הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, כנסת 20, פרוטוקול מספר 143, 2017-01-31 10:00

עאידה תומא סלימאן: אנחנו הופכים את חדר הוועדה למקום אירוח של תערוכות וכמובן תערוכות שיש להן קשר לעשייה שלנו בוועדה.

עאידה תומא סלימאן: היום כפי שאתם רואים ורואות מסביב זו תערוכה שראיתי אותה בביקור שעשיתי בבית חולים רעות ובמכון אגם שמטפל בנשים/אנשים שיש להם הפרעות אכילה.

עאידה תומא סלימאן: אני אתן יותר ליהודית ארד, תרפיסטית באומנויות להציג בקצרה את התערוכה, אבל אני חייבת להגיד שקחו קצת מהזמן לאחר הדיון ותסתובבו קצת ותסתכלו.

עאידה תומא סלימאן: אני בעצמי הייתי בסערת רגשות כשעברתי על התמונות שם.

עאידה תומא סלימאן: יש דברים מאוד חזקים שמתבטאים בתוך הציורים האלה ואנחנו קודם נפתח ונשמע על התערוכה ואחר כך נמשיך את הדיון שלנו.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה, יהודית.

<יהודית ארד: בוקר טוב.

<יהודית ארד: טיפול באומנויות הוא טיפול השלכתי, מה שאומר שאני משליכה את התחושות שלי והמצוקות והרגשות על גבי הבריסטול, הוא הופך להיות ייצוג שלי ודרך זה אני יכולה להתעמת ולהתמודד דרך יצירת שפה וסימבוליות כפי שאתם רואים מסביב, ללמוד ליצור שפה שבעצם עוקפת את המילים.

<יהודית ארד: היתרונות של הלוקים בהפרעות אכילה זה היכולה הורבלית המאוד ניכרת שלהם ובעצם אני רוצה לעקוף את זה.

<יהודית ארד: אני רוצה להגיע למצוקות מבלי לאפשר למילים בטרם, שלא יתהוו, אחר כך, כמובן, חוזרים למילים.

<יהודית ארד: אז זה היתרון וזה חלק מצוות והרבה פעמים יוצאים דברים, עולים דברים בציורים מאוד מאוד משמעותיים כפי שאפשר לראות חלק מזה כאן.

<יהודית ארד: את זה אני יכולה להעביר לשאר המטפלים שיכולים להעזר בזה ולהרחיב את הידע בתוך הטיפול של האנשים.

<יהודית ארד: אז יש לנו פה דוגמה על לי, שגדלה במערכת יחסים חסרת רגש עם אמה.

<יהודית ארד: אמא שלה ילדה אותה בגיל מאוד צעיר ודאגה להעביר לה שהיא מיותרת, שהיא הגיעה לא בזמן.

<יהודית ארד: על שם העבודות שלה נקראת התערוכה שזה דמעות של גואש.

<יהודית ארד: הציור הראשון, זה, מתאר בעצם את מה שהיא מרגישה בתוך תוכה, מן אש טובה, המילים שלה, אבל היא אפופה עם שחור ואפור וצבעים רבים.

<יהודית ארד: זה מתאר את המציאות, היא לכודה בתוך זה ולא יכולה לצאת.

<יהודית ארד: זה סימבול שמתאר מערבולת רגשות, פה היא מספרת, היא עדיין לא מדברת במילים, זה סימבול ציורי שחוזר אצל כל הלוקים בהפרעות אכילה, לא משנה באיזה גיל.

<יהודית ארד: הציור הזה גם, זה גם סימן שמסביר, ה-split שיש בין שני העולמות: העולם הפנימי שהוא מצד ימין, השחור הזה, והצהוב זה העולם החיצוני.

<יהודית ארד: ככה הם מתנהגים בחוץ ולתוך הפער הזה נכנסת הפרעת האכילה, ככל שהפער גדול.

<יהודית ארד: ציור חשוב מאוד, מטופלת מתארת את המצוקות בצבע אדום שדוחקות את הציפור החוצה מהכלוב.

<יהודית ארד: היא מודעת לזה שהיא לא ציירה כנפיים, היא לא מודעת לזה שאין לציפור עין.

<יהודית ארד: היא לא יכולה לעוף, אבל היא גם לא יכולה לראות את הדרך, לכן היא בוחרת להשאר בכלוב.

<יהודית ארד: המטופלת הספצפית הזאת לא בוכה, היא לא יכולה לבכות, היא בוכה דרך הגואש וחורטת לתוך הצבעוניות המאוד עזה הזאת את המילה "אני", זאת היא, ככה זה מייצג אותה.

<יהודית ארד: ציור חשוב, ציור יפה ואחר כך קלקלתי.

<יהודית ארד: היא ציירה ציור מאוד מאוד יפה ובעצם אחר כך עברה עליו וטשטשה אותו וזה מייצג את תפיסת העצמי שלה, כל דבר היא הורסת והיא זאת שמחבלת בעצמה בחיים.

<יהודית ארד: היא מסתפקת בתוך הכאוס היא אומרת אם ייצא ניצן אחד ויפרח החוצה, היא מסתפקת בזה, למרות שפה, על הקיר, אם אתם יכולים לראות, הציפור הזאת על ההר מתאפשר לה לבטא משאלת לב.

<יהודית ארד: היא רוצה לפרוס כנפיים כמו ציפור ולעוף, אבל שלב מאוחר יותר היא גם מציירת את עצמה וקוראת לזה דמות האש.

<יהודית ארד: אם אני אוכל להיות ככה זה משאלת הלב, אבל, כאמור, היא מסתפקת בניצן שיפרח מתוך הכאוס השחור ויבטא החלמה.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: כפי שאמרתי בהתחלה, באמת תודה על זה שגם שיתפת אותנו, אבל אני חושבת שזה הצצה של אנשים שלא טיפלו אף פעם בהפרעות אכילה ולא היו חלק, לציבור של הוועדה פה להסתכל ואולי להכיר מקרוב את הרגשות ואת מה שעובר על נשים, ואני אומרת נשים כי ברוב המקרים זה יותר נשים שסובלות מהפרעות אכילה יותר מאשר גברים, מה עובר עליהן ואיך הן מבטאות את הכאב שהן חוות.

עאידה תומא סלימאן: זה לא הדיון הראשון שאנחנו מקיימים בנושא הפרעות אכילה.

עאידה תומא סלימאן: ב-27.6 בשנה שעברה קיימנו דיון והדיון היה דיון מאוד טעון, אני חייבת להגיד, היה דיון שהיו בו גם הרבה עדויות כואבות ומה שכאב לי באותו דיון, לא רק מה שהעבירו, העדויות, אלא גם הרגשת חוסר האונים כאשר המערכת הרפואית הבריאותית הקיימת במדינת ישראל לא מצליחה לעכל את עומק הבעיה ולהתכונן לטפל בה כמו שאמורים לטפל.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו מדברים ומדברות לא רק על בעיה שהיא בריאותית פיזית, אלא גם נפשית שמשליכה על חיי היום יום, לא רק של המטופלים והמטופלות, אלא כל מי שסובב אותן.

עאידה תומא סלימאן: את המשפחות, את השותפים לחיים כאשר, להגיד את האמת, בחלק מהמקרים אני הלכתי הבייתה והיו לי ימים, ואני אומרת את זה בצורה הכי כנה, היו לי לילות שלא יכלתי לישון כי הקולות של הנשים שנתנו עדויות פה הדהדו בראש שלי.

עאידה תומא סלימאן: והשאלה המהותית של מה אני אעשה, אני רוצה לחיות ואני רוצה להגיע לימים שקבעתי לעצמי שאני אהיה שותפה עם המשפחה שלי בהם ואני לא בטוחה בזה.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שהמערכות בדרך כלל מסורבלות, הרבה היררכיות והרבה בעיות בדרך עד שמגיעים להבין ולהכיל את כל הבעיות, אבל אני חושבת שדווקא בנושא הזה ואני לא מגזימה אם אני אומרת שהיא, במיוחד שזאת בעיה שמאופיינת לנשים – היא לא מקבלת את תשומת הלב המתאימה לה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו באותה ישיבה גילינו גם שחלק מהמקומות, ואני מזכירה את מכון אגם, עומדים בפני קריסה ואני מלווה אתכם ואני יודעת שהקשיים עדיין עומדים בפני עצמם ותיכף נשמע.

עאידה תומא סלימאן: אבל אני יודעת גם שלא היו הרבה תשובות של משרד הבריאות בעניין של הפריסה של מרפאות הטיפול.

עאידה תומא סלימאן: גילינו פה שחשבנו שיש מרפאה והתגלה שאין מרפאה.

עאידה תומא סלימאן: ידענו שיש בעיה בשיבא בנושא של הפסיכיאטרים וכח אדם.

עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מקווה, נכון נשמע גם עדות היום, אבל אני רוצה שהישיבה הזו תתקדם עוד כמה צעדים הלאה.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לדעת שבין לבין, ואני בעצמי המשכתי לטפל בחלק מהנושאים.

עאידה תומא סלימאן: ישבתי עם משרד הבריאות.

עאידה תומא סלימאן: אתמול היה אצלנו פה בישיבה מנכ"ל משרד הבריאות והוא הביא בשורה שנאבקים למען הגדלת התקציב וגם תיכף נשמע.

עאידה תומא סלימאן: אבל אני רוצה שהישיבה היום תהיה ישיבת המשך.

עאידה תומא סלימאן: תהיה ישיבה שבה נבוא ונגיד, התקדמנו בנושא הזה, עברנו הלאה לכיוון יותר טוב, גם מקופות חולים וגם מהמשרד ולא ניתקע עדיין בתיאור המצב הקיים, למרות כל הקושי.

עאידה תומא סלימאן: לכן אני ביקשתי ממרכז מידע ומחקר בכנסת שיעשו לנו, כמו שהם יודעים לעשות, עבודה מאוד טובה בלסקור את המצב הקיים כדי לראות אם התקדמנו קצת ואני אבקש מרוני בלנק להציג לנו קודם כל את העבודה היפה שעשיתם.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה, רוני.

<רוני בלנק: תודה רבה.

<רוני בלנק: שלום לכולם, קוראים לי רוני אני ממרכז המחקר והמידע.

<רוני בלנק: אני אגש ישר לנושא שנתבקשנו לכתוב עליו על ידי יושבת ראש הוועדה.

<רוני בלנק: הפרעות אכילה הן הפרעות נפשיות הקשורות לעיסוק יתר במשקל הגוף.

<רוני בלנק: יש כמה סוגים של הפרעות אכילה, אבל רוב האבחנות בתחום הן של הפרעות אכילה בלתי מסווגות המוכרות גם בשם אידינוס.

<רוני בלנק: בעצם אבחנה זו כוללת את כל המקרים שהם לא תואמים להגדרות של הפרעות אכילה אחרות.

<רוני בלנק: הפרעות אכילה הן הפרעות חמורות, כמו שצויין, ומסכנות חיים.

<רוני בלנק: הן באמת נפוצות בעיקר בקרב נשים ונערות צעירות.

<רוני בלנק: אם כי בשנים האחרונות גדל שיעור המאובחנים גם בקרב גברים.

<רוני בלנק: משרד הבריאות מעריך שהטיפול בהפרעות אכילה הוא תהליך ארוך שיכול להמשך עד חמש שנים או יותר וכי רוב החולות יחלימו באופן מלא או חלקי, אבל בין 15% ל-20% מהחולות יהפכו למה שנקרא חולות כרוניות.

<רוני בלנק: כלומר, שהן ייכנסו למערכת האשפוז וייצאו ממנה באופן קבוע.

<רוני בלנק: לפי גורמי מקצוע סיכויי ההחלמה גדלים ככל שההפרעה מטופלת בשלב מוקדם יותר ובגיל צעיר יותר.

<רוני בלנק: למשרד הבריאות אין נתונים על היקף התחלואה של הפרעות אכילה בישראל.

<רוני בלנק: המשרד מסר לנו כי הוא מעריך שבין 6% ל-8% מהנערות והנשים בישראל בגיל 15 עד 24 סובלות מהפרעות אכילה וכי נתון זה מיתרגם לכדי בין 30 אלף ל-40 אלף נערות ונשים הלוקות בהפרעות אכילה בגיל זה.

<רוני בלנק: נתון זה כולל, אני רוצה להדגיש, גם חולות שלא אובחנו.

<רוני בלנק: חישוב שאנחנו ביצענו על בסיס אותה הערכה או אותם אחוזים בהתאמה לנתוני למ"ס לשנת 2015 מעלה כי מספר החולות בישראל הוא בעצם גבוה בערך ב-10,000 מהערכת משרד הבריאות.

<רוני בלנק: אני מדגיש שהנתון הזה לא כולל נשים בגילאים אחרים או גברים, ולכן סביר שמדובר בהערכת חסר.

<רוני בלנק: משרד הבריאות לא מסר לנו נתונים על מספר המאובחנות או מספר המטופלות מלבד המטופלות במוסדות לאשפוז מלא, שאני אגיע לזה אחר כך - - -

עאידה תומא סלימאן: לפי הנתונים שהבאת אם בין 15%-20% יישארו כחולות כרוניות זאת אומרת שבסביבות 8000?

<רוני בלנק: הבעיה שאנחנו לא יודעים להעריך כמה חולות יש סך הכל בישראל ואנחנו שאלנו את משרד הבריאות - - -

עאידה תומא סלימאן: לא, אפילו מהסטטיסטיקה של בין 14-25 שנים.

עאידה תומא סלימאן: כלומר בין 30 עד 40 אלף אז בין 6000 עד 7000 ישארו חולות כרוניות מכל קבוצת גיל כזו?

<רוני בלנק: זה מה שעולה מהנתון הזה, אבל אני רוצה להבהיר שבאמת אני לא יודע ושאלתי את משרד הבריאות מתוך איזה קבוצה ה-15%-20% האלה נמצאים.

<רוני בלנק: לפי מה שהוא מסר לנו אז כן, מה שאת אומרת זה הנתון.

<רוני בלנק: אבל שוב, יכול להיות שהאחוזים האלה הם מתוך חלק קטן יותר, סובלות חמורות יותר או משהו כזה.

<רוני בלנק: פשוט לא קיבלנו על זה תשובה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו תיכף ננסה לקבל תשובות.

<רוני בלנק: בסדר.

<רוני בלנק: אז המשרד כן מסר לנו הערכה כי מדי שנה מאובחנים כ-1500 בני נוער עם הפרעות אכילה.

<רוני בלנק: הוא לא מסר לנו את הבסיס להערכה הזו.

<רוני בלנק: מהנתונים שאנחנו קיבלנו משתי קופות חולים: מכבי וקופת חולים לאומית זה עלה כי בשנים האחרונות אובחנו אך ורק בקופות אלה כלוקחים בהפרעות אכילה כ-1500 חולים חדשים בשנה בממוצע.

<רוני בלנק: זה כולל גברים ונשים ובגירים וקטינים.

<רוני בלנק: אנחנו הסתכלנו קצת במאפייני 1500 החולים האלה, מצאנו שמעט יותר מחצי מהם הם קטינים ומעט פחות מ-30% הם גברים.

<רוני בלנק: כשהסתכלנו בחלוקה המגדרית לפי קבוצות גיל ראינו שיש הרבה יותר גברים בקרב קטינים.

<רוני בלנק: זה מגיע למעט פחות מ-40% לעומת כ-17% בקרב בגירים.

<רוני בלנק: אני רוצה להדגיש שהקופות האלה מכסות בערך שליש מאוכלוסיית המבוטחים בישראל כך שמדובר בנתון חלקי.

<קריאה: 40%.

<רוני בלנק: אוקיי, אני חושב ששליש.

<רוני בלנק: מכבי ולאומית.

<רוני בלנק: כמו כן, אני מדגיש שוב שאנחנו מדברים פה על אבחנות ולא כל מי שמאובחן או מאובחנת מגיעים בסוף לטיפול.

<רוני בלנק: באשר לטיפול, בעצם עד יולי 2015 האחריות על מתן שירותים לטיפול בהפרעות אכילה היתה בידי משרד הבריאות עם העברת האחריות לשירותי בריאות הנפש לקופות החולים ביולי 2015 מה שמוכר בתור הרפורמה לבריאות הנפש עברה איתם גם האחריות על מתן שירותים לטיפול בהפרעות אכילה.

<רוני בלנק: כלומר, הפרעות אכילה מטופלות כחלק ממערך בריאות הנפש.

<רוני בלנק: עם זאת, וכפי שהיושבת ראש גם ציינה קודם, גורמי מקצוע העלו בפנינו כי מדובר בהפרעה בעלת מאפיינים יחודיים והטיפול בה דורש מפגשים בתדירות גבוהה יותר ועם מגוון גדול יותר של אנשי צוות ביחס להפרעות נפשיות אחרות.

<רוני בלנק: הטיפול בהפרעות אכילה לרוב ניתן במרפאות אבל יש טיפול גם במסגרות של טיפול או אשפוז יום, אשפוז מלא או בתים שיקומיים.

<רוני בלנק: אני עכשיו אעבור לדבר קצת יותר בפירוט על המסגרות האלה והקשיים שעולים מהטיפול בהן.

<רוני בלנק: אני אתחיל עם המרפאות שמספקות את רוב הטיפולים בתחום.

<רוני בלנק: לפי משרד הבריאות יש כיום בישראל 26 מרפאות לטיפול בהפרעות אכילה בקרב בוגרים ונוער.

<רוני בלנק: מקופות החולים נמסרו לנו נתונים מעט שונים.

<רוני בלנק: בהנחה והמרפאות שנמסר לנו שיפתחו אכן נפתחו בזמן אמורות להיות כיום 27 מרפאות ייעודיות.

<רוני בלנק: אם תסתכלו פה, אתם יכולים לראות בתרשים את הפיזור הגיאוגרפי שלהם.

<רוני בלנק: הפסים הכחולים זה מרפאות שמיועדות רק לילדים ונוער ואתם יכולים לראות שחוץ ממחוז המרכז, בכל מחוז יש רק מרפאה אחת שעוסקת ספציפית בילדים ונוער בלבד.

<רוני בלנק: מנהלי מרפאות מסרו לנו כי מספר המרפאות - - -

עאידה תומא סלימאן: מה האדום?

<רוני בלנק: האדום זה מבוגרים והירוק זה רב גילאי.

<רוני בלנק: מנהלי מרפאות ששוחחנו איתם מסרו לנו כי מספר המרפאות והפריסה הגיאוגרפית שלהם לא מספקים, אבל לא ידוע לנו מהו היקף החוסר ובאילו אזורים הוא קיים מבחינה גיאוגרפית.

<רוני בלנק: כמו שאמרתי, אנחנו לא קיבלנו מידע על מספר המטופלות במרפאות.

<רוני בלנק: מדיווח של מנכ"ל משרד הבריאות לכנסת במאי 2013 עולה שאז טופלו כ-2040 לוקים ולוקות בהפרעות אכילה במרפאות.

<רוני בלנק: בעצם כחלק מהרפורמה לבריאות הנפש הטיפול המרפאתי מתבצע - - -

עאידה תומא סלימאן: אנחנו היום לא יודעות את מספר המטופלות או המטופלים במרפאות השונות.

<רוני בלנק: לא, אנחנו לא יודעים אותו.

עאידה תומא סלימאן: גם משרד הבריאות.

<רוני בלנק: לפי מה שהוא מסר לנו לא ידוע.

<קריאה: סליחה, וזה לא כולל את המרכזים הפרטיים ועמותות פרטיות נכון?

עאידה תומא סלימאן: ברור.

<רוני בלנק: נכון.

<רוני בלנק: במגזר הציבורי בלבד.

<רוני בלנק: אנחנו לא יודעים בכלל מה היקף הטיפול הפרטי.

<רוני בלנק: אז כמו שאמרתי הטיפול המרפאתי, רק להסביר איך הוא עובד, הוא מתבצע במה שנקרא שיטת המנויים שזה כל תחום בריאות הנפש עכשיו.

<רוני בלנק: רופא המשפחה הוא הגורם שמפנה לטיפול והקופה מקצה לכל מטופלת אחד משלושה מנויים : מנוי אבחוני שהוא כולל שני מפגשים, מנוי קצר של ששה מפגשים או מנוי ארוך של 30 מפגשים.

<רוני בלנק: שכל מפגש עם איש צוות בעצם יורד מפגש אחד.

<רוני בלנק: כמו ניקוב בכרטיסיה.

<רוני בלנק: מסיבות שונות שפורטו במסמך קיימים קשיים בהתאמה של שיטת המנויים לטיפול בתחום ההפרעות אכילה.

<רוני בלנק: אני משער שהנושא הזה יעלה בדיון בהמשך.

<רוני בלנק: אני עובר לדבר על מסגרות לטיפול יום ואשפוז יום.

<רוני בלנק: אלה בעצם מסגרות שבהם המטופלת שוהה חלק ניכר מהיום, לפחות שש שעות אך לא לנה בהם בלילה.

<רוני בלנק: המסגרות האלה מהוות שלב ביניים בין טיפול מרפאתי שבו המטופלת מגיעה כמה פעמים בשבוע לטיפולים קצרים לבין אשפוז מלא.

<רוני בלנק: ברמה העקרונית יש הבדלים בין מסגרות לאשפוז יום למסגרות לטיפול יום, אבל באמת כל הגורמים ששוחחנו איתם הדגישו שמבחינה מעשית במקרה של הפרעות אכילה הם זהים, ולכן אני אתייחס אליהם ביחד תחת הכותרת של מסגרות לטיפול יום.

<רוני בלנק: להבנתנו, נכון לדצמבר 2016 היו בישראל 52 עמדות לטיפול יום בקטינים הסובלים מהפרעות אכילה.

<רוני בלנק: אתם יכולים לראות את הפיזור הגאוגרפי שלהם כאן בתרשים.

<רוני בלנק: לא היו בכלל עמדות לבוגרים, וזאת לאחר שמחלקה בת 10 עמדות לטיפול יום בבוגרים בשיבא נסגרה.

<רוני בלנק: לפי קופות החולים כמו גם גורמים טיפוליים שונים המחסור הזה במסגרות לטיפול יום לבוגרים הוביל לתופעה של דלת מסתובבת.

<רוני בלנק: כלומר, חולות משתחררות מאשפוז מלא, בשל מחסור בעמדות לטיפול יום הן לא מקבלות את הטיפול שמתאים לצרכים שלהן בקהילה, המצב שלהן מתדרדר והן נאלצות לשוב לאשפוז מלא וחוזר חלילה.

<רוני בלנק: הסיבה העיקרית שהועלתה בפנינו למחסור במסגרות לטיפול יום היא שתעריף התשלום שנקבע בידי משרד הבריאות הוא לא מספק.

<רוני בלנק: כיום התעריף הזה עומד על מעט פחות מ-450 ₪ למטופל בוגר או מטופלת בוגרת ליום.

<רוני בלנק: משרד הבריאות מסר לנו בנובמבר 2016 כי כיום פועל צוות מומחים במשרד לנושא הפרעות אכילה, הבוחן בין השאר את הנושא של קביעת תעריף חדש וכפי שעלה גם בישיבה הקודמת המשרד הודיע כי עד שיושלם התהליך הזה של קביעת התעריף החדש המשרד מתכנן להקצות תקציב חד פעמי של 10 מיליון ₪ להקמה והכשרה של מסגרות לטיפול יום.

<רוני בלנק: לא ידוע לנו מהן אמות המידה לחלוקת תקציב זה ואני מניח שמשרד הבריאות יעדכן בדיון איפה בדיוק עומד נושא זה.

<רוני בלנק: אני עובר לדבר על אשפוז מלא.

<רוני בלנק: משרד הבריאות מסר לנו שבחמש שנים האחרונות אשפוזים עם אבחנה של הפרעות אכילה היו בערך כ-2% מכלל האשפוזים בתחום בריאות הנפש בתקופה זו.

<רוני בלנק: רוב המאושפזים היו למעשה מאושפזות, נשים מתחת לגיל 34.

<רוני בלנק: רק אציין שלא ידוע לנו האם נתון זה כולל אשפוזים חוזרים.

<רוני בלנק: לפי משרד הבריאות יש כיום בישראל 84 מיטות אשפוז לטיפול בהפרעות אכילה.

<רוני בלנק: 40 מיטות לבוגרים ו-44 מיטות לנוער.

<רוני בלנק: העניין הזה של מספר המיטות לאשפוז מלא עלה גם בישיבות קודמות כבר כמה שנים כמו גם בדו"חות מבקר המדינה.

<רוני בלנק: אם נסתכל בתרשים נוכל לראות שיחסית למצב ב-2012 בעצם הייתה עלייה של 19 מיטות סך הכל.

<רוני בלנק: 11 מיטות לבוגרים מחולקות בין ירושלים למחוז תל אביב ועוד 8 מיטות לנוער שזה כולן בהקמה של המשרד הרפואי החדש בסורוקה.

<רוני בלנק: מה שעוד מאוד ברור מהתרשים שיש מיטות לבוגרים אך ורק במרכז הארץ: בשיבא ברמת גן ובהדסה בירושלים.

<רוני בלנק: ובשום מקום אחר.

<רוני בלנק: כמו שכרגע דניאל העלה ניתן לדון בשאלה האם מספר מיטות זה עולה על הצרכים או לא.

<רוני בלנק: אבל הבעיה העיקרית שהועלתה בפנינו כשכתבנו את המסמך היא זמני ההמתנה הארוכים לאשפוז של חולות כרוניות.

<רוני בלנק: משיחות שקיימנו עם רופאי יחידות האשפוז עלה כי חולות חדשות מקבלות עדיפות על פני חולות כרוניות ברשימות ההמתנה, זאת מאחר ולפי גורמי המקצוע סיכויי ההחלמה שלהן, כמו שאמרנו קודם, הם גבוהים בהרבה.

<רוני בלנק: לדוגמה, משיבא נמסר לנו כי חולה חדשה תמתין פחות מחודש בעוד חולה כרונית יכולה להמתין מספר חודשים.

<רוני בלנק: עם זאת, גם בשיבא וגם בהדסה הדגישו כי חולה שמגיעה למצב מסכן חיים תקבל עדיפות בתור.

<רוני בלנק: הועלו בפנינו טענות לפיהן בזמן ההמתנה לאשפוז מצבן הבריאותי של החולות הכרוניות מתדרדר והן נאלצות לפנות לטיפול פרטי בעלות גבוהה, בהנחה וידן בכלל משגת טיפול כזה מלכתחילה.

<רוני בלנק: גורמים ששוחחנו עמם טענו כי המענה ההולם לחולות הכרוניות לא נמצא בהגדלת מספר מיטות האשפוז, אלא ביצירת מסגרות מתאימות בקהילה, לדוגמא מסגרות לטיפול יום.

<רוני בלנק: כי מסגרות אלה גם ישפרו את הפתרון הטיפולי לחולות וגם יביאו לחסכון תקציבי למדינה עקב צמצום מספר ימי האשפוז המלא.

<רוני בלנק: נציין שמחיר יום אשפוז פסיכיאטרי מלא לבוגרים עומד כיום על 1157 ₪ לעומת, כאמור, פחות מ-450 ₪ לטיפול יום.

עאידה תומא סלימאן: כן, אבל בוא לא נעשה את ההשוואה הזו כי אמרנו מקודם ש-400 הם לא מספקים ובגלל זה יש לנו מחסור במרפאות יום.

עאידה תומא סלימאן: כלומר זה לא תעריף שכדאי להשוות איתו.

עאידה תומא סלימאן: העלות של טיפול יום היא הרבה יותר מ-400.

<רוני בלנק: נכון.

<רוני בלנק: אבל גם אם נכפיל את התעריף עדיין הוא יהיה פחות - - -

עאידה תומא סלימאן: נכון.

עאידה תומא סלימאן: אני לא מערערת על הרעיון שטיפול יום הוא יותר זול ואולי יתאים גם לחולות יותר, אבל זה לא 400.

עאידה תומא סלימאן: אתמול קיבלנו בשורה שהולכים כנראה בשבועות הבאים לדון בעלייה בתעריפים, אבל אנחנו תיכף גם נשמע על זה.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה.

<רוני בלנק: אני מסכם.

<רוני בלנק: הסוגיות העיקריות שעלו בפנינו במהלך כתיבת המסמך היו הקשיים בהשגת מידע על מספר החולות המאובחנות והמטופלות, המחסור, כמו שציינו, בעמדות לטיפול יום לבוגרים, מידת ההתאמה של שיטת המנויים לטיפול מרפאתי בהפרעות אכילה וכמו כן, כפי שמפורט יותר לעומק במסמך, קיים קושי בגיוס והכשרה של כח אדם טיפולי.

<רוני בלנק: אני מזכיר שהטיפול בהפרעות אכילה דורש תשומות נוספות על פני הפרעות נפשיות אחרות כולל כח אדם מגוון.

<רוני בלנק: עם זאת, יש קושי לאתר ולגייס כח אדם מיומן לטיפול בהפרעות אכילה במגזר הציבורי.

<רוני בלנק: זה נכון לגבי פסיכיאטרים כמו שעלה גם בישיבה הקודמת, אבל גם לגבי עובדים סוציאליים או פסיכולוגים.

<רוני בלנק: מכללית נמסר לנו שיש קושי מיוחד בגיוס אנשי מקצוע בחברה הערבית.

<רוני בלנק: כמו כן, יש מחלוקת בשאלה האם ובאיזה מידה האחריות למימון ההכשרות נמצאת על הקופות או על משרד הבריאות.

<רוני בלנק: זה הכל, תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שאפילו מהמסקנה הראשונה של העדר מידע על מספר החולות המאובחנות והמטופלות זה כבר מעיד על איפה אנחנו עומדים מבחינת הבעיה כי אני תמיד מאמינה שאם אנחנו לא יודעים את היקף הבעיה אנחנו אף פעם לא ניתן את המענים המתאימים לפתרונה.

עאידה תומא סלימאן: אם אנחנו לא יודעים עד כמה התופעה נפוצה וכמה אנשים יצטרכו את הטיפול אנחנו גם נהיה במחסור במידע של מה באמת הצרכים שקיימים בשטח.

עאידה תומא סלימאן: אז אני ארצה אחר כך לשמוע מנציגי משרד הבריאות ואני מבקשת באמת לרשום בפניכם את ההערכות שעולות.

עאידה תומא סלימאן: אבל כפי שאמרתי מהתחלה, ותסלחו לי, אני לא רוצה להסחף שוב, אני מאמינה גדולה בלשמוע את כולן וקולם של האנשים שסובלים מהבעיה וזאת הדרך האמיתית לאתר את הבעייתיות הקיימת ואת הצרכים הקיימים.

עאידה תומא סלימאן: אבל אנחנו לא נוכל שכל הדיון יתקיים אך ורק בלשמוע עדויות כי גם אתן רוצות שאנחנו נתקדם במתן פתרונות ולא רק נשמע מה הבעיה.

עאידה תומא סלימאן: לכן אני אתן ל-ג' לתת לנו עדות.

עאידה תומא סלימאן: אני אומרת את זה כי ביקשת שהשם יהיה חסוי, לא יכתב בפרוטוקול ואני נותנת 3-4 דקות לשמוע ממך.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה.

<ג': שלום, שמי ג', בת 20 תושבת אילת וסובלת מאנורקסיה.

<ג': הגעתי היום במיוחד כדי להביא לתודעת

<ג': כם כי בכל אילת לא ניתן למצוא ולו מקום אחד המטפל בהפרעות אכילה.

<ג': המקום הקרוב ביותר שניתן לקבל בו טיפול להפרעות אכילה הוא בבאר שבע, שמרחקה כ-3.5 שעות נסיעה.

<ג': אני בתור אילתית מצאתי את עצמי מוטסת למרפאות במרכז ומפסידה ימי לימודים, עבודה ומוציאה כספים על תחבורה ואוכל.

<ג': קבלת אישורי הטיסות היו מהלך מסובך ולא פשוט.

<ג': הייתי מקבלת אישור טיסה פעם בשבועיים או פעם בחודש.

<ג': ברור שכך לא ניתן להחזיק טיפול שהרי טיפול בהפרעות אכילה דורש עקביות והתמדה.

<ג': בסופו של דבר מצבי התדרדר ונאלצתי להתאשפז מספר פעמים בסורוקה, תל השומר והדסה.

<ג': אילו רק היה לי לאן לפנות בעיר מגוריי הייתי חוסכת שנים רבות של המחלה.

<ג': ישנו ביקוש לטיפול בהפרעות אכילה באילת.

<ג': אני בעצמי מכירה מספר רב של נערים ונערות הסובלים מהמחלה ואינם מקבלים כל מענה.

<ג': לפי הסטטיסטיקה יש באילת כמה מאות חולים שלא מקבלים מענה.

<ג': אחת מהם היא ל' בת 22, ששירתה כקצינה במג"ב, והיום לא מתפקדת ולא מקבלת תמיכה באף גורם.

<ג': עקב מצבה אף נאלצה לגור על חוף הים מספר חודשים.

<ג': האם מצב כזה נראה לכם הגיוני?

<ג': אנא עזרו לנו לקבל טיפול הולם כמו כל חולה אחרת בארץ.

<ג': תודה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שהיינו בקשר כל הזמן בעניין של המחסור שקיים באילת.

עאידה תומא סלימאן: כלומר, שלא קיימת מרפאה.

עאידה תומא סלימאן: את פנית אלינו, גם ללשכה שלי וגם לוועדה ובגלל זה חשבנו שמאוד חשוב להשמיע את העניין הזה.

עאידה תומא סלימאן: בכל זאת אני בטוחה שכמו שהבאת בעדות שלך, יש עוד נערות ונערים ונשים וגברים שאולי סובלים מזה והקושי בלטוס כל פעם כדי לקבל את הטיפול שאני מבינה גם הייתה בעיה עם המלווה שצריכים לטיפול.

עאידה תומא סלימאן: אז מתווספות עוד ועוד שאלות למשרד הבריאות.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת לד"ר איתן גור, מנהל מחלקת הפרעות אכילה, המרכז הרפואי שיבא.

עאידה תומא סלימאן: ד"ר, היית בישיבה הקודמת והבנו שיש בעיה בשיבא ואני מבינה שעדיין המחלקה סגורה או נפתחה או מה בדיוק קורה שם.

<איתן גור: מחלקת האשפוז פועלת כל הזמן, אבל העמדות של טיפול יום סגורות מכיוון שכמו שדיברנו, התקצוב לא מכסה את ההפעלה שלהן.

<איתן גור: יש לנו גם בשיבא בעיה ייחודית שלנו שחסרים לנו פסיכיאטרים.

<איתן גור: אבל אנחנו הגשנו הצעה למשרד הבריאות שמפרטת את האפשרויות שלנו אם ישונה התקצוב.

<איתן גור: אנחנו מוכנים לפתוח באופן מיידי 12 עמדות ולבקשת המשרד גם הכנו להם הצעה לפתיחת 24 עמדות.

<איתן גור: אנחנו יודעים שהכספים קיימים בתקציב 2016, 10 מיליון, ביקשנו לקבל חלק מהכסף הזה למענק חד משמעי לבניית התשתיות וחלק לתפעול השוטף - - -

עאידה תומא סלימאן: ד"ר, סליחה שאני שואלת, אבל כאשר מדובר על 12 עמדות, עמדה אחת, מה זאת אומרת מבחינת יכולת טיפול, כמה?

<איתן גור: הטיפול יום זה מערך מאוד מאוד גמיש.

<איתן גור: יש חולות שצריכות לבוא חמשה ימים בשבוע ויש חולות שיכולות לבוא גם יומיים או שלושה ימים בשבוע.

<איתן גור: הפעילות אצלנו היא מ-8 בבוקר עד 8 בערב והיא כוללת שש ארוחות ופעילות קבוצתית ופעילות טיפולית.

<איתן גור: כך שעל 12 עמדות אפשר לטפל בעד 24 חולות בו זמנית, כי הן לא כולן באות כל יום.

<איתן גור: אני רק רוצה לספר שיש לנו כרגע 35 חולות שממתינות לאשפוז.

<איתן גור: אנחנו הדגשנו בפני המשרד שפתיחת העמדות האלה יקצרו מאוד את ההמתנה של החולות שממתינות.

<איתן גור: חלקן ממתינות באמת תקופות ארוכות בייחוד החולות הכרוניות שממתינות מעל שלושה חודשים.

<איתן גור: אם יפתחו אפילו 10 עמדות אצלנו אז הרשימה הזו תקטן ב-10 חולות.

<איתן גור: ואם יפתחו עוד עמדות או אם יפתחו 24 עמדות אז אני מאמין שהרשימה תצטמצם מאוד וזמני ההמתנה יקטנו מאוד.

<איתן גור: זה נותן מענה גם לאנשים שממתינים לאשפוז וגם נותן מענה לאנשים שמסגרת טיפול יום היא יותר מתאימה עבורם.

<איתן גור: זה בעיקר באמת חולות כרוניות או חולות מרפאה שזקוקות לטיפול יותר אינטנסיבי אבל הן אינן זקוקות לאשפוז ויכולות להמשיך במהלך החיים שלהן ולקבל טיפול יותר אינטנסיבי.

<איתן גור: זה המצב, אנחנו מחכים לתשובה של המשרד.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו תיכף, אחרי שנשמע עוד אחד או שניים נרצה לשמוע ממשרד הבריאות.

עאידה תומא סלימאן: אני הבנתי שעדיין אין החלטה סופית, הם נוטים כן לתוספת תקציבית ואנחנו נרצה לשמוע את משרד האוצר גם בעניין הזה.

עאידה תומא סלימאן: מר אמיר צנדקוביץ', מנהל מכון אגם לטיפול ושיקום הפרעות אכילה, בבקשה.

<אמיר צנדקוביץ': מבחינתנו התכנית והרעיון של לתקצב את המסגרות של טיפול יום אנחנו מבינים את החשיבות והערך בזה.

<אמיר צנדקוביץ': יחד עם זה, זה לא נותן לנו מענה.

<אמיר צנדקוביץ': כמו שראיתם במצגת העבודה שלנו באמת עבודה רב מקצועית, שיקומית.

<אמיר צנדקוביץ': אנחנו רואים כמעל 180 מטופלות בשנה.

<אמיר צנדקוביץ': הגרעון שלנו כיום עומד על מיליון ₪.

<אמיר צנדקוביץ': אנחנו נמצאים עם החרב מעל הראש ומהבחינה הזאת המענה שאנחנו נותנים, חמשה טיפולים בשבוע, התשובות שאנחנו מסוגלים לספק, הידע שיש לנו, כל זה נמצא בסכנת סגירה ולצערי כרגע, מה שאנחנו מקבלים ממשרד הבריאות זה תשובות שהן חלקיות עבורנו.

עאידה תומא סלימאן: אתם בעצם מקבלים תקצוב לפי ה-440 האלה?

<אמיר צנדקוביץ': הטיפול שלנו מתוקצב לפי שיטת המנויים.

<אמיר צנדקוביץ': לפי טיפולים, כמו מרפאה.

<אמיר צנדקוביץ': אבל אופי העבודה שלנו שהוכר כאופי אינטנסיבי הוא קצת שונה.

<אמיר צנדקוביץ': הוא נמצא בדיוק בביניים, בין טיפול מרפאתי לבין טיפולי היום ואשפוזי היום.

<אמיר צנדקוביץ': הוא מאפשר גם לעזור למטופלות להגיע לאשפוז יום, גם לעזור להן לעשות את המעבר לטיפול מרפאתי בקהילה.

<אמיר צנדקוביץ': חשוב לזכור, הטיפולים, בסופו של דבר, הם טיפולים ארוכים, בין חמש לשבע שנים.

<אמיר צנדקוביץ': ומטופלת או מטופל מתחילים דרך, מתחילים באשפוז או בטיפול יום, הם לא נמצאים לכל אורך הדרך במקום הזה.

<אמיר צנדקוביץ': אנחנו יודעים שאנחנו שלב בדרך, אבל אנחנו רואים שאנחנו שלב חשוב מאוד.

<אמיר צנדקוביץ': ומבחינתנו זה הולך לחמוק לנו מהידיים.

עאידה תומא סלימאן: ומבחינתנו זה לא לחמוק לכם מהידיים זה לחמוק לכולנו מהידיים כי בעצם אתם גם צברתם ניסיון ואין מדובר על בעיה בהכשרות של צוותים ואין מדובר על מחסור בצוותים שמוכשרים אז חבל לנו לפרק עסק שקיים וצבר ניסיון ויש לו כבר גם הצלחות שאני עמדתי עליהן מקרוב כשביקרתי וחבל לנו.

<אמיר צנדקוביץ': דבר אחרון שאפשר להגיד עלינו זה עסק.

עאידה תומא סלימאן: לא התכוונתי במובן הזה.

עאידה תומא סלימאן: עסק לא מרוויח זה בטוח.

עאידה תומא סלימאן: אני לא התכוונתי שזה עסק ולא הרגשתי שזה עסק האמת, אבל אתם בטח הבנתם לאן אני חותרת.

עאידה תומא סלימאן: ד"ר יוסף בר-אל, ראש מערך בריאות הנפש, שירותי בריאות כללית.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה, אדוני, יש לך מה להגיד?

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שכשהיינו בישיבה הקודמת היה כל הנושא של האם קופות החולים ערוכות.

עאידה תומא סלימאן: כי אני יודעת שחלק גדול לא היו ערוכים למה שנקרא אז, הרפורמה בבריאות הנפש והייתם צריכים תוך כדי להערך, לאחר שהתחלתם.

<יוסף בר-אל: תראי, זה לא מדוייק.

<יוסף בר-אל: הבעיה נולדה לא ב-1.7.2015, הבעיה קיימת כבר הרבה שנים.

<יוסף בר-אל: לפני הרפורמה, האוריינטציה של משרד הבריאות הייתה אוריינטציה אשפוזית, המענה של משרד הבריאות היה בהקמת מיטות אשפוז.

<יוסף בר-אל: אנחנו יודעים שכשאין תשתית מרפאתית לטיפול יום מספר החולים שצריך אשפוז הולך וגדל.

<יוסף בר-אל: ככל שיש יותר ויותר מסגרות אמבולטוריות ומטפלות אז פחות חולים צריכים להגיע לאשפוז.

<יוסף בר-אל: על פי הערכה של העמותה להפרעות אכילה רק 5% צריכים להגיע לאשפוז ועוד כ-35% צריכים להיות מטופלים במערכות אמבולטוריות.

<יוסף בר-אל: הגישה של הכללית הייתה שבשלב הראשון אנחנו מקימים תשתית של מרפאות שמטפלות בנושא בריאות הנפש באופן כללי.

<יוסף בר-אל: מרפאות כלליות ולא מרפאות מתמחות.

<יוסף בר-אל: בהדרגה אנחנו מתחילת הרפורמה מתחילים לבחון איפה אנחנו צריכים להוסיף מרפאות ספציפיות.

<יוסף בר-אל: אז באמת הקמנו מרפאה עכשיו באזור עפולה ושם המרפאות הקרובות ביותר זה היה או בצפת או בחיפה.

<יוסף בר-אל: ואנחנו בוחנים כרגע פתיחה של מרפאה נוספת במרפאה שפתחנו בגוש שגב שנותנת מענה גם לכל האזור שם וגם לאוכלוסייה הערבית בסכנין.

<יוסף בר-אל: יש לנו כרגע תכנית - - -

עאידה תומא סלימאן: כאשר מדברים על פתיחת מרפאה זה אומר גם תזונאית או תזונאי ו - - -

<יוסף בר-אל: בוודאי.

<יוסף בר-אל: המרפאות שאנחנו פותחים הן בדרך כלל מרפאות רב מקצועיות.

<יוסף בר-אל: אנחנו לא פותחים מרפאה שהיום עובד פסיכיאטר ומחר עובד תזונאי ומחרתיים עובדת פסיכולוגית.

<יוסף בר-אל: יש גם מרפאות כאלה.

<יוסף בר-אל: אנחנו עובדים במרפאות של מרפאה שעובדת עם צוות רב צוותי, ולכן יותר קשה לפתוח מרפאות כאלה ואנחנו עושים את זה בהתאם לצרכים שלנו.

<יוסף בר-אל: אנחנו כרגע נמצאים בתהליך של הקמה של יחידת טיפול יום במסגרת של מרפאה שנמצאת במרפאת הנוטרים ברעננה.

<יוסף בר-אל: זה מרפאה של בית חולים שלוותא.

<יוסף בר-אל: וככה בתהליך כזה אנחנו בוחנים איפה אנחנו צריכים להוסיף מרפאות.

<יוסף בר-אל: חלק מהשירות ינתן בתוך מרפאות בריאות נפש קיימות כחלק מהשירות של המרפאה.

<יוסף בר-אל: אבל זה תהליך, צריך להכשיר אנשים, לא בכל מקום יש את האנשים המתאימים.

<יוסף בר-אל: חלק מהאנשים נמצאים כרגע בתהליך של הכשרה והדרכה ולוקח זמן לפתוח כאלה מרפאות.

<יוסף בר-אל: אני מקווה שעם הזמן תפתחנה מספיק מרפאות שיתנו מענה.

<יוסף בר-אל: כרגע אנחנו עושים בעיקר שימוש במרפאות הקיימות במרכזים הרפואיים הגדולים.

<יוסף בר-אל: יש לנו כרגע שלוש מסגרות זה אחד שאמרתי המרפאה ברעננה, יש מרפאה בסורוקה שזה של הכללית, יש מרפאה בשניידר, כמו שאמרתי, פתחנו מרפאה נוספת בעפולה ובתכנון עוד שירותים בתוך מרפאות קיימות.

<יוסף בר-אל: עוד פעם, בגלל הקושי לעשות מרפאה ייעודית.

<יוסף בר-אל: גם באילת ששם בעיה קשה מאוד של כח אדם פתחנו מרפאה שנותנת מענה באופן מיוחד לכל הקופות וגם שם הצוות שנמצא שם שהוא צוות מאוד מצומצם נערך לאפשרות לתת שירות גם בתחום הזה של הפרעות אכילה.

<יוסף בר-אל: זה רק מחייב הכשרה של האנשים - - - אז התהליך הזה הוא תהליך הדרגתי זה לא ביום אחד בונים את כל התשתיות האלה ואני מקווה שעם הזמן - - -

עאידה תומא סלימאן: אפשר כדי שאנחנו ככה נתמקד אם הייתי שואלת קופת חולים כללית כמה מרפאות יש לה בארץ, במספרים - - -

<יוסף בר-אל: אני אמרתי קודם.

עאידה תומא סלימאן: אתה מנית אותן, נכון.

<יוסף בר-אל: כרגע יש ארבע מרפאות של כללית וברוב המקומות אנחנו מפנים את החולים למרפאות שקיימות במרכזים הגדולים: ירושלים, הדסה, תל השומר.

עליזה לביא: כמה מרכזים גדולים יש?

<יוסף בר-אל: כל בתי החולים הגדולים שיש להם מרפאות להפרעות אכילה.

עליזה לביא: כמה מרכזים גדולים יש, אפשר לקבל מספר?

<יוסף בר-אל: מספר משרד הבריאות יכול לתת לך.

עאידה תומא סלימאן: משרד הבריאות, יש לכם תשובה?

<דן בודובסקי: יש מרכזים בהדסה, בשיבא, יש של כללית בסורוקה - - -

עאידה תומא סלימאן: שניה, אנחנו מדברים על אשפוזים עכשיו.

עליזה לביא: לא, מרכזים גדולים זה גם יומי.

עאידה תומא סלימאן: כי מנה את שיבא ובשיבא יש רק אשפוזים עד כמה שהבנתי.

עליזה לביא: לא, זה מרפאתי יומי.

<דן בודובסקי: יש בצפת, יש פעילות מרפאתית שמתקיימת ברמב"ם.

עליזה לביא: מה עם הדרום?

<דן בודובסקי: יש בסורוקה.

עאידה תומא סלימאן: אז יש לנו חמשה בעצם.

עליזה לביא: חמש ועוד ארבע.

עליזה לביא: ארבעה של הקופות וחמשה מרכזים.

<דן בודובסקי: יש יותר מרפאות שגם נותנות הקופות עצמן.

עאידה תומא סלימאן: אני הייתי רוצה לשאול שוב.

עאידה תומא סלימאן: מבחינת קופת חולים כללית, ואני רואה בעצם אמרת שפתחתם עוד, אם אני לא טועה, שלוש מרפאות חדשות, או שתיים עפולה - - -

<יוסף בר-אל: מרפאה אחת חדשה בעפולה ויש הערכות- - -

עאידה תומא סלימאן: במשגב אמרת.

<יוסף בר-אל: פתחנו מרפאה לבריאות הנפש במשגב.

<יוסף בר-אל: בתוך המרפאה הזאת אנחנו רוצים להקים שירות שיתן גם מענה להפרעות אכילה.

עאידה תומא סלימאן: כלומר משגב עדיין לא קיימת.

עאידה תומא סלימאן: כלומר, פתחתם בששת החודשים האחרונים מאז הדיון הקודם מרפאה אחת נוספת שקיים בה את מכלול המקצועות שצריכים.

עאידה תומא סלימאן: אם הייתי שואלת להצביע על הקשיים העיקריים שאתם עומדים בפניהם אם הייתם רוצים לעשות פריסה יותר גדולה.

<יוסף בר-אל: הקשיים הם בעיקר גיוס של כח אדם.

<יוסף בר-אל: במיוחד בפריפריה.

<יוסף בר-אל: חלק מהבעיה היא שהנושא של הפרעות אכילה הוא לא צבוע.

<יוסף בר-אל: זאת אומרת התקציבים שמשרד הבריאות מייעד לנושא הזה הוא לא צבוע להפרעות אכילה, הוא ניתן בתוך מסגרת של בריאות הנפש ואז זה נכנס לתוך שיקולים של priorities בתוך התהליך הזה.

<יוסף בר-אל: אז אם יש לי לפתוח מרפאה, נניח במעלות, של בריאות נפש כללית יכול להיות שהיא תבוא לפני מרפאה אחרת שדווקא תיועד להפרעות אכילה.

<יוסף בר-אל: ככה שאם משרד הבריאות היה רוצה ליצור איזשהו תמריץ ייחודי לפתיחה של מרפאות לבריאות נפש ונקודות טיפול יום צריך למצוא איזשהו מנגנון שהוא שונה מהמנגנון של תקצוב כללי.

<יוסף בר-אל: גם התוספת שמשרד הבריאות רוצה לתת בתחום של הפרעות אכילה, על פי אנשי אגף התקציבים של משרד הבריאות, היא תכנס לתוך הסל הכללי של בריאות הנפש ותחולק או היא לא תהיה ייעודית לתחום של הפרעות אכילה.

<יוסף בר-אל: וזאת אחת הבעיות.

<יוסף בר-אל: צריך למצוא דרך שהנושא הזה יקבל את המענה ישירות, שהכסף הזה ייועד רק לתחום הזה, לפחות לשנים הראשונות, כדי שנוכל להקים את התהליכים האלה, את הדברים האלה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שאמרת משהו שכנראה באמת גם שמעתי אותו מד"ר איתן גור, שאמרת בעצם אנחנו צריכים את הדחיפה הראשונה הזו וגם מאחרים.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו צריכים קודם כל משהו להקמת התשתית ואחר כך לתפעול.

עאידה תומא סלימאן: זה מה שאתם אומרים.

<יוסף בר-אל: בתהליך של הערכות לרפורמה, משרד הבריאות יזם תהליך שהוא תמרץ הקמת מרפאות לבריאות נפש.

<יוסף בר-אל: ובאמת אנחנו הקמנו בתקופה של השלוש שנים 32 מרפאות חדשות לבריאות נפש.

<יוסף בר-אל: צריך להיות תהליך דומה שיתמקד במרפאות להפרעות אכילה.

<יוסף בר-אל: בהמשך, בחלק מהמרפאות להקים גם מרכז לטיפול יום וזה צריך להיות תהליך שהוא ייעודי ספציפי לנושא הזה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: עו"ד דניאל רז, מנהל תחום אשפוז כפוי, סיוע משפטי במשרד המשפטים.

<דניאל רז: שלום רב, אנחנו מייצגים בסביבות כ-5000 מאושפזות ומאושפזים בבתי החולים ייצוג בוועדות פסיכיאטריות.

<דניאל רז: ואני כבר יכול להגיד לאור ההצגה המצויינת שראינו של מחלקת המחקר שגם אנחנו ראינו עלייה במספר התיקים שמגיעים בבתי החולים הפסיכיאטריים שעניינם הפרעות אכילה לעומת שנים קודמות.

<דניאל רז: יש עלייה.

<דניאל רז: יש עלייה בירושלים, יש עלייה בתל אביב ואחת - - -

עאידה תומא סלימאן: עלייה משמעותית?

<דניאל רז: עלייה משמעותית, כן - - -

עאידה תומא סלימאן: באחוזים?

<דניאל רז: זה מה שרציתי להגיד, שכמו שטיפלנו בנושא של קשירות ובידודים שהעלינו את הנושא הזה לסוגייה על סדר היום מול משרד הבריאות וניתן בינתיים איזשהו פתרון ואנחנו, כמובן, ממשיכים ללחוץ, הדגש שלנו באגף לסיוע משפטי הוא להתמקד על סוגיות נוספות וביניהן זה הנושא של הפרעות אכילה וביניהן זה גם הנושא אוטיזם שכרגע יש לנו פסיקה של בית משפט השלום בבאר שבע, נושא שזה לא הפרעה נפשית והנושא הזה עלה לדיון ושם בית המשפט אמר שזה לא יכול להיות שאין היום מסגרות לאוטיסטים במדינת ישראל, זה דין הדברים לגבי נערות ונערים שסובלים מהפרעות אכילה.

<דניאל רז: המצב הרבה יותר קשה, ואני ראיתי את זה בדיון שהיה קודם, לנושא של בוגרות ובוגרים, בנושא של קטינות וקטינים.

<דניאל רז: גם בנושא של קטינות וקטינים יש לנו מחסור, יש מחסור במסגרת חוק הנוער.

<דניאל רז: אבל גם חוק הנוער מאפשר אשפוז של קטינה ויש יותר מסגרות שמטפלות וגם שם חסר, אבל בנושא של בגירות ובגירים הטיפול פשוט כמעט חסר.

<דניאל רז: בחלק מהמקרים מאושפזות מגיעות לבתי חולים פסיכיאטריים רגילים שאין להם התמחות ספציפית לטיפול בנושא של הפרעות אכילה או לא בתי חולים ייעודיים שהיום אנחנו יכולים למנות אולי שניים מרכזיים שזה תל השומר ובית חולים הדסה.

<דניאל רז: ויש מחסור מאוד מאוד רציני.

<דניאל רז: אני יכול רק להגיד בשם הסיוע המשפטי שאנחנו ניתן לזה דגש בדיוק כמו שנתנו בנושא של קשירות ובידודים, בנושא של אוטיזם שהעלינו על סדר היום, גם בנושא של הפרעות אכילה שאנחנו סבורים, ואני בטוח שמשרד הבריאות הבין שצריך לתת לזה טיפול במסגרת טיפול אמבולטרי.

<דניאל רז: המצב היום, גם כשאני שומע את קופת חולים כללים שאומרים, אנחנו פתחנו רק קופה אחת, אין לנו מספיק הכשרה, התקציב שבריאות הנפש מעביר הוא לא מספיק הולם אז אני באמת שואל את עצמי האם הפתרון הוא לדיאלוג מול משרד הבריאות שיבין שיש צורך בהקצאת תקציבים או להגיע עוד פעם לבית המשפט בשביל לשמוע פסק דין של בית משפט שאומר שהמצב הוא בלתי נסבל עד כדי בלתי אפשרי שנמצאים נערות ונערים במסגרות כאלה שהן לא מתאימות להם או שהם לא מקבלים את הטיפול שהם היו צריכים לקבל.

<דניאל רז: הערה לגבי חולים כרוניים: שמדובר על מישהו שסובל מהפרעת אכילה כרונית זה מוות.

<דניאל רז: שלא יהיה פה ספק.

<דניאל רז: כרוני זה לא כרוני שלפעמים בריאות הנפש.

<דניאל רז: בחלק מהמקרים כרוני זה מסתיים באסון.

<דניאל רז: כרוני בדרך כלל בנושאים אחרים בבריאות הנפש זה באמת כרוני.

<דניאל רז: כרוני שאני שומע שאין טיפול אני דואג כי המצב רק מתדרדר.

<דניאל רז: לכן אנחנו נשים דגש, הצלחנו ברמה מסויימת ובשיתוף פעולה עם משרד הבריאות לעשות עם הקשירות ובידודים, אנחנו נמשיך לעשות גם בנושא של הפרעות אכילה.

<דניאל רז: יש גם בעיה משפטית שעד היום הנושא לא הוסדר במסגרת חוק טיפול בחולי נפש, שהאם באמת באיזה מסגרת משפטית בכלל אני פועל, האם בדרך חוק הכשרות המשפטית ואפוטרופוס שזה חוק שאני לא אוהב אותו שזה לא המסגרת הנכונה לטפל או דרך חוק לטיפול בחולי נפש ששם אין הגדרה ספציפית שאנחנו יכולים לאשפז, אלא אם כן היא סובלת ממצב פסיכוטי בנוסף לבעיות נוספות.

<דניאל רז: אני חושב שצריך לתת לזה התייחסות.

<דניאל רז: אנחנו נהיה שותפים מלאים לשינוי הזה.

<דניאל רז: אני יכול להגיד את זה כי אנחנו מייצגים את אותן נערות.

<דניאל רז: מה שגברתי ראתה בבתי חולים אני יצא לי לראות לא מעט פעמים בהדסה וגם בתל השומר המחזות מאוד מאוד קשים.

<דניאל רז: זה נערות שרוצות או צריכות טיפול.

<דניאל רז: לא תמיד הן מסכימות, זה נכון, החובה שלי זה לייצג אותן שהן לא רוצות להיות באשפוז מלא.

<דניאל רז: אבל עדיין אנחנו חייבים למצוא לזה פתרון כי המצב הוא ממש לא טוב.

<דניאל רז: זה בלשון המעטה.

עאידה תומא סלימאן: אני מודה לך.

עאידה תומא סלימאן: את האמת, זה קצת משונה היה לי לשבת ולשמוע נציג משרד ממשלתי שאומר המצב מחייב - - -

<דניאל רז: אנחנו מייצגים אנשים.

<דניאל רז: הרי הסיוע המשפטי - - - צריך להגיד, אנחנו מייצגים אנשים, אני גם עובד משרד וגם אני מייצג את אותם אנשים - - -

עאידה תומא סלימאן: לא אני לא חס וחלילה לא מעבירה ביקורת, אלא אני אומרת שכל הכבוד על האומץ להגיד את הדברים כמו שצריך להגיד אותם.

עאידה תומא סלימאן: כלומר, המצב מחייב שינוי מהותי עמוק שאחרת - - - אנחנו מדברים הרבה פה, והוועדה הזו היא ועדה לקידום מעמד נשים ושוויון מגדרי, אבל במקרה הספציפי אנחנו דנים פה בדיני חיים ומוות ואנחנו מדברים על חיים שרוצים שימשיכו, לכן כן לפעמים צריך לשים את הדברים בצורה קשה.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת לד"ר מיכל חסון רוזנשטיין, העמותה הישראלית למניעה, טיפול ומחקר בהפרעות אכילה.

<מיכל חסון רוזנשטיין: שלום, בוקר טוב.

<מיכל חסון רוזנשטיין: אני שמחה שקיבלתי את זכות הדיבור כי רציתי לדבר על שני נושאים שמאוד חשובים לי וזה נושא הטיפול בפריפריה והמענה לחולות כרוניות ויש אלפים כאלה שמסתובבות וחיות כאן.

<מיכל חסון רוזנשטיין: אז באמת יש אוכלוסיה מאוד מאוד גדולה של חולות שלא מקבלת מענה היום בשום מקום.

<מיכל חסון רוזנשטיין: אני יכולה לתת לכם דוגמה של מטופלת גרושה בת 40, גרה במושב בצפון, יש לה שלושה ילדים.

<מיכל חסון רוזנשטיין: היא חולה מגיל 15, הייתה בכמה סבבים כבר באשפוז, ביקרה בכמה מרפאות.

<מיכל חסון רוזנשטיין: בסופו של דבר היום שלה מתנהל ככה: היא קמה בבוקר, שולחת את הילדים לגן, הולכת לעבודה, עובדת חצי משרה, בצהריים התקף אכילה והקאה.

<מיכל חסון רוזנשטיין: מגיעה הביתה, אוכלת את השאריות ארוחת צהריים של הילדים, מקיאה.

<מיכל חסון רוזנשטיין: שעות אחר הצהריים מעבירה איכשהו עם הילדים במצב רוח רק שהם נזהרים לא לעצבן אותה יותר מדיי.

<מיכל חסון רוזנשטיין: לא כי היא אלימה, פשוט כי היא במצוקה.

<מיכל חסון רוזנשטיין: כשהילדים הולכים לישון, התקף אכילה והקאה, לוקחת כדור שינה והולכת לישון.

<מיכל חסון רוזנשטיין: קמה למחרת בבוקר וככה מתנהלת שגרת חייה.

<מיכל חסון רוזנשטיין: מישהי כמוה לא תלך להתאשפז, היא לא תשאיר שלושה ילדים ותלך להתאשפז.

<מיכל חסון רוזנשטיין: היא גם לא פנויה לקבל טיפול או לנסוע שעה וחצי בשביל מרכז יום.

<מיכל חסון רוזנשטיין: מישהי כמוה צריכה מענה שיתן לה את הליווי, מה שנקרא, עד הבית.

<מיכל חסון רוזנשטיין: אם זה יהיה דרך מסגרת שיקומית, דרך מטפלים, דרך מרפאה שהיא נגישה במרחק סביר להגיע.

<מיכל חסון רוזנשטיין: כמובן, היישובים בפריפריה הם מרוחקים.

<מיכל חסון רוזנשטיין: נסיעה לרמב"ם זה שעה וחצי נסיעה, צפת שעתיים נסיעה, זה לא כל כך זמין למישהי כזאת.

<מיכל חסון רוזנשטיין: ויש הרבה כאלה שמסתובבות עם הפרעה והן חיות איתה שנים, עשרות שנים אפילו.

<מיכל חסון רוזנשטיין: אז באמת במקרים האלה אני חושבת שאין כמעט בכלל מענה - - -

עמיר פרץ: ומה הניסיון שלכם בטיפול בקהילה, יש לזה אפקטיביות לטיפול בבית או שבדרך כלל הטיפולים, לצערי, עד כמה שאני מכיר, מתרחשים במוסדות כאלה ואחרים.

עמיר פרץ: השאלה אם את מעריכה שאם נניח תתפתח מגמה כזאת שתהיה אפקטיבית, יש אפשרות, את הרופאה בתחום?

<מיכל חסון רוזנשטיין: אני פסיכולוגית קלינית, כן.

עמיר פרץ: מעניין לשמוע חוות דעת נוספת.

<מיכל חסון רוזנשטיין: אני חושבת שאם יש טיפול רגשי ותזונתי ויש גם מדריכת שיקום מטעם, וכאן נכנסות מחלקות הרווחה והשירותים החברתיים, ומדריכים בקהילה אז אפשר לתת מענה למישהי כזאת - - -

עמיר פרץ: יש לכם ניסיון בזה של מקרים שהצליחו, שהטיפול בבית הצליח?

<מיכל חסון רוזנשטיין: יש לנו ניסיון, אבל כרגע הבעייה העיקרית במקרים האלה, מישהי כזאת שאין לה דרך לממן טיפול.

<מיכל חסון רוזנשטיין: כי במרפאה לא יחזיקו אותה 30 שנה במרפאה ציבורית, באף מרפאה ציבורית.

<מיכל חסון רוזנשטיין: במקרה שלה מי שמממן את זה זה חלק המועצה האזורית שנותנת דרך הרווחה סיוע במימון טיפול והיא מקבלת את הטיפול אצלנו, אנחנו עמותה ללא מטרת רווח, אבל יש לשלם על הטיפול כי הוא לא מתוקצב.

<מיכל חסון רוזנשטיין: אז או שמחלקות הרווחה מסייעות או שאנשים משלמים על זה באופן פרטי.

עאידה תומא סלימאן: חוץ מהעמותה שלכם אתם יודעים כמה מקומות פרטיים, לפחות עמותות כמוכן שנותנות את הטיפול?

<מיכל חסון רוזנשטיין: באזור הצפון?

עאידה תומא סלימאן: לא, באופן כללי בארץ.

<קריאה: יש כאן, שחף ואנחנו בירושלים.

<מיכל חסון רוזנשטיין: יש באזור המרכז.

<מיכל חסון רוזנשטיין: גם מרכז קולי בעצם הוא כזה וגם אגם אני חושבת עמותה.

<מיכל חסון רוזנשטיין: במקרה שלנו גם באמת נאמר על פתיחת מרפאה בעפולה, למיטב ידיעתי יש שם חצי תקן לדיאטנית וחצי תקן לפסיכולוגית.

<מיכל חסון רוזנשטיין: יש שם פסיכיאטר שהוא בעצם שייך למרפאה הכללית של ילד ונוער וגם טיפול משפחתי שהוא שייך למרפאה הכללית של ילד ונוער.

<מיכל חסון רוזנשטיין: למיטב ידיעתי, אולי אני טועה, תקן אותי.

<מיכל חסון רוזנשטיין: אבל זה היקף הטיפול שזה שניתן שם.

<יוסף בר-אל: יש מרפאה עם צוות רב מקצועי שהוא ייעודי להפרעות אכילה.

<יוסף בר-אל: יכול להיות שהוא בחצי משרה - - -

עאידה תומא סלימאן: זה בסדר, אבל - - - זה כן נאמר, השאלה אם מה שנאמר עכשיו בעניין התקנים, בעניין החלוקה זה נכון?

עאידה תומא סלימאן: פשוט כדאי לתקן את המידע אם הוא לא נכון.

<יוסף בר-אל: חלק מהתקנים אנשים עובדים בחצאי משרות ויכול להיות שהם עובדים בחצי משרה גם במקום אחר.

<יוסף בר-אל: הם לא עובדים בכל משרתם שם.

<יוסף בר-אל: רוב הפעילות - - - רוב האנשים בבריאות הנפש עובדים בחלקי משרה ולא במשרות מלאות.

<יוסף בר-אל: כל הפסיכולוגים - - -

עאידה תומא סלימאן: זה ידוע אדוני.

עאידה תומא סלימאן: השאלה ספציפית בעניין המרפאה עצמה שמדובר עליה בעפולה.

עאידה תומא סלימאן: הצוות הקיים, אני מבינה, הם חצי משרה, זאת אומרת לא נמצאים כל יום או אם נמצאים כל יום אז זה לשעות מוגבלות כי זה לא תקן מלא.

עאידה תומא סלימאן: אז השאלה הספציפית האם במרפאה הזו איזה תקנים קיימים?

<יוסף בר-אל: אני לא התכוננתי לזה.

<יוסף בר-אל: אני לא יכול להגיד לך כמה תקנים.

<יוסף בר-אל: אני יכול להגיד לך שיש תקנים שמייצגים את כל המקצועות, גם פסיכיאטרים, גם פסיכולוגים, גם עובדים סוציאליים, גם דיאטניות.

<יוסף בר-אל: זה לא אומר שבכל יום יש את כל אנשי הצוות, בדרך כלל כן.

<יוסף בר-אל: אבל זה התהליך.

<יוסף בר-אל: התהליך הוא מרפאה חדשה שנפתחה לפני חודשיים - - -

עמיר פרץ: ד"ר בר-אל, אפשר לשאול אותך שאלה בבקשה, הרי באופן כללי לפי מיטב ידיעתי, הכללית, חלק מהשירותים שלה משתדלת להעביר לקהילה גם לטיפול בבית גם מבחינת העלויות עדיף לה מימי אשפוז וכולי וכולי וגם לשמחתנו יש לזה לא מעט הצלחות.

עמיר פרץ: האם בתחום הזה, מה התפיסה הרפואית שלכם.

עמיר פרץ: התפיסה הרפואית שלכם זה לבזר את העניין או אתם מעדיפים שיגיעו למוסדות.

עמיר פרץ: תן לנו את התפיסה, תעזוב לרגע את עניין התקצוב.

עמיר פרץ: בוא נגיע קודם כל מה בעצם הקונספציה הרפואית שלכם.

<יוסף בר-אל: אני אמרתי קודם כשלא היית כאן שהתהליך שאנחנו בנינו הוא קודם כל לפתח מרפאות בתחום הבסיסי של בריאות הנפש ופתחנו 32 מרפאות חדשות מעבר למרפאות שהיו לנו כבר.

<יוסף בר-אל: ובתהליך הבא אנחנו מתחילים לפתח מרפאות מתמחות.

<יוסף בר-אל: בין השאר הפרעות אכילה היא סוג של מרפאה מתמחה.

<יוסף בר-אל: אבל התהליך הזה הוא יותר מורכב מכוון שהוא מחייב הכשרה של אנשים, הוא מחייב כח אדם בעיקר בפריפריה יש קושי - - -

עמיר פרץ: אני שואל על טיפול ביתי, ספציפי, יש במנגנונים שלכם טיפול ביתי של מישהי שיכולה לבקר פעם ביום, לתדרך, לחקור, ללכת.

<יוסף בר-אל: כל הנושא הזה של חלופות לטיפול רגיל נמצא כרגע ממש בחיתוליו.

<יוסף בר-אל: יש לנו איזשהו פיילוט כרגע שאנחנו עושים באזור המרכז לאפשר תהליך של טיפול ביתי בהתאם למודלים שיש בחו"ל.

<יוסף בר-אל: אם הפיילוט הזה יצליח יכול להיות שננסה לאמץ אותו גם במקומות אחרים.

<יוסף בר-אל: אבל כל התהליך הזה של טיפול ביתי הוא לגמרי בחיתולים, לגמרי - - -

עמיר פרץ: הבנו, בסדר גמור, תשובה כנה.

עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד שבעצם היום הגיעה רק קופת חולים כללית לדיון הזה ואני רואה את זה בחומרה.

עאידה תומא סלימאן: כי כאשר משרד הבריאות מעביר את הנושא של בריאות הנפש לטיפולן של קופות חולים אז קופות חולים אמורות להיות גם במצב שיגיעו לבית הזה וידווחו על הפעילות שלהם וישמעו גם את הציבור שמקבל את השירות הזה.

עאידה תומא סלימאן: ואני חושבת שהגיע הזמן שגם משרד הבריאות יעביר את המסר לקופות החולים.

עאידה תומא סלימאן: זה שאנחנו עכשיו שואלים ומכוונים את כל השאלות לנציג היחידי שאכן הגיע לדיון, קודם כל זה טוב ואני חושבת שזה הצעד הנכון כן להגיע לדיונים האלה, אבל צריכים לזכור שיש נציגים שלא טרחו להגיע לדיון הזה ולתת דיווח מה הם עושים.

עאידה תומא סלימאן: לפחות אנחנו יודעים פה שנפתחה איזשהי מרפאה חדשה שאולי אין בה את כל הצרכים שאנחנו רוצים, אבל אנחנו לא יודעים מה קורה בקופות האחרות.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו לא יודעים כמה מרפאות נפתחו, אנחנו לא יודעים מה הם עושים בנושא הזה.

עאידה תומא סלימאן: ואני חושבת שהגיע הזמן שאכן נדאג שנדע את זה ואנחנו כן נדאג לדעת.

עאידה תומא סלימאן: סליחה, אנחנו קטענו אותך, רצית להשלים?

<מיכל חסון רוזנשטיין: רציתי להוסיף רק עוד מעט שבאמת אני חושבת ששיקום ותמיכה בהפרעות אכילה כרוניות זה נושא מאוד חשוב שאין לו מענה כרגע.

<מיכל חסון רוזנשטיין: גם המרכזי טיפול יום הממושכים, הבתים השיקומיים, הם נותנים מענה לשנה, שנתיים, שלוש, הם לא נותנים מענה לאורך זמן בכל זאת, שמסגרות טיפול יום אני חושבת כן יכולות לתת במינונים משתנים לפי הצורך ובשיתוף פעולה עם מחלקות הרווחה, אני חושבת שזה בעיקר.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: גברת גלית אלדרוטי, מעמותת שחף, בבקשה.

<גלית אלדרוטי: בוקר טוב לכולם, אני חייבת רק לומר, אני במקצועי דיאטנית קלינית, אני מגיעה לדיונים בכנסת מזה 17 שנים, פעמיים בשנה, אני חושבת שאני פה זקנת השבט, את ד"ר בר-אל אני רואה כל פעם, את פרופסור גור.

<גלית אלדרוטי: אני חייבת לומר שזו הוועדה הראשונה שאני מרגישה שבאמת מתכוונת לעשות משהו.

<גלית אלדרוטי: אני לא אחזור על הדברים שכבר נאמרו, אבל בהחלט עשו לי הכנה טובה לשני הנושאים שאני רציתי לדבר.

<גלית אלדרוטי: אני מטפלת מזה 17 שנים בהפרעות אכילה ואני רואה מקרוב את הסבל והייסורים של החולות והחולים, צריך לציין שיש אחוז מסוים של בנים, וכמובן של המשפחות.

<גלית אלדרוטי: וכמו שכאן נאמר, הפרעת אכילה, חלק ממה שמאפיין ומייחד אותה שזה לא מחלה של האדם עצמו ונשארת בגבולות האדם, אלא בהחלט מחלה שנכנסת למשפחה, לבית, משפיעה על כל בני המשפחה, מחרבת לא פעם משפחות ומשפחה שהצרה הזו נופלת לביתה בהחלט חווה סבל רב.

<גלית אלדרוטי: ואני חושבת שהכאב שהעלו בדיון הקודם הבנות רק העצים את אזלת היד של המערכת והנתונים שראינו הבוקר מדברים בעד עצמם.

<גלית אלדרוטי: אני באתי לדבר על שני נושאים: הנושא הראשון שבאמת אין שום ריכוז של נתונים על מספר החולים, על דרגות החומרה, על הפרוטוקול הטיפולי הנכון.

<גלית אלדרוטי: הרי כדי לדעת איזה עלויות אנחנו צריכים ואיזה משאבים אנחנו צריכים וכמה מרפאות לפתוח וכמה תקנים, צריכים קודם כל לדעת בכלל מה היקף הבעיה.

<גלית אלדרוטי: אני יכולה להגיד שבמשך כל השנים עד הוועדה הזו דיברו אך ורק על אשפוז.

<גלית אלדרוטי: עכשיו יש לי כבוד רב לאשפוז ואני בהחלט חושבת שיש מקרים שזה בלתי נמנע.

<גלית אלדרוטי: אבל כמו ששמענו רק 5% באמת זקוקים לאשפוז.

<גלית אלדרוטי: זאת אומרת, רוב הבעיה נמצאת בידיים שלנו בקהילה.

<גלית אלדרוטי: כל עוד אין נתונים, אין סטטיסטיקות, אני חושבת שיהיה מאוד קשה לגבש באמת איזשהי תכנית פעולה על כל פנים.

<גלית אלדרוטי: על המשאבים, על דרכי הפעולה, על המקומות הדרושים וכדומה.

<גלית אלדרוטי: מה אנחנו עושים בשחף: אנחנו מציעים טיפול אינטנסיבי לקהילה - - -

עמיר פרץ: התקציב שלכם הוא מתרומות הכל?

<גלית אלדרוטי: לא.

<גלית אלדרוטי: אני אומר.

<גלית אלדרוטי: קשה מאוד לגייס תרומות בהפרעות אכילה.

<גלית אלדרוטי: אני יכולה להגיד לך שאני מקרוב חוויתי את זה.

<גלית אלדרוטי: שלוש שנים ניהלתי את העמותה.

<גלית אלדרוטי: זו בעיה שלצערי נתפסת עדיין כמשהו פינוקי, אולי כמחלה של עשירים, שלא בצדק, כמשהו שהמטופלת רק צריכה להחליט לבחור לעשות משהו אחר והיא תצליח וזה לא כך.

<גלית אלדרוטי: מי שעובד עם הפרעות אכילה יודע היטב שזו מחלה, מחלה של הנפש לכל דבר וזה לא רק עניין של החלטה.

<גלית אלדרוטי: אנשים שחוו את זה לא רוצים לראות את זה ואלה - - -

עאידה תומא סלימאן: בואי נתמקד במה שאתם עושים.

<גלית אלדרוטי: אנחנו נותנים טיפול אינטנסיבי בקהילה.

<גלית אלדרוטי: זאת אומרת, ששה ימים בשבוע מהבוקר עד הערב בבית, בדירה.

<גלית אלדרוטי: אנחנו ממוקמים בתל אביב עם צוות רב מקצועי- - -

עמיר פרץ: אתם רק בתל אביב?

<גלית אלדרוטי: אנחנו הרבה שנים היינו גם בנען.

<גלית אלדרוטי: היו לנו שני סניפים, בקיבוץ נען ובת אביב ובשלב מסוים איחדנו אותם.

<גלית אלדרוטי: באים אלינו מכל הארץ.

עמיר פרץ: אבל תל אביב פחות זקוקה לכם כי תל אביב יש לה נגישות לכל המוסדות הרפואיים.

<גלית אלדרוטי: אז אלינו מגיעים גם מהצפון וגם מהדרום הבעיה היא שזה כרוך, כמובן, בעלות של נסיעה - - -

עמיר פרץ: להגיע אליכם זה סיפור.

<גלית אלדרוטי: אנחנו נמצאים במרכז העיר כך שקל להגיע מבחינת הנגישות.

<גלית אלדרוטי: הטיפול שאנחנו נותנים הוא רב מקצועי.

<גלית אלדרוטי: פסיכיאטר, טיפול תזונתי, כמובן, יש לנו כמה דיאטניות, טיפול פסיכותרפי, אם זה באומנות, אם זה בדרמה, אם זה - - -

עמיר פרץ: מי מממן אתכם?

<גלית אלדרוטי: מיד אומר.

<גלית אלדרוטי: פסיכולוגים, טיפול משפחתי- - -

עאידה תומא סלימאן: אתה מחלקת חוק העמותות עכשיו?

עמיר פרץ: לא, להיפך.

<גלית אלדרוטי: אני מיד אומר, אני לא אחמוק מזה, אל תדאג.

עמיר פרץ: יש פה בעיה מאוד קשה.

עמיר פרץ: תיארה קודם הד"ר על מקרה שמישהי שחיה את גורלה היא עם עצמה וכולי.

עמיר פרץ: יש פה עמותה שעוסקת בטיפול בקהילה, זה הגדרה, שזה יפה מאוד.

עמיר פרץ: מצד שני, מה לעשות, אדם בתל אביב יכול ללכת לאיכילוב, הוא יכול ללכת לתל השומר, הוא יכול ללכת לפה, הוא יכול ללכת לשם, מרפאות למכביר - - -

<גלית אלדרוטי: אבל אם אני אצליח לדבר אני אענה על זה.

עמיר פרץ: אני אומר עמותה, תלכו בבקשה למקומות ששם כל מעשה שלכם ייחשב בגדר הצלת חיים.

<גלית אלדרוטי: על זה אני רוצה לדבר כן בעיקר.

<גלית אלדרוטי: אנחנו נותנים טיפול, ששה ימים, בוקר עד ערב, כולל אוכל, כולל טיפול מקצועי רב מקצועי, חונכות - ליווי אישי על ידי חונכים מקצועיים שבעצם מסייעים בתהליך השיקום בכישורי חיים.

<גלית אלדרוטי: מדובר על חולות כרונית, על חולה כרונית שאת הצגת, זה בדיוק המענה שאנחנו נותנים.

<גלית אלדרוטי: הבעיה היא שטיפול כזה עולה כסף.

<גלית אלדרוטי: העלויות שלנו הן גבוהות לא בגלל משכורות גבוהות של אנשי הטיפול, אני יכולה להעיד על זה מניסיון אישי, אלא כי העלויות הן גבוהות.

<גלית אלדרוטי: אנחנו נותנים טיפול פרטני, לא קבוצתי, כי אנחנו מאמינים שזה מה שנכון בהפרעות אכילה.

<גלית אלדרוטי: מה אנחנו באים ומציעים?

<גלית אלדרוטי: אין ספק שהוועדה הזו פעילה יותר מתמיד - - -

עאידה תומא סלימאן: אני יכולה לשאול שאלה, רק שאלה אחת.

עאידה תומא סלימאן: אני מקודם שאלתי כמה עמותות כאלה יש ולא במקרה.

עאידה תומא סלימאן: אם אנחנו מבינים שהמערכת הקיימת של משרד הבריאות לא עונה על המחסור הקיים בשטח, האם אתם מקבלים איזשהו מימון ממשרד הבריאות?

<גלית אלדרוטי: אז לא.

<גלית אלדרוטי: אז מה שאני רוצה לומר - - -

עאידה תומא סלימאן: בואי אני אעזור לך קצת כי זמננו מתחיל לאזול ויש לי רשימה מאוד ארוכה ואני עוד לא שמעתי את משרד הבריאות.

עאידה תומא סלימאן: אני אמרתי מהתחלה, בואו לא ניכנס להסברים על המחלה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו כולנו מסכימים שהבעיה היא מאוד מסוכנת ואנחנו רוצים לעבור לפתרונות.

עאידה תומא סלימאן: בואי תגידי לי באופן ברור מה את מציעה.

<גלית אלדרוטי: אני מצרה גם שלא כל קופות החולים כאן כי אליהן בעצם אני רוצה לפנות.

<גלית אלדרוטי: לנו יש 80% הצלחה בניגוד ל-50% שהוצגו כאן קודם.

<גלית אלדרוטי: אני חושבת שזו הצלחה מאוד יפה יושבת לידי אחת מסיפורי ההצלחה והיא תדבר גם כן.

<גלית אלדרוטי: אנחנו מציעים איזשהו טיפול שהחולה ישלם את החלק האחד שלו וקופות החולים תשלמנה.

<גלית אלדרוטי: זאת אומרת, ליצור איזשהו סל משותף למטופל ולקופת החולים.

<גלית אלדרוטי: כמו טיפול ברפואה משלימה שאנחנו מממנים כחברי הקופות חלק מהטיפול.

<גלית אלדרוטי: אני חושבת שעד שיימצאו הפתרונות המתאימים במשרד הבריאות, ואין ספק שמתחיל איזשהו מהלך של עשייה, זה יכול לפתור הרבה מאוד בבעיות.

<גלית אלדרוטי: צריך לזכור שרוב הבעיה בקהילה ולא באשפוז.

עמיר פרץ: גברתי, למה את לא יכולה להגיד לנו משפט פשוט?

<גלית אלדרוטי: כמו מה?

עמיר פרץ: כמה העלות של מטופל, כמה את מצפה שהקופות ישתתפו ונשמע אותן אחר כך.

עמיר פרץ: התיאור מסביב הוא תיאור יפה, אנחנו מאוד מעריכים את כל מה שעושים כאן.

עמיר פרץ: הגברת היושבת ראש יודעת, אני מגיע לנושא הזה כי חוויתי חוויה כזאת עם אחת האחייניות שלי, ולכן אני ממש ער לעניין של איך - - - זה משבר של המשפחה כולה.

עמיר פרץ: אבל דברו לעניין.

עמיר פרץ: אנחנו לא יכולים עכשיו לבזבז את הזמן, לא חלילה מה שאת אומרת זה דברים נהדרים, אנחנו רוצים בסוף לחבר פה בין כל הגורמים, לכן תגשי למצוקה הכספית שלך כי ההצלחה שלך מבורכת.

<גלית אלדרוטי: אני לא בכוונה לא ציינתי את העלות יום, אני אגיד לך למה - - -

עאידה תומא סלימאן: לא, לא, לא.

עאידה תומא סלימאן: חכו שנייה.

עאידה תומא סלימאן: תשמעו, אי אפשר להמשיך ככה.

עאידה תומא סלימאן: אין לנו זמן - - -

<גלית אלדרוטי: אני גם לא התכוונתי - - -

עאידה תומא סלימאן: אז בואי ככה, שאלה מאוד פשוטה, כמה עולה לך הטיפול?

<גלית אלדרוטי: הטיפול משתנה ממטופלת למטופלת לפי חומרת הבעיה - - -

עאידה תומא סלימאן: ממוצע.

עמיר פרץ: ממוצע.

עאידה תומא סלימאן: בסופו של דבר אתם תצטרכו לבנות סל.

עאידה תומא סלימאן: את מבקשת לבנות סל אז את צריכה לדעת.

<גלית אלדרוטי: ממוצע בין המקרים הקלים למקרים הקשים שצריכים ליווי ששה ימים בשבוע אנחנו מדברים על עלות ממוצעת של 10,000 ₪ בחודש למקרה.

עאידה תומא סלימאן: 10,000 למקרה.

<גלית אלדרוטי: אנחנו לא מדברים על מחלה של עשירים.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת לחברת הכנסת, עליזה לביא, ואחר כך נמשיך.

עליזה לביא: גברתי היושבת ראש, מברכת על הדיון הזה.

עליזה לביא: כמוך, גם אני מגיעה לנושא הזה מהיכרות קרובה.

עליזה לביא: אני חושבת שרבים ורבות מאיתנו מחוייבים לנושא הזה מההיכרות היותר קרובה.

עליזה לביא: הקמתי גם שדולה כאן בכנסת שעוסקת בנושא הזה יחד עם כמה חברי כנסת.

עליזה לביא: זה נושא חשוב.

עליזה לביא: זה לא נושא אישי, המחלה הזאת היא לא מחלה של הפרט, זו מחלה תרבותית וברגע שנבין את זה נבין עד כמה הקהילה מחוייבת ועד כמה הקהילה צריכה לתת מענה ועד כמה הקהילה לא עושה את זה כמו שצריך.

עליזה לביא: המחלה הזאת רק תלך ותגדל, היא רק תלך ותהיה יותר קשה.

עליזה לביא: אחד הדברים שלא פיתחנו ולא השכלנו, היום הדיון כאן, גברתי, הוא מול משרד הבריאות ואני שומעת את הרווחה והקופות.

עליזה לביא: משרד החינוך חייב להיות חולייה משמעותית כאן בדיון הזה.

עליזה לביא: כל מי שמכיר, ואני בטוחה שכולכם נחשפתם למחקרים של פרופסור סוזי אורבך - - -

עאידה תומא סלימאן: הוא נמצא במקרה, משרד החינוך, בדיון הזה.

עליזה לביא: שמחה גם.

עליזה לביא: אני אשמח לשמוע על שיתופי הפעולה.

עליזה לביא: אבל אנחנו חייבים להבין שזאת מחלה תרבותית.

עליזה לביא: פרופסור סוזי אורבך על המחקרים שלה ואחרים מדברים על כך שהמחלה הזאת רק תלך ותגדל על היחס של נשים עם הגוף שלהן, על השימושים הרבים שנעשים באמצעות הטכנולוגיה השונה למשטור הגוף, לרצייה החברתית, למקום של הנשים הצעירות.

עליזה לביא: אם באנו וביקשנו להעצים, ונשים קדימה ולמדע וכל הכלים.

עליזה לביא: המקום הזה שלוקח אחורה.

עליזה לביא: החינוך שהתמודדתי איתו עם בתי הגדולה שהפער בין הקטנה שלי לגדולה שלי זה 10 שנים, ההתמודדות הנדרשת מול הצעירה היא אחרת לגמרי.

עליזה לביא: מצוקות או בעיות שעולות מכל המצאי התרבותי חברתי, ובעיקר אמצעי התקשורת על המודלים שהם מציבים - - -

עמיר פרץ: גם את נגד התקשורת?

עמיר פרץ: לא מספיק ביבי.

עליזה לביא: אני חושבת שאנחנו במודלים אחרים על מי מופיעה בטלוויזיה ומה נדרש ממנה כדי להופיע בטלוויזיה ואמות המידה שנדרשות ומה קורה לנערות צעירות שמרגישות שהן לא יכולות אפילו לדבר בכיתה כי המראה הגופני שלהן לא מאפשר את זה.

עליזה לביא: אני קוראת מכאן, גברתי, להבנה שזאת בעיה שהיא בעיה תרבותית קהילתית שהקהילה - - -

<קריאה: זה לא נכון.

<קריאה: אנחנו יושבות פה כולנו כדי בדיוק להגיד שזה לא בעיה של התקשורת.

עליזה לביא: אני לא אמרתי שזו בעיה של התקשורה.

עליזה לביא: אמרתי שזו בעיה תרבותית - - -

<קריאה: זה לא נכון.

עליזה לביא: את יכולה להגיד עד מחר לא נכון- - -

עאידה תומא סלימאן: אני בדיוק - - - חברת הכנסת.

עליזה לביא: הבעיה הזאת היא בעיה תרבותית, קהילתית שהקהילה צריכה לתת לה מענה.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת, שנייה.

עאידה תומא סלימאן: קודם כל זכות חברת הכנסת להגיד מה שהיא חושבת.

עאידה תומא סלימאן: אתן תעשו את השיקולים שלכן, מסכימות איתה או לא מסכימות איתה.

עאידה תומא סלימאן: אבל אני רוצה להחזיר את הדיון, שוב, אני באמת מעריכה ויכול להיות שאנחנו צריכות לקיים דיון כזה - - -

עמיר פרץ: רק להגיד לכן שהלוואי וכל חברי הכנסת היו מחוייבים כמו עליזה לביא היינו פותרים את העניין ומתגברים עליו.

עאידה תומא סלימאן: נכון.

עאידה תומא סלימאן: שניה, אני נותנת את זכות הדיבור ובלי הפרעות - - -

עליזה לביא: לא, אני רוצה לשמוע מה הכוונה בלא נכון.

עליזה לביא: כלומר, אם יש פה - - - מה לא נכון.

עאידה תומא סלימאן: יש דיון מאוד עמוק בנושא הזה ואת האמת אני הייתי רוצה להקדיש את הדיון הזה יותר להתקדם בפתרונות שאפשר להציע.

עאידה תומא סלימאן: ואפילו אם, ואני מכבדת את דעתך שאת אומרת שהעניין הוא תרבותי, אז בוא ננסה גם להתמקד להצעות קונקרטיות כי דיברת על משרד החינוך.

עליזה לביא: אני פה בשביל לשמוע.

עאידה תומא סלימאן: אני גם כן מסכימה עם חבר הכנסת, עמיר פרץ, אנחנו יודעים שהיום יש דיונים עד אינסוף בוועדות וזה שחברי הכנסת מקדישים מזמנם ומגיעים לדיון הזה זה אומר שהנושא הוא בנשמתם והם רוצים באמת לקדם אותו.

עאידה תומא סלימאן: גם חברת הכנסת, עליזה לביא, וגם חבר הכנסת, עמיר פרץ.

עאידה תומא סלימאן: אבל זה שלא מסכימים אם זה עניין תרבותי, אם זה עניין נפשי, אני בטוחה שלא נפתור את הבעיה עכשיו.

עמיר פרץ: בוא נשמע את אחת המטופלות.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו שמענו עדות לפני - - -

עמיר פרץ: כן?

עמיר פרץ: סליחה.

עאידה תומא סלימאן: אבל נראה איך מתקדמים מבחינת הזמן.

עאידה תומא סלימאן: עליזה, רצית להמשיך.

עליזה לביא: כן.

עליזה לביא: אני ערה לדיונים, אני רק אומרת שצריך לשים לב שהמספרים הולכים וגדלים.

עליזה לביא: ואפשר להמשיך בתמות ולעצום עיניים.

עליזה לביא: המספרים הולכים וגדלים, מנעד הגילאים מתרחב.

עליזה לביא: אנחנו רואים את התופעות האלה על המשמעות ולהגיד זה לא, זה כן.

עליזה לביא: בואו נבין שזה לא שחור או לבן, כמובן.

עליזה לביא: וגם המחקרים, המחקרים מתקדמים ומראים, אני ערה, אני באה מהאקדמיה, אני מכירה את הסוגייה הזאת, הדוקטורט שלי הוקדש לחלק מהדברים האלה.

עליזה לביא: אז גם בלבוא ולהשמיע טיעונים, המידע קיים, ההתמודדות קיימת.

עליזה לביא: אבל כשאני קוראת כאן, גברתי, בדו"ח שהוגש, שיש קושי לאתר ולגייס כח אדם מיומן לטיפול בהפרעות אכילה במגזר הציבורי אז - - -

עמיר פרץ: בטח יש קושי, רוצים לשלם להם 4000 ₪ - - -

עליזה לביא: בסדר, העניין הוא לא שלא קיימים אלא יש קושי לאתר אז זה כלכלי?

עליזה לביא: על מה אנחנו מדברים, על תקציבים, על תקנים אז בסדר, בואו - - -

עאידה תומא סלימאן: גם ד"ר איתן גור התייחס לזה בישיבה הקודמת ונאמר באופן ברור: כאשר אני לא יכול להתמודד עם מה שמוצע לפסיכיאטרים ולפסיכולוגים בשוק הפרטי אז אני לא יכול למצוא.

עאידה תומא סלימאן: נכון או לא?

עליזה לביא: בסדר, אבל את אמרת מקודם שמשרד הבריאות אמר שהקופות צריכות.

עליזה לביא: אבל אם אנחנו מגלים כאן את המתח הזה אז זה חלק מהתפקיד שלנו.

עאידה תומא סלימאן: כן, חבר הכנסת, עמיר פרץ.

עמיר פרץ: גברתי היושבת ראש, המשתתפים.

עמיר פרץ: אני חושב שמה שמעלה כאן

עמיר פרץ: חברת הכנסת לביא זה מאוד חשוב.

עמיר פרץ: אבל באמת העניין הזה של איך מקורות המחלה, האם זה מחלה תרבותית או מחלה נפשית או מחלה מסוג זה או אחר הוא עניין שבאמת דיון למקצוענים.

עמיר פרץ: אני מעוניין לפתור את הבעיה.

עמיר פרץ: אני מעוניין לראות איפה בסוף נערה, ילדה, אישה בוגרת שחלתה ונמצאת במקום שבו צריך לטפל בה, מה אנחנו עושים כדי לעשות חלוקה נכונה בין האשפוז לבין המרפאות הקהילתיות, לבין הטיפול בבית, לבין הליווי היום יומי.

עמיר פרץ: אני מהחוויה שעברתי, קודם כל שיהיה ברור, לפחות מבחינתי, אין שום סיבה להדביק סטיגמות לאנשים האלה.

עמיר פרץ: האחיינית שלי הייתה גאון, גאון ממש, הייתה מצטיינת בכל תחום שהיא נגעה.

עמיר פרץ: מתחומים של מקצועות ריאלים ועד לאומנות ומה שהיא רק נגעה היא הייתה הכי טובה מכולן.

עמיר פרץ: והנה, גם אחת שחשבנו איזה סיכוי שמשבר למישהי שכולם עוטפים אותה וכולם יודעים שהיא באמת הצלחה בלתי רגילה וזה קרה.

עמיר פרץ: לכן, אני מציע שהבנות שיושבות כאן אף אחד אין לו סיבה להרגיש פתאום שהוא צריך להסתיר את זה.

עמיר פרץ: אחת הבעיות באמת שמסתירים את העניין ועד שמתחילים לטפל בזה העניין כבר הופך יותר מורכב.

עמיר פרץ: אני מסכים עם חברת הכנסת לביא, שהתקשורת באופן כללי, לא הכוונה תקשורת מבחינת מה התקשורת אומרת, אלא הפתיחות והנגישות למידע הרבה יותר גדול והמפגש והחיקויים למיניהם כמו התופעה שדיברו על ההתדרדרות לאנורקסיות בגלל שאלות של איך אני נראית ואיך אני לא נראית וכולי וכולי.

עמיר פרץ: אלה דברים שמחוברים.

עמיר פרץ: בסוף בסוף אני משאיר את זה למקצוענים.

עמיר פרץ: אני רוצה שבדיון הזה נפיק תכנית עבודה.

עמיר פרץ: מה אנחנו היום דורשים ממשרד הבריאות, מיליון, 10 מיליון, 100 מיליון.

עמיר פרץ: מה העניין, תפקידנו לעזור לכם.

עמיר פרץ: כל הניסיון של נציגי המוסדות כאן לתאר את עבודתם כעבודה מושלמת זה לא דבר טוב.

עמיר פרץ: אתם בהחלט עושים עבודה באמת במגרש שהולך להתרחב, המספרים רק ילכו ויגדלו, ולכן מתפקידנו לראות איך עושים חלוקת עבודה נכונה בין הגורמים השונים ומה אנחנו, ביחד עם היושבת ראש שמקדישה לזה, זה כבר דיון שלישי או רביעי שהשתתפנו, ושמקדישה לזה הרבה מאוד זמן.

עמיר פרץ: אבל בסוף עכשיו אם אני רוצה להגיד למשרד הבריאות מה אני רוצה ממנו, אני לא יודע.

עמיר פרץ: מיליון, 10 מיליון, 100 מיליון?

עמיר פרץ: כפי ששמענו מהעמותות השונות.

עמיר פרץ: לכן תעזרו לנו בעניין.

עמיר פרץ: אל תדברו סחור סחור, אם העניין הוא עניין תקציבי, עניין של נגישות, שם אנחנו רוצים להיות.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהצלחת גם כן למצות את הניסיון שלי להגיד.

עאידה תומא סלימאן: הרבה פעמים הציבור מגיע לוועדה ואני אומרת, תקחו בחשבון שהוועדות מתקיימות בזמנים מאוד קצובים, כדאי לגשת ישר, מה אתם מבקשים כדי שהעבודה תיעשה יותר טוב בשטח.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו כבר איתרנו כמה בעיות.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת לעוד שתיים ואחר כך אני פונה למשרד הבריאות כי יש כמה וכמה דברים שאנחנו נרצה לקבל תשובה עליהם.

עאידה תומא סלימאן: חנה שטרום כהן, יו"ר פורום הפסיכולוגים.

<חנה שטרום כהן: הפסיכולוגים והעובדים הסוציאליים.

<חנה שטרום כהן: אני עובדת בתחנה של משרד הבריאות קרוב ל-35 שנה, ראש צוות לטיפול ב-DBT, אנשים עם פגיעה עצמית.

<חנה שטרום כהן: בין המטופלים שלנו יש גם הפרעות אכילה, זה משתלב.

<חנה שטרום כהן: אנחנו כל השנים מטפלים בהפרעות אכילה, הם נמצאים אצלנו בשכיחות גבוהה בתוך צוות פגיעה מינית, בתוך צוות פגיעות עצמיות ואובדנות וגם בטיפולים אחרים.

<חנה שטרום כהן: מה שאנחנו היינו רוצים: משרד הבריאות מתעלם מהצורך שלנו בליווי צמוד בטיפולים האלה.

<חנה שטרום כהן: משרד הבריאות השקיע שנים של הכשרה ב-DBT בטיפול באנשים אובדניים עם פגיעות עצמיות.

<חנה שטרום כהן: כשאנחנו רוצים הדרכה ספציפית לאנשים עם הפרעות אכילה, אין לנו.

<חנה שטרום כהן: אין לנו גם מימון לליווי לצוותים עצמם.

<חנה שטרום כהן: אנחנו למשל, בשנתיים האחרונות, המשרד הפסיק לממן את הליווי שלנו אז אנחנו משלמים לבד הדרכה.

<חנה שטרום כהן: שליש התחנה, שליש העובדים, שליש המרכז.

<חנה שטרום כהן: ויש עובדים שלא מוכנים, ובצדק, או אין להם כסף לשלם מכיסם עבור הדרכה על עבודה ציבורית.

<חנה שטרום כהן: אז ההדרכות הן פעם בחודש, אם בכלל.

<חנה שטרום כהן: זה לא יכול להמשך כך.

<חנה שטרום כהן: אנחנו צריכים שמשרד הבריאות יקח על עצמו מחוייבות מלאה בכל אזור.

<חנה שטרום כהן: אנחנו עובדים בצמוד יחד עם מעון ירושלים, עם תחנת קרית יובל, כל השירות הציבורי.

עמיר פרץ: כמה זה עולה גברת?

<חנה שטרום כהן: פשוט מאוד, לממן לנו ליווי צמוד של הדרכה כמו שעשה לנו- - -

עמיר פרץ: כמה זה עולה בבקשה?

<חנה שטרום כהן: כמה עולה מימון הדרכה?

עאידה תומא סלימאן: אני חייבת רק להגיד ש- - -

<חנה שטרום כהן: 600 ₪ לשעת הדרכה למומחה - - -

עאידה תומא סלימאן: היא לא יכולה לדעת כמה זה יעלה סך הכל.

עאידה תומא סלימאן: היא לא יודעת כמה עובדים של משרד הבריאות יש.

<חנה שטרום כהן: אני יודעת כמה יעלה בירושלים.

<חנה שטרום כהן: אני יכולה לענות כמה יעלה בירושלים.

עאידה תומא סלימאן: כמה?

<חנה שטרום כהן: שעת הדרכה של מי שנתן לנו היה 600 ₪ לשעה, שעתיים בשבוע הדרכה לאורך שנה לפחות לכל המטפלים של משרד הבריאות יש שמונה תחנות, כל העובדים יקבלו הדרכה, אפילו יותר, כולם יקבלו הדרכה צמודה וליווי שאחר כך לא יהיה כל שבוע, אלא פעם ב.

<חנה שטרום כהן: ויחד עם זה שלכל ירושלים יחזיקו דיאטיקנית לאמבולטוריקה.

<חנה שטרום כהן: וליווי, בנייה של פרוטוקולים, בואו תעשו לנו את זה במסגרת ההכשרה.

עאידה תומא סלימאן: אני רק חייבת להגיד שהמשרדים השונים, כאשר מעבירים את השירותים שלהם, קונים שירותים מעמותות הם מחייבים את העמותות בהדרכות לצוותים שלהם תוך כדי, אבל לא מחייבים את עצמם, משרד הבריאות.

עאידה תומא סלימאן: מעניין.

עמיר פרץ: אני אגיד לך רק שמשרד הבריאות ומשרד האוצר מתים על הדיונים האלה.

עמיר פרץ: למה הם יתנו לכם כתף כזו, הם יבואו עכשיו שיגידו זה הדבר הכי טוב בעולם שתעשו.

עמיר פרץ: אנחנו רוצים לדחוק אותם לפינה, את משרד האוצר ומשרד הבריאות, זה תפקידנו, אנחנו רוצים להיות במצב שאנחנו יודעים מה לדרוש, לא רק את ההבנה המקצועית והסימפטיה, זה יש לכולם, אנחנו בסוף רוצים להתדיין איתם ברחל בתך הקטנה.

<חנה שטרום כהן: יש להם יחידת השתלמויות שהאחראית עליהם יודעת יפה מאוד את העלויות, אני מכירה אותה - - -

עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מבקשת עכשיו, אני רוצה לתת אם תתנו לתת את זה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו לא יכולים לקבל תשובות על דברים שהם ארציים מעובד פרטני.

עאידה תומא סלימאן: אני למדתי שהם לא יכולים לקבל את התמונה הכללית.

עאידה תומא סלימאן: הן יודעות להגיד, אני צריכה הדרכה כמישהי שעובדת במשרד ואני לא מקבלת אותה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהמשרד צריך לתת את התשובה למה הם לא מספקים את ההדרכה הזו וכמה זה עולה להם ועל מה צריך להלחם כדי שתהיה להם האפשרות לספק את ההדרכה הזו.

עאידה תומא סלימאן: ר' נמצאת איתנו ואני יודעת שכולכן רוצות לתת עדויות ואני מאוד מתנצלת, אבל אני הודעתי מקודם שאני לא אוכל לתת היום, אלא אם העדות תגרום לנו להבין שיש עוד משהו שצריכים לדרוש אותו.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה.

<ר': חשוב לי גם לציין שחלק מהמידע שעלה פה הוא נכון חלקית כי חלק מהמרפאות והמחלקות שצויינו פה הן לא מתאימות למבוגרים.

<ר': מעבר לזה, מאז הוועדה האחרונה הייתה - - - של הבנות אחרי גורמים במערך הבריאות לתת תקציבים לתחום בריאות הנפש כדי לפתוח אשפוז יום.

<ר': לשכת הסער סיננו את תחינותינו וענו רק אחרי איומים מהתקשורת.

<ר': בתי חולים ומוסדות עשו מלחמות תקציבים על הגב שלנו ובאמת אין לי מילים לתאר את הייסורים שעברנו על מנת לקבל את הטיפול יום.

<ר': אבל בסופו של דבר זה השתלם והשגנו את המטרה.

<ר': אני רוצה להגיד תודה רבה לחברת הכנסת ולטל ברגמן ואודי ססר על ההתגייסות המרשימה שהובילה לפתיחת האשפוז יום שאני נמצאת בו כרגע.

<ר': אך אלו חייבים להיות רק ההתחלה של עוד שינויים רבים בתחום לו אנחנו מצפות.

<ר': הגיעו לפה היום בנות מכל חלקי הארץ כדי לדרוש שינוי.

<ר': דבר ראשון בוועדה הקודמת הייתה דרישה ברורה להוציא את הטיפולים מתוך בתי החולים אל הקהילה ולא ברור לי למה ההחלטה הסופית לפתוח את טיפול היום בכל זאת בתוך בית חולים.

<ר': עם זאת אני חייבת לציין שצוות אשפוז היום, בהנהלת ד"ר קלר, הפתיע אותי לטובה ונראה שמשהו טוב צומח שם.

<ר': בנוסף ישנו צורך גדול בפתיחת אשפוזי יום בעוד מקומות ברחבי הארץ.

<ר': חשוב להגדיר מהו טיפול יום ומהו טיפול מרפאתי לפי פרוטוקולים מקובלים.

<ר': מה שנחשב כמרפאה או טיפול יום משתנה בין קופה לקופה ואין סטנדרטים לטיפול ראוי.

<ר': אי אפשר לקרוא לדיאטנית שמקבלת חולה פעם בשבוע לעשר דקות טיפול בהפרעת אכילה.

<ר': ולחולות רבות מסתיים הטיפול המרפאתי בשל חוסר תקנים טרם זמנם.

<ר': בנוסף, עדיין אין טיפול המתאים לחולות עם תחלואה כפולה.

<ר': המחלקה בתל השומר אינה מטפלת במצבים כאלו מלכתחילה, והדסה שלכאורה צריכה להיות המחלקה האידיאלית למצבים כאלו אינה מוכנה לזה מכוון שהיחידה להפרעות אכילה לא מעוניינת במצבים כאלה, למרות שהיא נמצאת בתוך מחלקה פסיכיאטרית.

<ר': יש את האמצעים ולא ניתן להפריד את ההפרעות בדיוק כמו שלא תעבור תאונת דרכים ותשלח את היד לבית חולים אחד ואת הרגל לבית חולים אחר.

<ר': בתור מישהי שעברה דיכאון קשה ואובדנות בנוסף להפרעת אכילה וקיבלה טיפול מסור ממחלקת הילדים בתל השומר שעזר לי לקום על הרגליים, אני אומרת לכם שזה אפשרי אם רק יבנו את המסגרת המתאימה במקום לדרוש מהחולה להתאים את מחלתה למסגרת.

<ר': בנוסף, אחוז גדול של חולות בהפרעות אכילה עברו טראומה ושיטת הטיפול הכוחנית בארץ עושה יותר נזק מתועלת.

<ר': במדינות רבות כבר שנים ישנו בכל מקום טיפולי מה שנקרא, trauma informed care, בארץ זה נדיר.

<ר': בנוסף, התופעה של זריקת חולות מטיפולים עליה דיברנו בוועדה הקודמת ממשיכה כהרגלה.

<ר': לדעתי תופעה זו היא החמורה מכולן.

<ר': לא יעזור לפתוח עוד מקומות טיפוליים כל עוד הם לא מספקים טיפול לכל הנזקק לא.

<ר': חולות רבות נזרקות שוב ושוב מאשפוזים ומרפאות ופעמים רבות, למרבה האירוניה, חולות מתבקשות להגיע ללא סימפטומים ועם הרבה מוטיבציה לטיפול.

<ר': בוועדה הקודמת שמענו, להפתעתנו הגדולה, שאין צורך במיטות נוספות, אך במהלך החצי שנה שעברה מאז כתבו לי המון חולות שזקוקות לאשפוז, אך תור ההמתנה היה קשה מנשוא.

<ר': בתקופת החגים כתבה לי חברה שהייתה במצב נפשי קשה שבתל השומר לא מוכנים לקבלה וכשפנתה להדסה גילתה כי אלו סגרו את הבסטה ושאין קבלות חדשות עד אחרי החגים.

<ר': הסלקציה ההזויה שנעשית במחלקות בין מטופלות שראויות לשיקום לאלו שלא.

<ר': חולה שאיננה עומדת בתור מצטיינת האשפוז ככל הנראה לא ראויה לקבלת שיקום ובקשת מחלימות רבות לשיקום בבית שיקומי נדחית על הסף.

<ר': יושבת פה עדה שביקשה מצוות המחלקה לעבור לבית שיקומי, אך אלו לא הסכימו לכך בשום אופן בטענה שהיא חסרת תקנה.

<ר': ולאחר מכן שפנתה לבית השיקומי בכוחות עצמה, עברה שם תהליך מרשים והבריאה.

<ר': אני לא מבינה בכלל איך אפשר לקטלג חולה כחולה כרונית כאשר לא ניתנים לה אמצעים להחלמה בקהילה.

<ר': יש לאסור לרופא אחד לקבל החלטות אקראיות כאלה ללא בסיס רפואי על חיי החולים.

<ר': ואם כבר נכנסתי לעניין הבתים השיקומיים – לפני כשנתיים החל תהליך של פתיחת בית שיקומי בירושלים שנעצר וחבל.

<ר': ממצאים אלו מעידים שיש צורך דחוף במנגנון שישמש כמפקח חיצוני על המקומות הטיפוליים ובשקיפות מלאה של תורי המתנה שיגן על החולות שנותרות חסרות אונים מול ההנהלות.

<ר': יש צורך להתאים את הטיפול למטופלת ולא את המטופלת לטיפול, אחרת המצב יישאר כמו שהוא.

<ר': נוח לצוות אך חסר תועלת לחולות רבות.

<ר': וכמובן פתיחת מסגרות טיפוליות ושיקומיות נוספות בכל חלקי הארץ.

עאידה תומא סלימאן: אני שוב מודה לך.

עאידה תומא סלימאן: את אמרת שאת מודה לחברת הכנסת, אני מודה לך, כי כל פעם אני לומדת דברים חדשים מהדברים שאת וחברותייך מביאות לוועדה הזו.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת למשרד הבריאות, אבל אני שואלת את עצמי, כאשר יושבים בדיונים במשרד הבריאות עם קופות חולים, עם משרד האוצר, הקולות האלה מגיעים לדיונים, במובן של האם זה עניין של עוד מיליון, פחות מיליון, התעריף הזה כן מתאים, לא מתאים.

עאידה תומא סלימאן: אבל הדיונים המהותיים שמתייחסים לאופן הטיפול, לזעקת הנשים שצריכות את הטיפול הזה, לאופן קבלת ההחלטות מגיעים אי שם למעלה במשרד כאשר מחליטים על סכומים, על תקציבים, על להעביר את הטיפול ממשרד הבריאות לקופות חולים, קופות חולים יכולים לפתוח, לא יכולים לפתוח, דיאטנית תפגוש לעשר דקות.

עאידה תומא סלימאן: ברור, כאשר יש חצי תקן היא תפגוש לעשר דקות, לא תוכל לשבת שעה שלמה עם המטופלת.

עאידה תומא סלימאן: באמת, איך אפשר להעביר את הקולות האלה לדיונים שמכריעים בסופו של דבר בטיפול.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת למשרד הבריאות, זה חייב עכשיו?

<איתן גור: אני רוצה לענות לעמיר במשפט אחד.

<איתן גור: לגבי העלויות: הפעלה של יחידה של 24 חולות לאשפוז יום, הפעלה שנתית בסך הכל 4 מיליון ₪.

<איתן גור: הפעלה שנתית ל-24 עמדות, עלות ההקמה 4 מיליון ₪.

<איתן גור: אלה סכומים בטלים שלמשרד הבריאות היה אותם בשנה שעברה ולצערי, הם לא ניצלו אותם.

<איתן גור: יכלו להקים את הדבר הזה כבר בשנה שעברה.

<איתן גור: 10 מיליון ₪ שהיו צבועים למטרה הזו לא הגיעו לשימוש.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה תשובות ממשרד הבריאות, באמת.

עאידה תומא סלימאן: וחבל, אנחנו נגיע, אם יישאר זמן, אני לא רוצה לסיים את הישיבה.

עאידה תומא סלימאן: אני אבקש דבר אחד, לאחר הדיון הזה אני מבקשת גם מ-ר' לשלוח לי את החומר שהקראת.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה את החומר שהקראת אני רוצה אותו במכתב שאני אמסור בידי גם לשר וגם למנכ"ל משרד הבריאות דבר ראשון.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה את החישובים שלכם, ממש - - -

<איתן גור: זה הוגש לוועדה והוגש למשרד הבריאות.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שיכול להיות שהוגש, אני רוצה את זה לידיים שלי.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה את זה לידיים של הוועדה שתפעל ללחוץ כדי לקבל את התקציבים.

עאידה תומא סלימאן: אז אני מבקשת גם מהעמותות וגם מהמרכזים הקיימים וקופת חולים, אם יש לכם חישובים של תקציבים ועלויות שאתם חושבים שצריך לשים לב אליהם בקבלת החלטות אנא שלחו לנו.

עאידה תומא סלימאן: ד"ר אהוד ססר, ראש מערך הקליני, בריאות הנפש.

<דני בודובסקי: הוא לא נמצא.

<דני בודובסקי: אני מייצג את האגף לבריאות הנפש, שמי דני בודובסקי, אני מנהל את המערך האמבולטרי באגף לבריאות הנפש.

עאידה תומא סלימאן: ד"ר אהוד לא נמצא?

<דני בודובסקי: לא, ד"ר אהוד לא נמצא.

<דני בודובסקי: אני מייצג את האגף לבריאות הנפש.

עאידה תומא סלימאן: אפשר לדעת למה הוא לא הגיע?

<דני בודובסקי: לצערו נבצר ממנו להגיע ביום הזה ואני נמצא ואני מייצג אותו.

<דני בודובסקי: אני עובד ביחד, אני אחראי על המערך האמבולטורי.

<דני בודובסקי: אני אתחיל מהשאלה שלדעתי היא רטורית.

<דני בודובסקי: הקולות של פה של האנשים שנמצאים פה עולים מאוד חזק, קיימים וקיימים גם מלפני הדיונים שהתקיימו בוועדה הזאת.

<דני בודובסקי: כי הנושא והמצוקה הם מאוד ברורים, יושבים בלבנו.

<דני בודובסקי: בהיבט המקצועי אנחנו נמצאים בתהליך שהמוקד שלו, צריך לזכור, יש לו שני חלקים: יש חלק אחד שמדבר על ההיבטים של המניעה שחברת הכנסת, עליזה לביא, התייחסו אליו שהוא לא מוקד הדיון כאן, אבל הוא נושא מאוד מרכזי שצריך לקחת אותו בחשבון לא בפתחו של משרד הבריאות כי משרד הבריאות בתוצאות של אותן קשיים ומצוקות- - -

עליזה לביא: אמרתי את זה כדי שתבינו שזה ילך ויגדל.

<דני בודובסקי: לא, ברור, ללא ספק - - -

עליזה לביא: זה לא הולך ודועך.

<דני בודובסקי: לא, העלייה היא מאוד ברורה, ללא ספק, המצוקה היא קיימת.

<דני בודובסקי: בהיבטים הטיפוליים נזכור גם מהדיון הקודם, המוקד המרכזי החסר, החוסר המרכזי של שירות הוא בתחום שנקרא טיפולי יום.

<דני בודובסקי: כלומר, אותה מערכת של טיפולים אינטנסיביים שיכולים למנוע את האשפוז ובהם יש מחסור מאוד משמעותי בגלל ההיבטים התקצוביים ועל כך אנחנו נדבר בנפרד, יציג חברי אורן מהתחום הכלכלי.

<דני בודובסקי: שתי הערות קצרות.

<דני בודובסקי: בבית חולים הדסה נפתח בחודש הזה מרכז לטיפול יום למבוגרות שנותן מענות לחסר מאוד משמעותי שהיה קיים.

<דני בודובסקי: נשמעו עדויות לגבי הכניסה למסגרת הזו, נשמעו התודות גם לך וגם למשרד הבריאות, ד"ר אהוד ססר, ד"ר טל ברגמן ואנוכי שאנחנו שותפים לקידום המהלך הזה ביחד עם אנשים אחרים במשרד.

<דני בודובסקי: חלק אחר נוגע לחלק הכלכלי והוא נוגע להערכות לפיתוח ופתיחה של שירותים נוספים - - -

עאידה תומא סלימאן: לפני שעוברים לזה.

עאידה תומא סלימאן: נשמעה פה טענה שבעיני מאוד מקוממת.

עאידה תומא סלימאן: שהיה לכם 10 מיליון ₪ בשנה שעברה, 2016, שלא נוצלו.

<אורן פרלסמן: טוב אני קודם כל רוצה לברך את הוועדה על זה שהיא שומרת את הנושא על סדר היום.

<אורן פרלסמן: בכלל, הטיפול הנכון, גם בתפיסת המשרד, היא בקהילה לא רק בנושאים של בריאות הנפש, אלא בכלל הנושאים הרפואיים, ולכן אנחנו מברכים את כללית שהם באמת מקימים את המרפאות.

<אורן פרלסמן: כמו שברפואה כללית לא פותחים מחלקת צנטורים לפני שיש מחלקת קרדיולוגיה, גם פה ערכה ייעודית להפרעות אכילה היא חלק ממערך גדול יותר של טיפול בבריאות הנפש.

<אורן פרלסמן: אנחנו מברכים את כללית בנושא הזה.

<אורן פרלסמן: התקציב, ניתן תוספת ל-2017, תיכנס דרך התעריפים.

<אורן פרלסמן: זו גם הדרך הנכונה לצבוע את הכסף - - -

עאידה תומא סלימאן: אתה לא עונה לי על השאלה.

עאידה תומא סלימאן: אני שאלתי שאלה מאוד ברורה.

עאידה תומא סלימאן: על התקציב של 2017 תיכף נדבר.

עאידה תומא סלימאן: 10 מיליון ₪ שקיבלתם בשנה שעברה.

<אורן פרלסמן: 2017.

עאידה תומא סלימאן: לא, 2016.

עאידה תומא סלימאן: אני מבינה שזאת העברה תקציבית.

עאידה תומא סלימאן: כלומר, זה כסף שהגיע ב-2016, לא נוצל, מעבירים אותו ל-2017.

<אורן פרלסמן: לא, לא, לא, נכנסים לגלי ל-2017.

עאידה תומא סלימאן: אז היה לכם 10 מיליון כמו ששמעתי עכשיו או לא היה?

<אורן פרלסמן: כי התקציב הוא ל-2017- - -

עאידה תומא סלימאן: לא, לא, לא, שנייה, נאמר באופן הכי ברור.

עאידה תומא סלימאן: או שהמידע ששמעתי עכשיו הוא לא נכון, תגיד לי באופן הכי חלק וברור: לא היה כסף או שכן?

עמיר פרץ: גברתי היושבת ראש, אני סומך עלייך שלא תתני לו לצאת לפני שתקבלי את ה-10 מיליון.

עאידה תומא סלימאן: אני לא מקבלת כלום מזה.

<איתן גור: הדיווח הזה נאמר פה בוועדה על ידי נציג משרד הבריאות.

עליזה לביא: שהכסף בעצם חזר למשרד ולא נוצל?

<איתן גור: זה היה ביוני, נאמר על ידי נציג המשרד שקיימים 10 מיליון צבועים לטיפול יום הפרעות אכילה.

<איתן גור: הוא אמר שהם השתמשו בזה.

<איתן גור: חבר כנסת עמיר פרץ אמר לו חסר לכם שלא תשתמשו בכסף הזה במהלך 2016 והם אמרו, אנחנו ננצל את זה.

<איתן גור: אנחנו באותו יום הגשנו להם הצעה איך לנצל את הכסף.

<איתן גור: לצערי - - -

עאידה תומא סלימאן: גם נאמר לי בישיבה עם מנכ"ל המשרד בזמנו שיש תוספת תקציבית וזה היה ב-2016 שכוללת גם את הקמת המרכז בהדסה וגם ייצא קול קורא למרכזים הקיימים כדי שיתמכו מהכסף הזה.

עאידה תומא סלימאן: עכשיו אני מבינה שלא נוצל הכסף הזה ?

עאידה תומא סלימאן: לא יצא קול קורא?

עאידה תומא סלימאן: הקמתם את המרכז, מצויין.

עאידה תומא סלימאן: מה עם שאר הכסף.

<אורן פרלסמן: אנחנו נחזור אליכם עם תשובה לגבי 2016.

<אורן פרלסמן: אני מכיר שהתוספת ניתנה ל-2017, עיקרה עדכון תעריף טיפול יום הפרעות אכילה.

<אורן פרלסמן: התעריף כרגע נמצא בדיונים במשרדי הבריאות ומשרדי האוצר.

עליזה לביא: דנים בזה, את מבינה.

<אורן פרלסמן: עדכון, חלק מתהליך הפרוצדורלי של עדכון התעריפים אמור לכסות את העלויות שהוצגו כאן.

<אורן פרלסמן: אנחנו עובדים על פתרונות - - -

עאידה תומא סלימאן: אני קוראת מהפרוטוקול של הישיבה הקודמת, הפרוטוקול נמצא איתי: מר חיים הופרט: "אני מפחד לנקוב בסכום, אני אגיד גם למה, כי אנחנו נכנסים לדיוני תקציב והסכום הזה יש לנו שאיפה שהוא יגדל.

עאידה תומא סלימאן: אם אני אגיד 10 מיליון ₪ או 15 מיליון ₪ אני כאן אותקף שזה סכום נמוך מדיי ואני רוצה להגדיל את הסכום הזה" היו"ר:

עאידה תומא סלימאן: "מה הסכום המוקצה ל-2016" מר חיים: "10 מיליון ₪" היו"ר: "לפיתוח או לא לשמר המצב".

עאידה תומא סלימאן: "מי שמפתח את השירותים בפועל, את השירותים של הטיפולים בקהילה הם קופות חולים או משרד הבריאות כרגולטור מתמרץ אותם - - -" היו"ר: "אתה מסביר לי דברים שאני יודעת" הוא עונה, "אמרתי 10 מיליון ₪" ואחר כך אנחנו שואלים מה עם 2017 נאמר לנו גם ב-2017.

עאידה תומא סלימאן: כלומר, יש 10 מיליון ל-2016 ויש 10 מיליון ל-2017.

עאידה תומא סלימאן: כך שזה לא הכסף של 2017 הועבר מ-2016.

עאידה תומא סלימאן: כלומר, יש 10 מיליון שהיה צריך לנצל אותם.

עאידה תומא סלימאן: אם לא נוצלו אני רוצה לשמוע על 20 מיליון ₪ השנה שיושקעו בנושא הזה.

עאידה תומא סלימאן: נכון?

עאידה תומא סלימאן: ככה עושים חשבון לא?

עאידה תומא סלימאן: ככלכלן לא כמקצוען בהפרעות אכילה, ככלכלן.

עאידה תומא סלימאן: אם ה-10 מיליון לא נוצלו, או שתגידו לי נוצלו לדברים אחרים.

<אורן פרלסמן: המשרד יחזור עם תשובה לוועדה לגבי 2016.

<אורן פרלסמן: ב-2017 התכנית היא ראשית - - -

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה תשובה עוד היום.

<איתן גור: אני יכול לתת לך את התשובה.

עאידה תומא סלימאן: הרבה תשובות, אני רוצה תשובה אחת אמיתית.

עאידה תומא סלימאן: לא ספקולציות.

<איתן גור: בוועדה הקודמת משרד הבריאות אמר שהם יעודדו את קופות החולים להגיש הצעות לפיתוח השירות.

<איתן גור: אנחנו הגשנו, לקח לנו שלושה ימים להגיש הצעה מתוקצבת עד ה- - - האחרונה של הדיאטנית בעלות פרוסת לחם.

<איתן גור: הגשנו להם תקציב מדוייק שהוא בתחום הכסף שהיה להם ב-2016.

<איתן גור: אבל לצערי, לוקח להם עד היום לבדוק את ההצעה הזאת.

<איתן גור: להם לוקח חצי שנה לבדוק הצעה שלכתוב אותה לוקח שלושה ימים.

<איתן גור: התגובה היא פשוט בלתי נסבלת, כן.

<איתן גור: יש כסף, לא משתמשים בו, הדבר הזה לא התחיל ב-2016, הוא נמשך לאורך שנים.

<איתן גור: הכסף קיים, אפשר לעשות איתו הרבה דברים, אבל לצערי התהליכים בתוך משרדי הממשלה, במקרה הזה משרד הבריאות, הם בלתי נסבלים.

עאידה תומא סלימאן: תשמעו, אני בדרך כלל לא אוהבת שמורחים אותי.

עאידה תומא סלימאן: אני לא אוהבת שבאים ואומרים לי דברים ואחר כך מתברר שאין עליהם תשובות ולא נעשו.

עאידה תומא סלימאן: הובטח כסף ואנחנו לא מדברים פה על נושאים שהם, אני לא יודעת, מפזרים כסף בכנסת הזו מחלקים כסף על ימין ועל שמאל.

עאידה תומא סלימאן: זה כסף שנותנים בצ'קים לחברי כנסת מסויימים.

עאידה תומא סלימאן: אז אם מדברים על הצלת חיים יש כסף.

עאידה תומא סלימאן: אף פעם לא קיבלתי את הטענה הזו שאין כסף.

עאידה תומא סלימאן: את זוכרת את אותו שבוע שחולקו בו 21 מיליארד ₪, בלילה, בשקט, בוועדות, על שם חברי כנסת.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו מדברים פה על הצלת חיי בני אדם.

עאידה תומא סלימאן: אם מדובר על 10 מיליון, שזה כסף קטן, תאמינו לי, לא בשבילי, כסף קטן של המדינה.

עאידה תומא סלימאן: בשבילי זה כסף גדול.

עאידה תומא סלימאן: אבל 10 מיליון הובטחו ב-2016, לא נוצל מהם.

עאידה תומא סלימאן: תגידו לי כמה נוצל, אי אפשר.

עליזה לביא: גברתי, אפשר לבקש נתונים שנים אחורה, הרי לא התחלנו את הדיון הזה היום והנושא הזה חוזר ועולה ויש פה שערורייה, מחדל של משרד הבריאות.

עליזה לביא: השטח צורח לעזרה, הכסף קיים, המודעות עולה, הבעיה - - - זה פשוט מחדל.

עליזה לביא: אם אפשר לקבל נתונים מחמש השנים האחרונות, מה היה הכסף הצבוע הייעודי, מה לא מומש, ואם אפשר לקבל את זה אנחנו נבוא למשרד הבריאות - - -

עאידה תומא סלימאן: הבעיה שלנו בלעשות מעקב לכסף הזה שהוא לא צבוע וזאת הבעיה.

עאידה תומא סלימאן: אבל אני חושבת שלאחר השערורייה הזו, לאחר שאנחנו לא מבינים איפה אנחנו עומדים והכל עובר דרך מימון של פעימות ושל טיפולים נפשיים גדולים אני חושבת שהגיע הזמן כן לבקש לצבוע וכן ללכת על הכסף הייעודי של תהליך ייעודי, להקים תשתית ראשונית ברורה של כסף ייעודי שבא ואומר: אוקיי, יש shift מסוים בהבנת הטיפול, יש צורך באשפוז אבל יש צורך בטיפולי יום וטיפולים בקהילה.

עאידה תומא סלימאן: אז לכן אנחנו רוצים לחזק את המערך הזה, הקיים, של טיפולים בקהילה.

עאידה תומא סלימאן: אם רוצים לחזק את הטיפולים בקהילה צריך לבנות את התשתית בשביל זה.

עאידה תומא סלימאן: מה שקיים, נחזק אותו, מה שלא קיים, נבנה אותו.

עאידה תומא סלימאן: בשביל זה צריך לצבוע כסף.

עאידה תומא סלימאן: נצבע בשנה שעברה, נאמר לי שנצבע 10 מיליון ₪.

עאידה תומא סלימאן: בינתיים, אתם יודעים מה, אומרים במדינה בשבועיים האחרונים שמענו הרבה על חזקת החפות.

עאידה תומא סלימאן: אני נותנת לכם חזקת החפות של משרד הבריאות.

עאידה תומא סלימאן: תגידו לי מה עשיתם עם הכסף הזה.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לדעת ועוד היום מה נעשה עם ה-10 מיליון.

עאידה תומא סלימאן: ואם לא נעשה כלום אני רוצה שיתווספו ל-10 מיליון של השנה ואז נתחיל לדבר.

עאידה תומא סלימאן: גם על העלאת התמחיר שהייתם רוצים לבשר לי היום שבינתיים אני מבינה שלא ברור עדיין לאן הולך העלאת התמחיר ואני רוצה לשמוע גם על מה עושים באופן ייעודי.

<אורן פרלסמן: קיבלתי תשובה תוך כדי הדיון, נפתחו המסגרות באיתנים ובהדסה.

עאידה תומא סלימאן: נפתחה מסגרת אחת בהדסה.

<איתן גור: ב-2017.

<אורן פרלסמן: 2016.

עאידה תומא סלימאן: ב-2016 נפתח המרכז בתחילת השנה.

עאידה תומא סלימאן: אבל זה 10 מיליון עלה לכם?

עאידה תומא סלימאן: יש שאלות רטוריות שאני שואלת by the way.

<איתן גור: ב-2016 לא נפתח בהדסה.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת.

עאידה תומא סלימאן: נאמר לי גם כן שיש כסף שמוציאים עליו קול קורא ובישרתי גם לארגונים כמו מרכז אגם שאמרתי שנאמר לי בישיבה שהתקיימה במשרד, אני דאגתי להגיע לישיבה ונאמר לי שהולכים להוציא, יש כסף תוספתי, הולכים להוציא קול קורא לתמוך במרכזים שעומדים לקרוס.

עאידה תומא סלימאן: בינתיים לא יצא הקול קורא - - -

<אמיר צנדקוביץ': גברתי היושבת ראש, אני רק רוצה לציין, ברשותך, אנחנו קיבלנו הצעה מאוד יפה להקים מרכז לטיפול יום בנוסף למה שיש לנו כרגע.

<אמיר צנדקוביץ': זה הצעה מאוד נחמדה ומעניינת, הלוואי שהייתה לנו תשתית או מקום לעשות את הדבר הזה.

<אמיר צנדקוביץ': אבל מה שזה אומר כרגע זה עד שהדבר הזה יקרה התשתית הקיימת, מה שאנחנו עושים, ייעלם.

<אמיר צנדקוביץ': מקימים פה מרפאות חדשים, מקימים ארגונים חדשים, עכשיו צריך להכשיר אנשים ומה שקיים ופועל עומד להעלם.

<אמיר צנדקוביץ': וזה נורא נורא מתסכל לשמוע שלמעשה מדובר על 20 מיליון שפשוט יושבים להם שם ואנחנו באמת רוצים רק פירור מתוך הדבר הזה.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שרבים שרוצות לדבר.

עאידה תומא סלימאן: אני נותנת ממש דקה אם יש רק מה להוסיף כי אני רוצה לסכם את הדיון.

<יעל ברט: אני לא אגע בכל הדברים הקשורים ברמב"ם כי לא ניתנה לי רשות הדיבור אבל אני רוצה להעלות שאלה שתהיה בפרוטוקול ושיתייחסו אליה.

<יעל ברט: אני שמעתי שגויסו כספים קואליציונים, אפרופו כסף, קרוב ל-10 מיליון ₪ לתכנית לאומית לטיפול בהפרעות אכילה והוקמה שדולה.

עאידה תומא סלימאן: מי אמר את זה?

<יעל ברט: זה הוקם על ידי חברת הכנסת, עליזה לביא, וחבר הכנסת, חזן.

<יעל ברט: הם קיבלו 10 מיליון - - - רגע, אני רק רוצה להגיד את זה כי זה משהו שאני חושבת שאני כאיש מקצוע, מומחית להפרעות אכילה וכל המומחים פה שנמצאים צריכים לקבל על זה תשובה.

<יעל ברט: למיטב ידיעתי, העמותה להפרעות אכילה לא הוזמנה לתת ייעוץ בנושא הזה והכוונה - - -

עאידה תומא סלימאן: טוב, אני אעצור אותך לרגע.

עאידה תומא סלימאן: קודם כל - - -

<יעל ברט: לא, זה קשור בכספים.

עאידה תומא סלימאן: שנייה.

עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מקווה שאנחנו לא מדברים על אותם 10 מיליון שמתרוצצים במסדרונות של הכנסת.

עאידה תומא סלימאן: הלובי של חברת הכנסת, השדולה של חברת הכנסת וחבר הכנסת, אורן חזן, הוא לובי על דימוי גוף.

עאידה תומא סלימאן: עד כמה שידוע לי, לפי התקנון של הכנסת, אין דבר כזה שיתנו תקציב לשדולה, אין דבר כזה זה לא - - -

<יעל ברט: לא לובי - - -

עאידה תומא סלימאן: אולי נתנו כספים קואליציוניים.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שאורן חזן קיבל כספים קואליציוניים וזה חלק ממה שדיברתי עליו.

עאידה תומא סלימאן: ולצערי הרב, אני רואה איך מחלקים את הכסף במדינה הזו אז בואי לא נתייחס לזה כי זה לא - - -

<יעל ברט: הנקודה שלא - - -

עאידה תומא סלימאן: גברתי, לא יערבו אותך כי שם מדברים על דימוי גוף, לא על הפרעות אכילה.

<יעל ברט: על זה כל העניין שדיברה עליו הגברת חברת כנסת.

<יעל ברט: שינוי חברתי, מניעה - - -

עאידה תומא סלימאן: אוקיי.

עאידה תומא סלימאן: אני מציעה שתפני לשדולה ותשאלי למה לא עירבו אתכם.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שאני ועדה פרלמנטרית, אני דנה בסמכויות שלנו.

עאידה תומא סלימאן: מה שעושים בחצר האחורית של שדולות וכסף קואליציוני, תאמיני לי, לא מערבים אותי.

עאידה תומא סלימאן: במיוחד אני.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה.

<מלי לוינסון: עורכת דין מלי לוינסון, מעמותת פנים חדשות.

<מלי לוינסון: אני נמצאת כאן בכובע של אמא לנערה שנקלעה לסיפור הזה לפני כשלוש שנים ולשמחתי אנחנו כבר מאחוריו.

<מלי לוינסון: אבל התוודעתי לפנים הנוראות שלו.

<מלי לוינסון: אני רוצה בשני נושאים לגעת.

<מלי לוינסון: אחד, חשוב לי שיבינו, שאל כאן חבר הכנסת פרץ, מה עם פריפריה, למה הם לא יושבים בפריפריה.

<מלי לוינסון: אני רוצה לומר שכל הנושא של הפרעות אכילה זה פריפריה אחת גדולה.

<מלי לוינסון: אני גרה ברמת השרון, אחרי תהליך מאוד מאוד ארוך הצלחנו להשתחל לתורים במרפאת הנוטרים שיושבת ברעננה.

<מלי לוינסון: הגענו למצב שגם שכבר יש מטפלת פנויה אין לה חדר, ולכן אי אפשר לקבל תור.

<מלי לוינסון: הגענו למצב שכבר נכנסו לרשימה וכל ההילה הנפלאה של המרפאה הזאת זה שצריך לתת מעטפת גם למשפחה, אז בגלל שאי אפשר לקלוט מספיק בנות, כשכבר סוף סוף הילדה נקלטת היא צריכה לחכות שיקלטו עוד ילדות כדי שאפשר יהיה לקיים סדנא להורים כי לא עושים סדנא להורה אחד.

<מלי לוינסון: אז הילדה כבר חודשיים בטיפול, אבל הטיפול שלה הורים מתעכב עד שיצטברו עוד נערות שהצליחו להיכנס לתור.

<מלי לוינסון: הדבר הזה אורך המון זמן גם כשכבר יש מטפלים, על דברים כאלה, מהסוג של אין חדר.

<מלי לוינסון: אז כולם פריפריה בתחום הזה, זה אחד.

<מלי לוינסון: דבר חשוב לשים לב, בבית חולים שניידר לשמחתי הצלחנו לעבור את זה הודות למחלקת ילדים, מחלקה ג' בבית חולים שניידר, תחת ניצוחו של פרופסור אמיר שיצא לפנסיה שנאבק על הבת שלי בשיניים ברמה של לבוא ולעשות לה ארטיק מגאזות כדי שאפשר להכניס לזונדה כדי שהיא לא תגיע לטיפול באשפוז בבית חולים פסיכיאטרי.

<מלי לוינסון: והיא עברה את זה במחלקת ילדים, הודות לו, אין הרבה כאלה.

<מלי לוינסון: בבית חולים שניידר יש עוד שתי רופאות שנאבקות על ילדים האחת היא ד"ר פניק שמנהלת מחלקה פתוחה והאחת היא ד"ר ירדנה שמנהלת אשפוז יום שבונה על זה שההורים מבלים שם כל היום כדי להשגיח על הילדה שלהם מפני השפעה של אחרים.

<מלי לוינסון: זה פשוט דבר נורא, זה משבית את כל המשפחה.

<מלי לוינסון: אני יכולה להגיד שתודה לאל, יכלתי להרשות לעצמי, אבל אני פשוט עבדתי בלהשגיח על הבת שלי במחלקת ילדים.

<מלי לוינסון: ישנתי שם ואחר כך בתורנות עם בעלי במשך חצי שנה ככה בילינו.

<מלי לוינסון: אני לא זוכרת מתי ישנתי בחצי שנה הזאת.

<מלי לוינסון: תודה לאל היום היא על הרגליים והיא עברה את זה ללא כדורים והצלחנו להגיע לתור בנוטרים ולעבור את כל הסדנאות, למרות שלא היו חדרים והכל.

<מלי לוינסון: אבל חשוב להבין שהמצב הוא נורא.

<מלי לוינסון: משרד הבריאות חייב לשים פה כסף.

<מלי לוינסון: יש לו מספיק יועצים.

<מלי לוינסון: ודבר אחרון, אני חושבת שלא כדאי לשחרר מהעניין גם את משרד החינוך.

<מלי לוינסון: כי חצי שנה לפני כן כשאני שמעתי את השיח בין הבנות, הייתה לי סוג של נבואה, שמעתי את הבת שלי מדברת על זה שחברות קונות כדורים באינטרנט והיא רוצה גם.

<מלי לוינסון: וילדה שנראית מדהים דרך אגב.

<מלי לוינסון: אמרתי שלא יהיה דבר כזה.

<מלי לוינסון: ופניתי ליועצת, אמרתי לה, תקשיבי ישנו יאיר להב, שאני מכירה ומוכנה - - -

עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מצטערת.

עאידה תומא סלימאן: אי אפשר למשוך את זה עד אינסוף.

<מלי לוינסון: רק משפט אחרון.

עאידה תומא סלימאן: משפט.

<מלי לוינסון: כשבאתי ליועצת לבקש שיתנו פתח למרצה מספר אחת בתחום שמוכן לבוא בהתנדבות התשובה שלה הייתה שמשרד החינוך נתן הוראה לא להכניס את זה לכתלי בית הספר כי זה לפתוח מערה חשוכה.

<מלי לוינסון: יש סדנאות לגמילה מאלכוהול ומסמים, למה לא לזה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מצטערת, אני יודעת שלכולם יש משפט אבל זה אף פעם לא מסתיים במשפט.

עאידה תומא סלימאן: משפט אחד וזה חייבת להיות הצעה.

<פנינה לואיס: אוקיי.

<פנינה לואיס: אני פנינה לואיס מהעמותה לטיפול בהפרעות אכילה במגזר החרדי והדתי שזה לא עלה כאן.

<פנינה לואיס: העמותה עושה דברים נפלאים.

<פנינה לואיס: אנחנו צריכים, שאלו על כסף, שאלו על מספרים, אנחנו מטפלים ב-25 בנות בשנה, יש 15 בנות בהמתנה.

<פנינה לואיס: אנחנו זקוקים כיום ל-500 אלף ₪ השתתפות של משרדי ממשלה.

<פנינה לואיס: היינו במשרד הבריאות, ניסינו בקופת חולים, אנחנו לא מצליחים לגייס כסף.

<פנינה לואיס: אנחנו כרגע צריכים רק 500 אלף לשנה.

<פנינה לואיס: דבר נוסף, קולות קוראים, אין במשרד הבריאות ואין בביטוח לאומי- - -

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת מכל מי שנמצא ויש לו דרישות תקציביות לרכז אותן.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת שתעבירו לוועדה כדי שנרכז אותן כדי שכשאלך פעם הבאה לישיבה במשרד הבריאות, ותאמינו לי תהיה ישיבה כזו, אני רוצה לדעת על מה לדבר ספציפית, עם מספרים, עם תקציבים.

<דני בודובסקי: רק אם אפשר משפט אחד קצר.

<דני בודובסקי: חשוב להדגיש שהשירות יהיה שירות ציבורי.

<דני בודובסקי: זאת אומרת, שמטופלות לא תשלמנה עליו למעט אותו תשלום רבעוני שמחוייב - - - חשוב לנו לעודד את העובדה שהשירות - - -

עאידה תומא סלימאן: אני מאוד שמחה שאתם רוצים לעודד את הטיפול הציבורי וזה להכריח את האנשים לקבל את הטיפול שם, אבל זה אומר שאתם צריכים לבנות מערך שיכול לספק את הטיפול הזה.

עאידה תומא סלימאן: אי אפשר לבוא ולהגיד לאנשים אתם צריכים לקבל אותו רק בטיפול ציבורי ואין טיפול ציבורי מתאים ואנחנו לא נממן אתכם שם.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגישה הזו שבעצם מובילה למצב של מניעת הטיפול האמיתי שחייב להתקדם ובוגדת במטרות של המשרד חייבת להיפסק.

עאידה תומא סלימאן: או שאתם מספקים את השירותים ואם אתם לא יכולים לספק את השירותים אז מחפשים איך לעשות את זה.

עאידה תומא סלימאן: ואתם לא המשרד הראשון שיש לו חוזה עבודה עם כל מיני עמותות ואני בטוחה שאתם גם עושים את זה בכל מיני בתי חולים שאתם מממנים אותם ואתם עושים חוזה עבודה.

עאידה תומא סלימאן: אם יש עמותות שמספקות את השירות ומצד שני אתם אומרים ומודים שאין לכם אנשים מוכשרים ושאין בקופות חולים את האפשרות להקים את המערך המתאים אז תעזרו במי שקיים.

עאידה תומא סלימאן: אני לא מבינה, למה, למה.

עאידה תומא סלימאן: למה שצריך שיהיה כסף ולא תשתמשו בו.

עאידה תומא סלימאן: הרי המחסור אדיר וצועק לשמיים ומדברים על חיי בני אדם.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו לא משחקים פה באיך אני נראית.

עאידה תומא סלימאן: זה לא רק איך אני נראית זה אם ייראה בכלל או לא, אם אמשיך להתקיים או לא.

עאידה תומא סלימאן: על זה אנחנו מדברים.

עאידה תומא סלימאן: אני תכננתי לשמוע מה משרד האוצר רוצה לעשות בעניין הזה ותכננתי לשאול על התמחיר שצריך ל - - - מדברים ויש שיח שאפשר להעלות אותו.

עאידה תומא סלימאן: אבל כנראה הבעיה היא הרבה יותר יסודית.

עאידה תומא סלימאן: ואני כן אמשיך לשאול מה יקרה עם התמחיר וכן רוצים שיהיה יותר גבוה.

עאידה תומא סלימאן: אבל הבעיה בעיני מתגלה יותר ויותר כמשהו יותר יסודי באיך מסתכלים על המחלה הזו.

עאידה תומא סלימאן: האם מסתכלים עליה כמחלה שנוגעת לחלק גדול מהציבור וצריך לטפל בה באופן יסודי ביותר.

עאידה תומא סלימאן: אני אומרת לכם, אני מורידה כובע בפני אותן נשים ובפני ההורים שהפכו למומחים.

עאידה תומא סלימאן: אתם הפכתם למומחים, אני אומרת לכם, אני יושבת ואני שומעת אותה, הן יודעות בדיוק מה הצרכים, הן יודעות בדיוק להצביע איפה המערכת כושלת ואיפה היא לא עושה את העבודה.

עאידה תומא סלימאן: ואולי הגיע הזמן שמשרד הבריאות וקופות חולים יקשיבו להן.

עאידה תומא סלימאן: יקשיבו להן כדי לשמוע איך השירות הזה נראה ממי שמקבל אותו.

עאידה תומא סלימאן: כמי שעסקה בנושא אלימות נגד נשים והתחילה מהמקום שאף משרד ממשלתי לא הבין מה זה אלימות נגד נשים לפני 25 שנים ו-30 שנים ולמדו מה זה מנשים שעברו אלימות, אני מציעה למשרד הבריאות אותו דבר.

עאידה תומא סלימאן: תלמדו מה זה הפרעות אכילה והצרכים של נשים עם הפרעות אכילה מהנשים עצמן.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה קודם כל לבקש מכל אלה שהגיעו ויכולים לתרום מבחינת העניין התקציבי במידע שיכול לעזור לנו במאבק הזה.

עאידה תומא סלימאן: ואני אומרת לכם, זה מאבק שחייבים לעשות אותו ואני אעשה אותו ואני אעזר בכל מי שמוכן לעשות אותו.

עאידה תומא סלימאן: הדבר השני הוא, אני מבקשת ממשרד הבריאות עוד היום תשובה בעניין ה-10 מיליון ₪ ואני רוצה לדעת מה כן נעשה בשנה שעברה, ייעודי.

עאידה תומא סלימאן: כלומר, מה התוספת שהוספתם.

עאידה תומא סלימאן: מעבר לפעימות, מעבר לטיפול הנפשי.

עאידה תומא סלימאן: מה בדיוק נעשה בשנה שעברה, מפורט, תקציבי ולאן זה הלך.

עאידה תומא סלימאן: ומה הולך להיות עם השנה הזו עם ה-10 מיליון.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן כן לקבל את ההמלצה ואנחנו נוציא לכם ואני חושבת שהגיע הזמן לקיים דיון רציני על לפתוח בתהליך ייעודי.

עאידה תומא סלימאן: תהליך ייעודי לחיזוק התשתית הקיימת כדי לספק באמת טיפול בקהילה יותר מאשר לחכות עד שנגיע לשלב של אשפוזים ואשפוזים כפויים.

עאידה תומא סלימאן: הדבר השלישי, אני כן אמליץ ואפעל כדי שהמשרד ישקול לתמוך בארגונים שנותנים טיפולים כאשר בינתיים המערך הציבורי לא יכול לעשות את זה.

עאידה תומא סלימאן: ולו לתקופה מסויימת כדי למצוא פתרון.

עאידה תומא סלימאן: אני אדרוש ממשרד הבריאות פעם אחת ולתמיד לקבל ריכוז של הנתונים.

עאידה תומא סלימאן: לא יכול להיות שלא יודעים למשל, כמה מטופלים במערכות הקיימות.

עאידה תומא סלימאן: לא יכול להיות שמשרד הבריאות לא יודע עם איזה בעיה הוא מתמודד.

עאידה תומא סלימאן: מה גודל הבעיה.

עאידה תומא סלימאן: כי בעצם זה מה שנאמר לי, ברגע שאתם לא יודעים כמה מטופלים ומטופלות יש, כמה מאובחנים ומאובחנות יש זה אומר אנחנו לא מכירים טוב את הבעיה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נבקש - - -

<קריאה: כי אנשים בורחים לשירותים הפרטיים.

עאידה תומא סלימאן: יש למשרד את הדרכים שלו.

עאידה תומא סלימאן: משרד ממשלתי יכול למצוא את הדרך לעשות את איסוף הנתונים הנכון.

עאידה תומא סלימאן: אני שמעתי גם על העניין של הפרוטוקול הטיפולי הנכון, שאין אחידות בפרוטוקול הטיפולי או לא ברור כל כך הפרוטוקול הטיפולי.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו גם נתייחס לזה.

עאידה תומא סלימאן: גם מעניין מאוד מה שנאמר על העניין של אשפוז כפוי.

עאידה תומא סלימאן: אני אבקש אדוני שתשלח לנו איזשהו נייר עמדה בנושא הזה של עמדת משרד המשפטים.

<דניאל רז: אנחנו נשלח ואני גם יכול להגיד שאנחנו נעלה את זה מבחינתנו גם בפן המשפטי - - -

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שיש לכם מה שנקרא, קבינט ממשלתי, או ממשלה שאפשר דרכה להעביר את המידע ביניכם.

עאידה תומא סלימאן: לא?

<דניאל רז: כן.

<דניאל רז: כי אנחנו בקשר, כמובן, עם משרד הבריאות, ייעוץ וחקיקה.

<דניאל רז: אבל מעבר לזה אנחנו גם נגיש, אם יש צורך, עתירות לבית משפט, על מנת שהדברים יצטרכו לקבל פתרון.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי.

עאידה תומא סלימאן: אני אבקש גם כל הנושא של הדרכות שאני ארצה לדעת מידע ברור על מה מקבלים עובדי השירות הציבורי מסל ההדרכות הקיים או מה בדיוק אתם מספקים להם.

עאידה תומא סלימאן: כי לפי מה ששמעתי פה הם לא מקבלים הדרכות וזה חמור ביותר גם לבריאותם הנפשית וגם למטופלים שלהם.

עאידה תומא סלימאן: אני מודה לכל מי שהגיע והגיעה ותודה לכם.

<קריאה: להכניס את משרד החינוך גם - - -

עאידה תומא סלימאן: למשרד החינוך אולי נצטרך, למרות שנציגת משרד החינוך נמצאת איתנו, נצטרך לדבר על זה אחר כך.

עאידה תומא סלימאן: תודה לכולם, אני נועלת את הישיבה.