלקם.

<שי באב"ד: נכון.

אבי דיכטר: וכשאנחנו מסתכלים אנחנו מסתכלים על העשייה במקביל.

אבי דיכטר: הרי ברור לחלוטין, שאם הסוגיות הכרגע שנוניות במחלוקת, כמו נושא מי מתוגמל, האם התגמול משורשר ביחס שווה?

אבי דיכטר: זאת אומרת, הטכנולוגים זה איקס, התומכ"ל זה 70% איקס, והשאר זה לא מתוגמל או מתוגמל 20% איקס.

אבי דיכטר: האם ההזזה של האיקס מזיזה את כולם למעלה או יש בידול אחר?

אבי דיכטר: זאת אומרת, אלה סוגיות מאוד עקרוניות.

אבי דיכטר: נדמה לי שאחד המשפטים הכי חשובים שנאמרו, אגב נאמרו גם בדיון הקודם שהיו פה אנשים גם ממשרד הביטחון וגם ממשרד האוצר, שאמרו שהבעיה המרכזית שמתחילה להסתמן היא בעיית אמון.

אבי דיכטר: עכשיו, אנחנו יודעים שאמון זה דבר שנמנה לאט מאוד, הוא נהרס מהר מאוד.

<שי באב"ד: נכון.

אבי דיכטר: ולשקם אותו לוקח זמן.

אבי דיכטר: יש פה מספיק אנשים סביב השולחן, משני הצדדים שלו, שמכירים בהיסטוריה שלהם אירועים שהאמון נסדק, לעיתים קרס.

אבי דיכטר: לשקם אותו היה הרבה יותר זמן, הרבה יותר כסף, והוא תמיד משאיר משקעים.

<שי באב"ד: אנחנו עכשיו בשלב השיקום.

אבי דיכטר: אני שמח מאוד.

אבי דיכטר: קודם כול, אני שמח שבהבנה, הרי הנגב הוא לא איזה דבר זר, אודי, היית יותר דרומה מהנגב שאנחנו מדברים עליו כרגע.

אבי דיכטר: ואני חושב שאם היו אומרים לך משפט בנוסח: הטנקים – אני לא יכול לצאת למלחמה עם הטנקים בתנאים הנוכחיים.

אבי דיכטר: זה משפט שאני רק יכול לתאר לעצמי, היית מסובב את הקנה לכיוון האחר בשביל לוודא שהטנקים יהיו במצב אחר.

אבי דיכטר: אז עכשיו לנו טנקים, אבל יש לנו צורך, באמת צורך לאומי, שבו גם אנחנו כוועדת החוץ והביטחון, כחברי כנסת, לא יכולים לתת לזה להתגלגל.

<אודי אדם: בסדר גמור.

אבי דיכטר: כשנפגוש את זה בעוד איקס שנים, ללא קשר מי יהיו הפרסונות, הסוגיה תהיה אותה סוגיה, המדינה תהיה אותה מדינה והצורך יהיה אותו צורך.

אבי דיכטר: אם אני מבין נכון, ותקנו אותי אם אני טועה, הטיל הזה שוגר, אי אפשר להחזיר אותו חזרה לנדן.

<אודי אדם: אמת.

<אודי אדם: הטיל הזה שוגר.

<שי באב"ד: נכון.

<אודי אדם: אני רק צריך לראות שהוא נופל במקום הנכון.

אבי דיכטר: אני אומר: עכשיו נשאר לייצב אותו לכוון אותו שיפגע במטרה.

אבי דיכטר: המטרה – כולנו מבינים ומסכימים עליה.

אבי דיכטר: לכן, תראו, באמת חשבתי שנגיע היום, אחרי הדיונים הקודמים, עם תשובות ועם הבנות יותר גדולות.

אבי דיכטר: היום הסתבר לנו שהפערים יותר גדולים ממה שהבנו בדיונים הקודמים, כי מסתבר שאנשים יותר קטנים במעמד מציגים פערים יותר קטנים.

אבי דיכטר: והיום שני המנכ"לים, אני אומר לכם, שמתם מולנו פערים שקצת הפתעתם אותנו.

<שי באב"ד: אבל אמרנו עוד דבר, שזה התפקיד של שנינו לדאוג לסגור את הפערים האלה.

אבי דיכטר: מאה אחוז.

<שי באב"ד: בשביל זה אנחנו בתפקיד.

<שי באב"ד: אנחנו לא פה רק כדי לבוא ולספר לוועדה את הצרות, את הפערים.

<שי באב"ד: אנחנו חייבים לשקף נאמנה - - -

אבי דיכטר: אני מסכים לחלוטין.

אבי דיכטר: אני רק אומר לעצמנו כוועדה, ובוודאי לכם, שני המשרדים, נאמר את זה גם לשני השרים, ובמקרה הזה שר הביטחון ושר האוצר ולראש הממשלה: בנושא הזה, כוועדה נסגור פיקוח יותר הדוק על הנושא הזה.

אבי דיכטר: לא נפגוש אותו פעם בהרבה מאוד חודשים.

אבי דיכטר: הכוונה מבחינתי, ואני שמח שהייתה כאן יוזמה של שניכם, פלוס רתמתם ליוזמה הזו את מנכ"לית משרד התחבורה, למצוא את הדרך לגשר על הפער שמודאג ממנו בצדק מנכ"ל משרד הביטחון.

אבי דיכטר: עד סוף ספטמבר נקיים דיון פיקוח שלנו כוועדה, לשמוע לאן התקדמתם שני המנכ"לים, ביחד עם מנכ"לית משרד התחבורה, בסוגיה הזו של התחבורה.

אבי דיכטר: באותו מעמד נבקש לדעת משני המנכ"לים, מה ואיך התקדמתם בנושא של התגמול לאנשים.

אבי דיכטר: ואני אומר: זו תחנת הבדיקה הקרובה שלנו.

<שי באב"ד: והשקיפות.

אבי דיכטר: רגע, אני אומר: בהקשר של הדיון הזה.

אבי דיכטר: לגבי השקיפות – קבענו באמצע ספטמבר, בעקבות העובדה - - -

<קריאה: - - -

אבי דיכטר: חבר'ה, אנחנו לא עוסקים עכשיו בלוח הזמנים של הדיונים.

אבי דיכטר: עד החגים נאמר כאן?

אבי דיכטר: משפט טוב מאוד.

אבי דיכטר: עד החגים – לא אחרי החגים.

<שי באב"ד: שנבוא עם בשורות לראש השנה.

אבי דיכטר: כן, שאנחנו בנושא הזה גם נסב את תשומת ליבם של השרים וראש הממשלה לתמונה, כפי שהיא ניבטת לנו כחברי ועדה.

אבי דיכטר: אני חשוב שבסוגיה הזו חיבור של שלושה שרים, זה כבר חיבור שמחייב אותנו לעדכן איך אנחנו מבינים את הדברים, לעדכן בזה גם את ראש הממשלה.

אבי דיכטר: ואני מקווה מאוד שבראש השנה או בכיפור, אחרי שנאמר לשנה הבאה בירושלים, נוכל אחרי זה להוסיף בלחש את שאר הדברים.

אבי דיכטר: תודה רבה לכולם, הישיבה נעולה.