ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 478, 2017-10-23 11:15

יעקב מרגי: שלום לכולם.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט.

יעקב מרגי: על סדר היום משבר בבית הספר "נעמי שמר" בתל אביב, העסקת מורה פדופיל.

יעקב מרגי: מספר מילות פתיחה.

יעקב מרגי: אני חייב לומר שחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין לא עזבה אותי במהלך הפגרה והאיצה בי לקיים את הדיון.

יעקב מרגי: היו כמה בקשות לכך אבל אפשר לומר שחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין היא יוזמת הדיון.

יעקב מרגי: בעקבות המקרה שקרה בבית הספר נעמי שמר, התקיים דיון בוועדה לא על בית הספר אלא על בכלל העסקת מורים במערכת החינוך ואיך קורה דבר כזה.

יעקב מרגי: התגלתה לנו תמונה מאוד בעייתית.

יעקב מרגי: באותו דיון, מי שנכח בו, השגנו בעזרת המשרד לביטחון פנים, משטרת ישראל, ומשרד החינוך את התחייבות המשרד לעשות סקירה כוללת על כל מי שנמצא במערכת החינוך, עובדי הוראה בכלל, והמשרד נתבקש לחדד נהלים איך זה לא קורה במצב של מילוי מקום.

יעקב מרגי: החמור מכל, ואני חוזר ואומר ואי אפשר לטאטא את זה, הוא שהסתבר שהיו התראות.

יעקב מרגי: היה כאן כשל של המשרד.

יעקב מרגי: אנחנו נתייחס בהמשך הדיון לסיכום שהיה בדיון הקודם אבל הדיון היום הוא משהו אחר.

יעקב מרגי: לא יתכן שבית ספר שאמור להיות המקום הכי בטוח לילדים שלנו, קורית חוויה קשה כזו והטיפול הוא רק משטרת ישראל, משרד החינוך מלמעלה ואין מי - אני אומר הכול בהסתייגות ואם זה לא נכון, תקנו אותי – שחושב שצריך לטפל אולי גם בתלמידים שחוו את החוויה, בצוות המורים, בהורים של אותם תלמידים.

יעקב מרגי: אני לא רוצה להאמין, לא רוצה לחשוב שכך זה ואם זה כך, זה חמור מאוד וגובל, לא רוצה לומר ברשלנות פושעת, בחוסר אחריות משווע של המערכות.

יעקב מרגי: נחנו מדברים על בית ספר.

יעקב מרגי: זה מחויב מציאות בכל מערכת או מסגרת שעוברת חוויה כזאת.

יעקב מרגי: אני אאפשר קודם כל לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין להציג את הנושא ולאחר מכן נשמע מספר דוברים שביקשו להתייחס.

יעקב מרגי: לאחר מכן נשמע התייחסות של משרד החינוך בסוגיה הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה חבר הכנסת מרגי.

איילת נחמיאס ורבין: אני באמת רוצה להודות לך וגם לחברתי מירב בן ארי.

איילת נחמיאס ורבין: מבחינתנו הפגרה הייתה משהו סמלי, משהו טכני.

יעקב מרגי: הייתה פגרה?

איילת נחמיאס ורבין: בדיוק.

איילת נחמיאס ורבין: אני מרגישה צורך להגיד את זה דווקא כאן בוועדת החינוך כי הוועדה הזאת עבדה באופן אינטנסיבי גם בפגרה.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להתנצל בפני ההורים בבית ספר "נעמי שמר".

איילת נחמיאס ורבין: אני חייבת לבקש מחילה.

יעקב מרגי: אני מבקש לא לציין שמות של קטינים.

יעקב מרגי: אם הורים לא רוצים, לא לציין את שמם.

<קריאה: גם של ההורים שלהם.

יעקב מרגי: אנחנו מראש מודיעים שבפרוטוקול לא נציין את השמות.

מירב בן ארי: ישיבת הוועדה מצולמת.

<יהודית גידלי: כן, אבל התלמידים לא כאן וגם לא השמות.

יעקב מרגי: תשתדלו לא לציין שמות.

איילת נחמיאס ורבין: אני חוזרת לדבריי.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לבקש מחילה מההורים בבית ספר "נעמי שמר" ואפילו מחילה גדולה.

איילת נחמיאס ורבין: כאשר הפרשה פרצה בתחילת יוני, אני לא הייתי מסוגלת להתעסק בה.

איילת נחמיאס ורבין: לא הייתי מסוגלת לגעת בה.

איילת נחמיאס ורבין: זאת פרשה שחשוב שכולנו נדון בה כחברי כנסת, שנתייחס אליה, שנבין איך קרה דבר כזה ואת כל השאלות ששאלתי, אני תכף אתייחס אליהן.

איילת נחמיאס ורבין: רציתי שיהיה ברור שוועדת החינוך של הכנסת היא זו ששואלת את השאלות הקשות ולא חברת כנסת אחת.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להתנצל בפניכם.

איילת נחמיאס ורבין: כאימא לילדים במערכת החינוך בישראל, אני פשוט פחדתי לגעת בזה.

איילת נחמיאס ורבין: אני מודה.

איילת נחמיאס ורבין: זה כל כך הבהיל אותי, חבר הכנסת מרגי, שלא הייתי מסוגלת לגעת בזה.

איילת נחמיאס ורבין: אני אפילו חושבת שאמרתי לך את זה בשיחתנו הטלפונית האחרונה בעניין.

איילת נחמיאס ורבין: פשוט פחדתי לגעת בזה.

איילת נחמיאס ורבין: אני מבקשת מכם מחילה.

איילת נחמיאס ורבין: אני התחלתי ללמוד את הפרשה בצורה קצת עקומה.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא מדברת כרגע על החשיפה התקשורתית אלא בכלל.

איילת נחמיאס ורבין: ניגשו אלי שתי אימהות וביקשו לדון בכל הסוגיה של מורים ממלאי מקום במערכת החינוך.

איילת נחמיאס ורבין: התחלתי לבדוק את כל הנושא של מורים ממלאי מקום.

איילת נחמיאס ורבין: אני תכף אתייחס לנושא של מהירות התגובה של משרד החינוך בנושאים כאלה שהיא מאוד מאוד מטרידה אותי ואני מניחה שגם את יושב ראש הוועדה.

איילת נחמיאס ורבין: התחלתי להתעסק בזה דרך העניין הזה של כמה מורים מחליפים יש במערכת, כמה שעות נדרשות במערכת, איזה סוג מורים מחליפים מגיעים למערכת ואיך מטפלים בעניין הזה.

איילת נחמיאס ורבין: יכול להיות שאנחנו בכלל צריכים לעזור למשרד החינוך בעניין הזה כי יש בעיה בגיוס מורים במדינת ישראל וזאת תופעה כזאת שאנחנו לא יכולים לעמוד מנגד.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אז פגשתי אימהות לילדות שנפגעו.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להתייחס למשהו ולהוריד אותו מסדר היום.

איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת שיש מורכבות פוליטית בבית הספר.

איילת נחמיאס ורבין: יש מערכות יחסים מורכבות בין הורים בבית הספר.

<קריאה: בינם לבין עצמם.

יעקב מרגי: כן.

יעקב מרגי: אני לא מביא את זה לשולחן.

איילת נחמיאס ורבין: בינם לבין עצמם.

איילת נחמיאס ורבין: תאמינו לי שמה שאני שאלתי את משרד החינוך, בשום צורה לא קשור לזה.

איילת נחמיאס ורבין: אני סיננתי מבין השאלות של ההורים שהועברו אלי את השאלות שחשבתי שאולי מישהו יכול לחשוב שזה מה שנפל בהן.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא מתייחסת לפוליטיקה הפנים ארגונית של בית הספר.

איילת נחמיאס ורבין: היא לא מעניינת אותי.

איילת נחמיאס ורבין: אותי מעניין איך התקבל מורה כזה למערכת, איך התקבל מורה כזה שהיה חסום במערכת, איך עקפו את המערכת.

איילת נחמיאס ורבין: אותי מעניין מה קרה מרגע שגילו שהמורה הזה הוא מורה פדופיל, איזה יחס הילדים קיבלו, ואגב, למען הסר ספק, אני יודעת מה מערכת החינוך עושה.

איילת נחמיאס ורבין: אותי מעניין איזה טיפול קיבלו הילדים, איזה טיפול קיבלו ההורים, מה עשתה המנהלת כדי לטפל במרקם הבית ספרי שבכלל אין ויכוח על כך שהוא נפגע מעצם זה שהיה אירוע כזה, גם אם כולם היו בסדר.

איילת נחמיאס ורבין: משהו קרה כאן, משהו מאוד מאוד מטלטל וזה לא יכול לעבור ככה.

איילת נחמיאס ורבין: חבר הכנסת מרגי, אני הייתי בקשר עם ההורים בחודש וחצי האחרונים באופן אינטנסיבי כי מדי פעם הייתי חוטפת צמרמורת ואז הייתי אומרת שאני צריכה להתקשר לאימהות.

איילת נחמיאס ורבין: למה?

איילת נחמיאס ורבין: כי מי שליווה אי פעם בחיים שלו נפגעות תקיפה מינית, ובוודאי כאשר מדובר בילדות רכות בשנים, יודע שמדובר בתהליך.

איילת נחמיאס ורבין: זה שהיום למשל היה בסדר והילדה הסכימה ללכת לבית הספר, לא אומר שגם מחר יהיה בסדר.

איילת נחמיאס ורבין: התקשרתי אליהן והסיבה שהיה לי חשוב להעביר לך את המכתב המסודר מאוד מאוד הזה ולבקש ממך לקיים דיון היא כי הילדות במצב מאוד מאוד, מאוד, מאוד קשה.

איילת נחמיאס ורבין: צריך להגיד עוד משהו.

איילת נחמיאס ורבין: בתוך התהליך, פתאום יש ספקות בשאלה האם גם ילדים, בנים, נפגעו.

איילת נחמיאס ורבין: כלומר, ממשיכות לצוף שאלות שאני לא לגמרי בטוחה שהמערכת נכונה מספיק להתמודד אתן.

איילת נחמיאס ורבין: צריך להגיד את האמת.

איילת נחמיאס ורבין: זה רגע מבחן מאוד מאוד קשה למערכת החינוך ואני לא בטוחה שחווינו הרבה רגעי מבחן כל כך קשים.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה שיהיה לכם ברור לגמרי שכאימא בישראל, אבל גם אם לא הייתי אימא לילדים בישראל, המחשבה שמורה יכול להיכנס דרך מערכות החינוך מבלי לעבור שום משוכות, מבלי שמישהו יודע משהו על עברו, היא בלתי נסבלת ואם נדרש תיקון חקיקה לעניין הזה, אנחנו גם נעשה תיקוני חקיקה בעניין הזה.

יעקב מרגי: יש חקיקה.

יעקב מרגי: זה משהו אירוני.

יעקב מרגי: אני לתומי אמרתי שברוך השם יש לנו חוק שמונע העסקת עברייני מין במוסדות חינוך.

יעקב מרגי: אמרתי שנשלים את התמונה.

יעקב מרגי: במושב הקודם חוקקתי חוק לגבי עובדי שירות שהם לא עובדי חינוך.

יעקב מרגי: מסתבר שהשער עוד פתוח.

יעקב מרגי: אני הלכתי לחסום את זה.

איילת נחמיאס ורבין: בדיוק.

איילת נחמיאס ורבין: כל הזמן נדמה לי שאנחנו מצמצמים את הפתח בדלת, אבל מסתבר שהפתח עדיין קיים.

איילת נחמיאס ורבין: לכן רגע המבחן הזה של המערכת הוא רגע מבחן כל כך קריטי, משום שכל מי שיודע משהו על ההורים האלה, יודע שההורים האלה בסך הכול מחפשים איך להחזיר את הילדים שלהם לשגרה.

איילת נחמיאס ורבין: כל הורה במדינת ישראל חייב לדעת שהוא שולח את הילדים שלו למקום שבו עושים כל מאמץ כדי שמורה כזה לא יהיה במערכת.

איילת נחמיאס ורבין: המורה הזה היה חסום במערכת.

איילת נחמיאס ורבין: הוא היה חסום.

איילת נחמיאס ורבין: איך עקפו את החסימה?

איילת נחמיאס ורבין: איך הגיעו למצב שאפשר בכלל היה לעקוף את החסימה?

איילת נחמיאס ורבין: אז מגלים בדיעבד שכן הייתה שם הטרדה מינית.

איילת נחמיאס ורבין: משפט אחרון.

איילת נחמיאס ורבין: זה דיון שהוא מאוד קשה לנו.

איילת נחמיאס ורבין: אני בטוחה שמערכת החינוך, ויושבים כאן הנציגים שלה, תתייחס.

יעקב מרגי: בהמשך נשמע אותם.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מאוד סומכים עליכם אבל אני רוצה שההורים שיושבים כאן גם יחזרו לסמוך עליכם.

איילת נחמיאס ורבין: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: הורים מבית הספר "נעמי שמר".

<עומרי: אנחנו רוצים מאוד מאוד להודות, גם לאיילת וגם לך כבוד היושב ראש, על הדיון הזה.

<עומרי: זה דיון מאוד חשוב ולצערי אני אפילו אומר שהוא לא מובן מאליו כי לקח לנו לא מעט זמן להגיע לדיון הזה וארבע התרעות שנתנו.

<עומרי: זאת גם טעות שלנו עד שהגענו אליך.

<עומרי: אם כן, קודם כל, באמת תודה רבה.

<עומרי: לגבי מה שאמרת אתה ומה שאמרה איילת.

<עומרי: זה אולי הסיכום הכי טוב שאנחנו היינו יכולים לומר אבל אני אנסה קצת להרחיב.

<עומרי: אנחנו מדברים כאן על מורה מחליף.

<עומרי: המורה המחליף הזה חינך שתי כיתות במשך שנה וחצי בבית ספר "נעמי שמר".

<עומרי: זה לא מורה שעבד שעתיים-שלוש.

<עומרי: במשך שנה וחצי, שמונה חודשים הוא היה מחנך בכיתה ב2 בזמנו, היום כיתה ג2.

<עומרי: מורה מחנך.

<עומרי: לא נעים להגיד בפורום הזה, אבל זה מה שקרה.

<עומרי: המורה הזה במשך שמונה חודשים ישב בכל פורום אפשרי והכניס אצבעות לגוף הפרטי של בנים ובנות.

<עומרי: במשך שמונה חודשים, עשה זאת מאות פעמים.

<עומרי: קשה לשמוע.

<עומרי: הילדות עברו את זה וגם הילדים עברו את זה.

<עומרי: ילדים שעד היום לא נרדמים בלילה.

<עומרי: ילד עומד, נפל לו משהו על הרצפה, אימא שלו אומרת לו תרים את זה – אני מדבר על מקרה מלפני שבוע – והוא אומר שהוא מפחד להתכופף כדי שלא יגעו בו.

<עומרי: עוד דבר שקרה לפני שבוע.

<עומרי: קיבלנו מסמך מהשירות הפסיכולוגי לחתום עליו שאנחנו מסכימים לטיפול.

<עומרי: כלומר, עד עכשיו לא היה טיפול.

<עומרי: לא חתמנו על שום מסמך, לא קיבלנו שום מסמך, מסמך שבלעדיו אסור לתצפת על ילדים.

<עומרי: לשירות הפסיכולוגי עד עכשיו אסור היה לתצפת.

<עומרי: לא לדבר, לא לטפל, לא כלום, לא לתצפת על הילדים.

<עומרי: הם אפילו לא העבירו לנו את המסמך של התחלת הטיפול אותו קיבלנו לפני שבוע, חמישה חודשים אחרי.

<עומרי: הילדים האלה בינתיים עברו טיפול פרטי מן הסתם כי הבנו שאין לנו על מי לסמוך.

<עומרי: אמרה איילת שאנחנו רוצים להחזיר את האמון במשרד החינוך ואכן אנחנו מאוד רוצים אבל אין לנו על מי לסמוך.

<עומרי: חמישה חודשים הילדים לא קיבלו טיפול עת צעקנו, בכינו ודיברנו.

<עומרי: עשינו הכול.

<עומרי: ביקשנו שיטפלו בילדים ואחרי כן תטפלו בשאר ילדי בתי הספר כי גם הם עברו חוויה.

<עומרי: יש לי ילד בכיתה אחרת בבית הספר הזה, נפגע לא פחות.

<עומרי: טפלו בהורים.

<עומרי: ההורים צריכים לדעת מה לעשות.

<עומרי: ביקשנו הנחיות איך לטפל בילדים, על מה לדבר עם הילדים.

<עומרי: נכנסה מנהלת בית הספר יום אחרי האירוע ואמרה לילדים: אל תדברו על המקרה הזה, זאת שמועה ואסור לדבר על זה.

<קריאה: בלי שעדכנו את ההורים קודם לכן.

<עומרי: המנהלת הנחתה את הילדים ואת הנפגעות לא לדבר.

<עומרי: ילדות שהגיעו לחקירה במכון לין, אמרו שאסור לדבר, המנהלת לא מרשה.

<עומרי: ילדים שהגיעו הביתה, אנחנו גילינו את זה במקרה דרך העיתונות.

<עומרי: מבית הספר לא קיבלנו הודעה רק בערב באיזה מייל צדדי קיבלנו הודעה, מה שהתפוצץ ב-6:30 בבוקר.

<עומרי: הגיעו ילדים הביתה, דיברנו אתם, מה היה, מה קרה, רצינו להבין, אבל אמרו לנו שאסור לדבר, המנהלת לא מרשה.

<עומרי: ילדים הלכו לצחוק על הנפגעות.

יעקב מרגי: אתה יודע מה אתה מזכיר לי?

יעקב מרגי: אני לא אומר את זה בהומור.

יעקב מרגי: כשהתפוצצה פרשת ואנונו, אני עבדתי שם, קראו לנו ואמרו שמבקשים מאתנו לא לדבר.

יעקב מרגי: סוד הגרעין.

<עומרי: אצלנו אין סוד גרעין אבל גם אסור לדבר.

<עומרי: ילדים שהחליטו שאסור להם לדבר על זה כי המנהלת אמרה.

<עומרי: בזה אני אסכם את נושא המנהלת ואעבור לדברים הבאים.

<עומרי: אני יכול לתת כאן פרטים במשך חמש שעות.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: אין לנו זמן.

<עומרי: אין לנו זמן.

יעקב מרגי: גם לא בדקות הקרובות.

יעקב מרגי: תסכם.

<עומרי: המנהלת מבחינה ניהולית כשלה כישלון גדול אחרי הפרשה, לא בזיהוי אלא אחרי, בטיפול.

<עומרי: יש כרגע שבר ענק בין הנהלת בית הספר לבין ההורים.

יעקב מרגי: עד לפרשה הייתם מרוצים ממנה?

<עומרי: אני לא מדבר על אירועים מהעבר.

<עומרי: יש כאלה שיגידו כן ויש כאלה שיגידו לא.

<עומרי: אני הייתי מרוצה.

<עומרי: לגבי משרד החינוך.

<עומרי: משרד החינוך הכניס לנו פדופיל לבית הספר, הכניס לנו בצורה אקטיבית.

<עומרי: היה פדופיל בבית ספר בראשון לציון.

<עומרי: גילו את זה, ידעו את זה, הפסיקו את העסקתו על רקע זה שהוא פדופיל וחסמו אותו במערכת השכר ואז אמרו לו בוא תעבוד בתל אביב.

<עומרי: הכניסו אותו בצורה אקטיבית.

<עומרי: מישהו פתח את החסימה הזאת, מישהו העסיק אותו, מישהו שילם לו שכר.

יעקב מרגי: וצריך לחקור אותו.

<עומרי: כל הכתובות האלה, זה משרד החינוך.

<עומרי: צריך לחקור את זה.

<עומרי: אמרת שיש כאן רשלנות, אמרת שיש כאן חוסר אחריות - - -

יעקב מרגי: בררתי את המילים שלי.

<עומרי: אני לא.

<עומרי: יש כאן אחריות פלילית.

יעקב מרגי: יכול להיות שיש פן פלילי שצריך לחקור.

יעקב מרגי: יכול להיות.

יעקב מרגי: לא פוסל את זה על הסף.

<עומרי: מעבר לזה, בפגישה עם חיה שיטאי שיושבת כאן גילינו שיש מאות מורים חסומים שמועסקים במערכת.

<עומרי: זה דבר שכל הורה במדינת ישראל צריך להפסיק לישון בלילה.

יעקב מרגי: תודה.

<יפעת: מה שקרה בבית ספרנו זה מחדל יום הכיפורים של מערכת החינוך ואני מקווה שכולכם מבינים את זה.

<יפעת: במשך שמונה וחצי חודשים בתוך שטח בית הספר, בתוך כיתה, מורה, איש מטעם משרד החינוך ששימש כמחנך של הכיתה, תקף מינית בנים ובנות באופן יום יומי.

<יפעת: המורה הזה, העירו לו.

<יפעת: המנהלת העירה לו.

<יפעת: היא הודתה שהיא העירה לו.

<יפעת: מורות העירו לו וכלום לא קרה.

<יפעת: חלפו ארבעה וחצי חודשים מאז האירוע, אף אחד לא יודע מה קרה.

<יפעת: אנחנו מנסים – לפני שנחפש אשמים – לדעת מה קרה.

<יפעת: פנינו למשרד החינוך שלא ענה ולא הגיב עד אשר השבתנו את בית הספר על 600 התלמידים שבו.

<יפעת: רק 15 מתוכם הגיעו לבית הספר.

<יפעת: עד אשר זה לא קרה, משרד החינוך לא הסכים להיפגש אתנו.

<יפעת: נפגש אתנו, לא מוציא פרוטוקולים.

<יפעת: אנחנו שאלנו - רשימה של שאלות שהועברה לחיה – מה קרה.

<יפעת: איך יכול להיות שהוא חסום והוא השתחרר מהחסימה?

<יפעת: איך יכול להיות שהעיפו אותו מבית ספר בראשון לציון בגלל תקיפה מינית והעבירו אותו לתל אביב?

<יפעת: האם המנהלת – היא קיבלה את כל האישורים – קיבלה אישור העסקה.

<יפעת: האם היא קיבלה עליו המלצות?

<יפעת: אנחנו בסך הכול רוצים לדעת מה קרה.

<יפעת: מעבר לזה שאנחנו לא יודעים מה קרה, אנחנו גם לא יודעים מה אתם עושים כדי שזה לא יקרה שוב.

<יפעת: אם הבת שלי בכיתה ג' שואלת אותי אם יכול להגיע אדם כמו שאול לבית ספר, אין לי שום יכולת להגיד לה לא כי אני לא יודעת.

<יפעת: אתם יודעים, יש תחקיר על ירי בשוגג, עושים תחקיר אבל איפה התחקיר שלכם?

<יפעת: המטרה שלי ובקשתי מהוועדה הזאת היא שתקום ועדה חיצונית אובייקטיבית שתבדוק מה קרה ומה עושים כדי שדבר כזה לא יקרה שוב, לא רק בבית הספר שלנו אלא בשום בית ספר בארץ.

יעקב מרגי: יש לי שאלה.

יעקב מרגי: אני לא בא בטענות.

יעקב מרגי: יכול להיות שהייתם בהלם.

יעקב מרגי: כשקיימנו כאן דיון, לא שמענו את הקול שלכם.

יעקב מרגי: אני לא מאשים.

יעקב מרגי: אני מרגיש עכשיו תחושה של החמצה.

יעקב מרגי: אני כיושב ראש ועדה, היה לי כלי ודיון בוועדת החינוך של הכנסת הוא משאב רציני שיש לו משמעות ויש לו גם שיניים, נקרא לזה כך.

יעקב מרגי: היה כאן דיון רציני עם משטרת ישראל ומשרד החינוך על העסקת מורים.

יעקב מרגי: איך אני החמצתי, איך אתם החמצתם את הדיון הזה?

<יפעת: זה היה שבוע אחרי שהתגלתה הפרשה.

<יפעת: ההורים, מה שהם עברו, אתה צריך להבין.

<יפעת: אתה מבין ששלחת את הילד שלך מיוזמתך למקום שכל יום מתעללים בו מינית.

יעקב מרגי: לא באתי בהאשמה.

<יפעת: אחרי השביתה, בבית הספר החליטו סוף סוף להיפגש עם חלק המהורים.

<קריאה: מי זה החליטו?

<יפעת: משרד החינוך.

<יפעת: עד אז פנו אליו וחלק כן הסכימו וחלק לא הסכימו להיפגש.

<יפעת: צריך כאן טיפול לא רק לילדי הכיתה אלא לכל בית הספר.

יעקב מרגי: אני יכול לשאול שאלה?

<יפעת: כן.

יעקב מרגי: מנהלת מחוז תל אביב במשרד החינוך, הרגשתם שהיא משתפת אתכם פעולה או שהיא חוסמת?

<יפעת: אני רוצה לתת לעומרי לענות על זה.

<עומרי: משתפת פעולה, זה 180 מעלות ממה שקיבלנו.

יעקב מרגי: לא הבנתי את התשובה.

מירב בן ארי: לא שיתפה פעולה.

<עומרי: אנחנו שלחנו מכתבים, ביקשנו פגישות.

<עומרי: חד משמעית – לא.

יעקב מרגי: נראה לך שהיא גם שימשה כחסם מול המשרד?

<יפעת: כן.

<עומרי: שימשה בעבר והיא עדיין משמשת.

יעקב מרגי: אתה מבין למה יש חד גדיא באגדה?

יעקב מרגי: אף אחד לא מבין מה הקשר בין חד גדיא לאגדה.

יעקב מרגי: מה קורה בין המורה למנהל, המנהל ומפקח בית הספר, עד שהוא מגיע למשרד החינוך.

<עומרי: כבוד היושב ראש, חשוב לי להגיד משפט אחד בהקשר הזה.

<עומרי: אנחנו שלחנו מכתב לפני הפגישה עם 16 שאלות שכל אחת מהשאלות האלה, אם היא הייתה נבדקת לפני, הייתה מונעת את המקרה הזה.

<עומרי: שאלנו למה לא נבדק לפני כן, ומה התשובות?

<עומרי: עד היום, במשך חודש וחצי, אחרי שהבטיחו לנו תשובות תוך שבוע, אנחנו מחכים לתשובה.

יעקב מרגי: תודה.

מירב בן ארי: מה קרה בבית הספר יום אחרי השביתה?

<יפעת: לא קרה כלום.

<יפעת: יש ניסיונות להשתיק אותנו, לבוא ולומר לנו שאנחנו פוגעים בבית הספר.

<יפעת: יש כאן ניסיון להשתיק ולטייח כאשר הדגל של משרד החינוך ושל בית הספר הוא שרוצים להמשיך כאילו כלום לא קרה.

<דפנה: אני אענה לך על השאלה ששאלת את יפעת.

יעקב מרגי: שאלתי גם את עצמי ולא רק את יפעת.

<דפנה: אני אימא לילדה בכיתה.

<דפנה: אני בחודש הראשון אחרי שגיליתי מה שגיליתי – אגב, בזכות אימא ולא בזכות איזושהי ערנות ואיזשהו משהו שבא מבית הספר – היינו בהלם.

<דפנה: אנחנו ניסינו להבין איך לעזור לילדים ומה לעשות עם הילדים.

<דפנה: יתרה מכך, גם כשקמו קולות מתוך כיתות אחרות שזה לא בסדר, שהמנהלת לא בסדר, שמשרד החינוך לא בסדר, אני השתקתי את הקולות.

<דפנה: אני יצאתי מקבוצת הווטסאפ כי אנחנו טיפלנו בעצמנו.

<דפנה: לאחר מכן ניסינו לפנות, במהלך כל הקיץ, לעירייה, למשרד החינוך, כי זה מה שאנחנו יודעים.

<דפנה: אנחנו לא עובדים בזה, אנחנו לא מבינים למי לפנות.

<דפנה: רק אחר כך התחילו כל מיני הורים ואנשים אליהם פנינו לומר למה לא פניתם לזה ולמה לא פניתם לזה.

איילת נחמיאס ורבין: גם אני הייתי קצת אשמה בזה.

<דפנה: מאז, דרך אגב, אנחנו עובדים בזה בחצי משרה, כל ההורים.

<דפנה: אני רוצה לומר בנוסף לכל מה שנאמר כאן שאנחנו כן צריכים לדעתי לדבר גם על מה שקרה, גם על האחריות של מנהל לגבי העסקה וגם לגבי אחריות המנהל לגבי מה שקורה במהלך שמונה חודשים כאשר יש פגיעה יום יומית.

<דפנה: ערנות של מנהל שאמור לדעת מה קורה בבית הספר שלו והאחריות שלו.

<דפנה: אנחנו כן צריכים לדבר על הנושא של המורה החסום ואיך מורה שחסרה לו השתלמות ומורה שהוא חסום בגלל שיש חשד שהוא פדופיל, נמצאים באותה קטגוריה.

<דפנה: מי היה אחראי להודיע למנהלת בית הספר ולמשרד החינוך, ואיך זה לא עבר, שהוא הושע במהלך העבודה שלו במעשה אינוס.

<דפנה: הפרקליטות אמרה לנו שמה שקרה כאן היום, זה תקדים במערכת החינוך החילונית.

<דפנה: כזה דבר עוד לא היה.

<דפנה: אנחנו לא שמענו אף אחד.

יעקב מרגי: אמרת חילונית.

יעקב מרגי: תורידי את המילה חילונית.

יעקב מרגי: זה קורה במערכות חינוך אחרות.

<דפנה: אני יודעת שזה קורה.

<דפנה: זה מה שהפרקליטות אמרה.

<דפנה: למה שקרה קוראים מעשה אינוס פומבי כי כל הילדים נפגעו, גם הילדים, הבנים והבנות, שנפגעו פיזית, גם הילדים שראו ולא מבינים, גם הילדים ששמעו וגם ההורים והמשפחות.

<דפנה: שום דבר לא עובר עלינו מאז בשקט.

<דפנה: כך צריך לראות את זה.

<דפנה: אנחנו לא קיבלנו עזרה.

<דפנה: אנחנו משתמשים בעזרה פרטית.

<דפנה: גם עכשיו כאשר כבר מציעים לנו עזרה, זה תחת זה שאנחנו נחתום שהילדים שלנו יהיו מקועקעים לעד כמי שהיה תחת טיפול פסיכולוגי בגלל פדופיל, מה שיכול להשליך עליהם גם על עתידם מתי שהוא.

<דפנה: אם הם ירצו להתקבל לצבא לאיזושהי יחידה או לעבודה מסוימת, זה עלול לצאת.

<דפנה: זה לא מקובל עלי.

<דפנה: זה מאוד חשוב שיהיה טיפול.

<דפנה: הקבוצה לא מתפקדת, המורה לא קיבלה הנחיות.

<דפנה: המחנכת החדשה והטובה לא קיבלה הנחיות מה לעשות.

<דפנה: היום יש לנו כאן איזושהי התפוצצות כמו אתמול לדוגמה.

<דפנה: בנים צעקו על הפדופיל שאול המלך, שאול המלך, ואתם יכולים לתאר לעצמכם שהבנות והבנים שנפגעו לא יודעים איך לאכול את זה.

<דפנה: אנחנו לא קיבלנו כל דיווח מבית הספר ושום דבר לא נעשה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: הדברים מדברים בעד עצמם.

יעקב מרגי: זה רק מחזק את זה שהיה צריך לפעול עוד קודם לכן.

<דפנה: אני חייבת לציין עוד משהו בנושא תפקוד המנהלת.

יעקב מרגי: בפרשה.

<דפנה: בפרשה.

<דפנה: מעבר לכל מה שנאמר עד עכשיו, המנהלת, לפי מה שאנחנו הבנו מנציגי משרד החינוך, מחיה ומנציגת העירייה, היא הודיעה להן שהכול בסדר והכול בטיפול.

<דפנה: הן בפעם הראשונה שפגשנו אותן שמעו שאף פעם המנהלת לא הרימה אלי טלפון לשאול מה שלום הבת שלי ואם אנחנו מתמודדים ואם אנחנו רוצים עזרה או להיפגש.

<דפנה: היא סגרה את אתר בית הספר, היא לא קיימה אספות הורים, היא כן לקחה עורך דין ואיש יחסי ציבור.

<דפנה: היא לא הסכימה בתחילת השנה, עד להנחיה ממשרד החינוך, להיפגש עם נציגי ההורים של הכיתה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת מאיר כהן.

מאיר כהן: אדוני היושב ראש, פגשתי חלק מההורים, כולל היושבים כאן, וכן דיברתי עם משרד החינוך, עם הגברת שיטאי, כמה וכמה פעמים.

מאיר כהן: ראשית, אני הצעתי להורים, ואני מציע שוב, לעשות הכול, וגם למשרד החינוך, כדי להחזיר את בית הספר לשגרה.

מאיר כהן: אני חושב שמה שעובר על הילדים שם הוא קשה מנשוא.

מאיר כהן: אם יכולתי להגדיר את זה במילה אחת, חוסר השקיפות של המשרד הוא הסיבה לכל דבר.

מאיר כהן: ניהלתי בית ספר הרבה מאוד שנים.

מאיר כהן: זה לא יום הכיפורים.

מאיר כהן: היו דברים כאלה.

<קריאה: כיתה שלמה?

יעקב מרגי: לא משנה.

יעקב מרגי: אל תתווכחו על סמנטיקה.

מאיר כהן: כאשר דברים כאלה קרו, וזה טראומתי, טרגי וקשה מאוד, ישר דאגו האנשים שהיו במשרד החינוך, לפחות אלה שעבדו מולי, להפוך את ההורים לשותפים מלאים.

מאיר כהן: אלה לא שני מחנות של הורים כנגד בית הספר.

מאיר כהן: בית הספר ומשרד החינוך אימצו אליהם את ההורים ואמרו שאתם הנפגעים, אתם והילדים שלכם, שבו אתנו בשולחן, אנחנו ביחד בודקים את הנושא הזה בשקיפות מלאה ועליונה ושום דבר לא יוסתר.

מאיר כהן: ברגע ששום דבר לא מוסתר, הכול מתפרק כי התחושה הצודקת של ההורים, ואני חייב להגיד זאת, היא שהם לא מקבלים תשובות.

מאיר כהן: משרד החינוך, אחרי חמישה חודשים - גם אם הדבר הזה נחקר במשטרה ועדיין אין סגירה סופית של החקירה – היה צריך להניח על שולחנם של ההורים דוח בשקיפות מלאה כאשר בדוח כתוב מה קרה, מה הם עושים, איך מטפלים בכיתה, איך מטפלים בילדים, איך מטפלים בבית הספר.

יעקב מרגי: מאיר, ברשותך, אנחנו במושב הרביעי.

יעקב מרגי: קיימנו דיון על המעשה הטרגי בכפר סבא של אותה תלמידה שהתאבדה.

יעקב מרגי: עדיין לא קיבלנו תשובות.

יעקב מרגי: כרמיאל, כפר הנוער, לא קיבלנו.

יעקב מרגי: סוגיית ועדות הבדיקה של משרד החינוך טעונה בדיקה.

מאיר כהן: אוסיף עוד משפט.

מאיר כהן: כמדומני שאמרתי לגברת שיטאי שאני חייב לציין שכשהתקשרתי אליה ב-11:00 בלילה, היא ענתה לי, כך גם בבוקר וגם בצהרים, ולא הסתירה דבר ממני כחבר כנסת.

מאיר כהן: אני חייב לומר שההורים האלה הם לא האויבים של משרד החינוך ואני אומר את זה לאנשי משרד החינוך ובוודאי זה צריך להיאמר גם בוועדת החינוך.

מאיר כהן: הורים שבאים ואומרים שהילדים שלנו נפגעים ואנחנו, זכותנו הבלעדית, זה חוק היסוד הראשון, לדעת איך אתם מטפלים, שלחנו את הילדים למרחב הכי בטוח.

מאיר כהן: לכן אני עדיין אומר למשרד החינוך שלא תהיינה מחשבות מה יעשו ההורים או לא יעשו ההורים, זכותם לעשות מה שהם רוצים.

מאיר כהן: אם ההורים חושבים שאחרי שהפרשה הזאת, אחרי שקיבלו את כל הדוחות, יש להם דרכי פעולה, ראשית, למוסס את השבר הזה בין ההורים לבין המנהלת ולראות מה עושים.

מאיר כהן: יש שבר גדול מאוד בין ההורים לבין המנהלת למרות שאני מסכים אתך שיש פוליטיקה.

איילת נחמיאס ורבין: לא.

איילת נחמיאס ורבין: המשרד מתנהג כאילו יש לו מה להסתיר.

מאיר כהן: אני פונה לגברת שיטאי ששמעתי שיש לה הרבה מאוד ניסיון.

מאיר כהן: הסיפור הוא סיפור של שקיפות.

מאיר כהן: מחר בבוקר לקרוא להורים ואם יש דוח שכותבים אותו, לפרוס את ממצאי הדוח כבר עכשיו בפני ההורים ולתת להורים את האפשרות לערער על הדוח הזה, להגיד שבדוח הזה יש דברים שחסרים בו ודברים שאנחנו רוצים כהורים.

מאיר כהן: פרק שלם של הדוח צריך להיכתב על ידי ההורים כי ההורים הם אלה שרואים את הילדים שלהם כשהם מגיעים הביתה.

מאיר כהן: זה פרק שצריך להיות בדוח של משרד החינוך.

מאיר כהן: להפתעתי הרבה הבוקר אני שומע שבעצם רק עכשיו שפ"י ביקש מכם לחתום.

מאיר כהן: אני הייתי בטוח שזה צעד שיעשו הרבה לפני.

מאיר כהן: תודה רבה.

איילת נחמיאס ורבין: יושב ראש הוועדה העביר למשרד החינוך מכתב לפני חודש עם 13 שאלות פשוטות ולא מסובכות.

איילת נחמיאס ורבין: איך יכול להיות שלא הגיעה תשובה?

יעקב מרגי: כדי שיענו לי, הייתי צריך לשלוח מכתב עם שתי שאלות.

<עומרי: איך ולמה.

איילת נחמיאס ורבין: אלה היו שאלות פשוטות.

יעקב מרגי: חברת הכנסת מירב בן ארי.

מירב בן ארי: תודה, אדוני היושב ראש.

מירב בן ארי: אני לא מצליחה להבין את מעטה החשאיות והסודיות.

יעקב מרגי: הכול לכאורה.

מירב בן ארי: צריך לעשות כאן איזון ולשמוע תוך כדי את המשרד.

מירב בן ארי: אני אומרת לך שבישיבה הקודמת הם דיברו בשתי הדקות האחרונות ולא הבנתי כלום.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: הפעם הם יקבלו מספיק זמן.

מירב בן ארי: תן להם לדבר לחילופין אתנו ועם ההורים.

יעקב מרגי: אין לנו הרבה דוברים.

יעקב מרגי: הם ידברו.

מירב בן ארי: אני אומרת לך שזה מאוד חשוב כי הנקודה של ההורים ברורה.

מירב בן ארי: ההורים כאן משום מה נכנסו לאיזה מבצע של השב"כ.

מירב בן ארי: אני לא מצליחה להבין מה מעטה החשאיות.

מירב בן ארי: יש בעיה, צריך לדבר עליה.

מירב בן ארי: אני חייבת לומר לכם שהנושא הזה של עובדים בחינוך, ברווחה, ברפואה, שהרבה פעמים רק בדיקת דופק מספיקה לפני שהם נכנסים למערכות, אנחנו נתקלים בזה בכל ועדות הכנסת, מאחיות, מטפלים וכולי.

מירב בן ארי: בעיני הכבוד מונח בכל מקום שעוסקים בחסרי ישע אבל כאשר עוסקים בתלמידים צריך להיות הרבה יותר גבוה מהכול.

מירב בן ארי: הדבר שהכי מטריד אותי הוא מה לומר לאנשים האלה.

מירב בן ארי: בית הספר עבר טראומה, ההורים עברו טראומה.

מירב בן ארי: קטונתי, אני לא מנהלת בית ספר ולא הייתי מנהלת בית ספר.

מירב בן ארי: אני תמיד מספרת שעשר שנים ניהלתי מרכזי נוער בסיכון ועבדתי מול בתי הספר.

מירב בן ארי: הדבר הכי חשוב בניהול מערכות חינוך הוא פתיחות והיכולת להכיל את המצב הזה של ההורים.

מירב בן ארי: אני מאוד מאוד מקווה שיש לכם איזשהו הסבר אבל ההסבר הכי טוב שיהיה הוא לא להניח את ההיסטוריה בצד.

מירב בן ארי: מה שכן, ואני מאוד מקווה שאנחנו נלמד, כי זה לא לכאורה אלא יש כבר תהליך מול המשטרה ואני חושבת שדבר ראשון זה כיבוי שריפה, ואני הייתי לוקחת את ההורים – אני לא יודעת כמה נפגעו, סליחה – ונותנת טיפול נקודתי להורה ולילד.

מירב בן ארי: זה דבר ראשון ואז מתחילה לכבות את מה שאנחנו קוראים לו השלכות רוחב על הכיתה, על השכבה, על הבנים שצעקו.

מירב בן ארי: על כולם.

יעקב מרגי: אם אין טיפול, יהיו עוד בנים שיצעקו.

מירב בן ארי: כשניהלתי את המרכזים, היו אצלי רק נערים.

מירב בן ארי: חיה, את מכירה אותי ואת יודעת שהקמתי אותם מאפס.

מירב בן ארי: הנערים האלה, ואני ידעתי את הבעיות, לפעמים היו במקום מטריד.

מירב בן ארי: לא בעייתי אלא במקום מטריד.

מירב בן ארי: הטיפול היה אתם.

מירב בן ארי: לא עם הילדה לה הוא זרק הערה אלא הטיפול היה אתם ואלה הן השלכות רוחב.

מירב בן ארי: בעיני זה קודם כל לקחת את ההורים האלה שנפגעו, קודם כל לתת להם טיפול, קודם כל לתת להם את האפשרות.

מירב בן ארי: משרד החינוך באמת עושה עבודה נהדרת אבל לתת להם את הטיפול ואחרי כן לטפל בבית הספר.

מירב בן ארי: הדבר האחרון הוא מה אנחנו מסיקים לגבי המקרים הבאים ואיך אנחנו מסירים את מעטה החשאיות ובפתיחות מלאה עובדים מול ההורים והילדים.

מירב בן ארי: לדעתי זה הדבר החשוב ביותר.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: נמצאת אתנו נציגת מועצת התלמידים.

<נעמה מדמון: אני מבית ספר שער הנגב, נציגת מועצת תלמידים ונוער ארצית.

<נעמה מדמון: אנחנו רואים במעשה זה מעשה חמור שממש לא אמור להיעשות בשום פן ובשום מקום.

<נעמה מדמון: בית הספר אמור להיות המקום שאתה יכול לקום בבוקר וללכת אליו ללא חשש וללא סיכון.

<נעמה מדמון: כשחוסר אחריות כזה מתרחש אפילו פעם אחת, איך נדע שזה לא יקרה שוב?

<נעמה מדמון: איך נוכל לוודא שנרגיש בבית הספר בנוח?

<נעמה מדמון: אם זה המצב כמו שאמרתם, שמנהלת מחפה ומטייחת מקרה כזה, איך אני אדע שהכול בסדר בבית הספר שלי ושמשהו לא קרה אצלי?

<נעמה מדמון: איך אני אדע שהמורה שלי הוא לא כזה כפי שאני חושבת שהוא?

<נעמה מדמון: איך אני אדע שהאחים שלי בגן שלהם בסדר וחוזרים הביתה בשלום?

<נעמה מדמון: אנחנו מבקשים פה אחד למצוא פתרון, בין אם זה אבחון פסיכולוגי לכל מורה ובין אם זה אפילו מעשה קיצוני יותר.

<נעמה מדמון: כל דבר שיגרום לנו התלמידים להרגיש יותר בנוח בבית הספר, ללכת אליו בבוקר בביטחון ובשמחה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני חושב שזה מתבקש.

יעקב מרגי: זעקתכם נשמעה.

יעקב מרגי: המועצה לשלום הילד.

<כרמית כהן: אני מאוד מתחברת לדברים שאמרה חברת הכנסת בן ארי.

<כרמית כהן: אנחנו שומעים כאן תחושות מאוד מאוד קשות של ההורים ואנחנו מבינים, גם אם נקבל מענה מסוים ממשרד החינוך, ויכול להיות שניתן מענה, זאת התחושה הסובייקטיבית שלהם.

<כרמית כהן: במובן הזה, כמו שאמרה חברת הכנסת בן ארי, אני חושבת שיש כאן איזשהו מקום לשיח אולי מתקדם יותר או משותף יותר שבאמת יכול להוביל לתחושות אחרות.

<כרמית כהן: אנחנו יודעים שנפגעי תקיפה מינית וקרוביהם, זה כמו פיגוע רב נפגעים.

<כרמית כהן: זה לא רק הילד נפגע אלא הקרובים לו.

<כרמית כהן: אתה מרגיש שאיבדת את האמון בכל המערכות.

<כרמית כהן: במובן הזה אני מקווה שייווצר איזשהו שיח שיקדם באופן מיטבי ויספק איזושהי מעטפת הגנה.

<כרמית כהן: מנכ"לית המועצה לשלום הילד פנתה למשרד החינוך וכמובן גם למשרד המשפטים במטרה להקים איזשהו מנגנון.

<כרמית כהן: כל הרעיון הוא למנוע את הנושא ומקרים שלצערנו קיימים.

<כרמית כהן: יש לנו גם תכנית ליווי לילדים נפגעי עבירה ולצערנו קיימים עוד מקרים במערכת.

<כרמית כהן: אנחנו פוגשים אותם לא אחת ולא פעמיים.

<כרמית כהן: השאלה איך אנחנו מונעים את המקרה הבא.

מירב בן ארי: כאשר קורה אירוע כזה בבית ספר, אתם נכנסתם לבית הספר?

מירב בן ארי: יש לכם אפשרות להיכנס אליו?

<כרמית פולק כהן: אנחנו מלווים את הילדים שנפגעו בעבירות.

מירב בן ארי: הייתם?

מירב בן ארי: דיברתם עם ההורים?

<כרמית פולק כהן: כאן ספציפית ההורים פנו אלינו והצענו להם את הליווי אבל הם לא רצו.

<כרמית פולק כהן: זה לשיקולם.

<כרמית פולק כהן: אנחנו מלווים אותם.

מירב בן ארי: רגע.

מירב בן ארי: לא הבנתי.

מירב בן ארי: יש לנו כאן את המועצה לשלום הילד, ארגון חשוב, ואני רוצה להבין.

מירב בן ארי: שאלתי אם זה בכלל קורה, והיא אמרה לי כן.

מירב בן ארי: אז שאלתי למה לא היה חיבור עם המועצה לשלום הילד.

<כרמית פולק כהן: אחת האימהות פנתה אלינו ורצתה לשתף את התחושות האלה כפי שהם משתפים כאן.

<כרמית פולק כהן: אנחנו הצענו לה במסגרת מה שאנחנו נותנים גם את תכנית הליווי שלנו והיא בחרה שלא לקבל אותה.

<כרמית פולק כהן: זה עניין של בחירה.

<כרמית פולק כהן: אנחנו לא מכריחים אף אחד.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא אומר שהם לא לקחו תכנית אחרת.

יעקב מרגי: היא שאלה משהו ספציפי.

מירב בן ארי: אני שאלתי על המועצה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: שיר דגן.

<שיר דגן: אני מרכזת את הנהגת ההורים של בתי הספר היסודיים בתל אביב.

<שיר דגן: אני מלווה את יושב ראש הנהגת ההורים של בית הספר ואת אחד הנציגים מהכיתה כבר מאותה תקופה.

<יפעת: את מי את מלווה?

<שיר דגן: יאיר גולן, הייתי אתו בקשר ועם דרורה באופן שוטף.

יעקב מרגי: את הוויכוח הזה אני לא רוצה כאן.

יעקב מרגי: אנחנו רוצים לטפל בילדים.

<שיר דגן: אני חושבת ששני דברים צריכים לקרות כאן ואני פונה למשרד החינוך.

<שיר דגן: אני רוצה לדעת מי הבן אדם או המחלקה שאישרו לבן אדם כזה להמשיך לעבוד במערכת.

<שיר דגן: אני ראיתי את הדיון שהיה כאן עת המשטרה אמרה שהעבירו את המידע על הרשעה בפדופיליה למשרד החינוך והבן אדם עדיין המשיך לעבוד במערכת החינוך.

<שיר דגן: אנחנו רוצים לדעת מי האנשים האלה והאם הם עדיין עובדי משרד החינוך כי זה מאוד מאוד חמור.

יעקב מרגי: תשאירי לי.

יעקב מרגי: זה חלק מהשאלות שלי.

<שיר דגן: אני באתי במיוחד מתל אביב.

<שיר דגן: שאלה שנייה.

<שיר דגן: אני כן רוצה לדעת בדיוק מה הולך להיעשות קדימה ואיך הולכים לבדוק כל מי שנכנס לשטח בית הספר, כל מי שמטפל בילדים ולא רק בשעות הבוקר אלא גם בשעות הצהרונים כאשר עכשיו אתם אחראים גם על כל מי שעובד בצהרונים.

<שיר דגן: כדי להיכנס היום לעבוד בצהרון, אתה לא צריך אפילו לא דופק אלא אתה צריך להיות בן אדם.

מירב בן ארי: את יושבת ראש הנהגת ההורים, של מה?

<שיר דגן: אני מרכזת הנהגת ההורים של בתי הספר היסודיים בתל אביב.

<שיר דגן: שבעים בתי ספר.

מירב בן ארי: את פגשת את ועד ההורים של בית הספר?

<שיר דגן: את יושב ראש ועד ההורים.

<עומרי: יושב ראש ועד ההורים לא קשור אלינו.

מירב בן ארי: הוא לא קשור אליהם.

יעקב מרגי: מירב, את מהווה דוגמה לא טובה לאורחים שלנו.

מירב בן ארי: למה?

מירב בן ארי: אני שואלת.

מירב בן ארי: אני חברת כנסת ויש לי זכות אחת בישיבה והיא לשאול שאלות.

מירב בן ארי: שאלתי את המועצה לשלום הילד ואני רוצה להבין גם כאן.

מירב בן ארי: אני רק רוצה לדעת האם היא ישבה עם ההורים שיושבים כאן, עם נפגעי העבירה לצורך העניין.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: שאלה ברורה.

יעקב מרגי: יש תשובה?

<ענת הוכנר: אני יושבת ראש ועד ההורים המרכזי.

<ענת הוכנר: זה חלק מהמערכת שלא פעלה לגמרי ריק.

<ענת הוכנר: אנחנו בדרך כלל עובדים מול ועדים ובנושא הזה היה שבר גדול בבית הספר, גם בין הוועד לבין קבוצת ההורים.

<ענת הוכנר: אני צודקת?

<עומרי: במידה מסוימת.

<ענת הוכנר: גם אנחנו בעניין הזה צריכים לעשות מהלך יותר לעומק וסיכמנו אתם שנעשה זאת.

<ענת הוכנר: הפנייה למשרד החינוך בעינה עומדת והיא לא קשורה למה שאנחנו עושים.

יעקב מרגי: אני מתקדם.

יעקב מרגי: אחרונת הדוברות, זהבה שפר.

<זהבה שפר: אני חברת הנהלת ארגון המורים.

<זהבה שפר: אני מוכרחה לומר שאני יושבת כאן וכולי רועדת.

<זהבה שפר: אני שומעת את הדברים שנאמרים ורועדת.

יעקב מרגי: אני יכול לומר לך שזה חידוש מרענן במושב החורף, לפתוח ביום הראשון עם נציגת ארגון המורים.

יעקב מרגי: הם היו נפקדים בשנתיים האחרונות.

יעקב מרגי: אנחנו לא נוזפים באלה שבאו אלא אנחנו מברכים.

יעקב מרגי: באתי לברך על השינוי המרענן שאני מקווה שיימשך לאורך כל המושב.

<זהבה שפר: אני שומעת כאן את הדברים שנאמרים על ידי ההורים ולבי אתם.

<זהבה שפר: אנחנו מחכים לתשובות ממשרד החינוך שאומר שהכול בסדר ומטופל, ניסיונות להשתיק ולטייח, רוצים להמשיך כאילו לא קרה כלום ואני כאן מזהה איזשהו דפוס התנהגות.

<זהבה שפר: אני באה עכשיו לא כנציגת ארגון המורים אלא כסבתא לנכדים בחיפה ואני שומעת שם את אותם דברים.

<זהבה שפר: לשמחתי זה לא פגע בנכדיי אבל אני מוכרחה לומר שאני לא ישנה טוב בלילה יחד עם ההורים בדיוק בגלל אותם דברים.

<זהבה שפר: המנהלת משדרת שהכול בסדר והיא עשתה הכול ולא קרה כלום, אבל היא לא עשתה שום דבר.

<זהבה שפר: משרד החינוך לא מזמן את ההורים לא קורא להם לשיחה ולא שומע מה יש להם לומר.

<זהבה שפר: ניסיונות להשתיק ולטייח וכולי וכולי.

<זהבה שפר: כארגון מורים אני יכולה לבקש זה קודם כל לדרוש בדיקה מעמיקה.

<זהבה שפר: אני לא יודעת מה נעשה בעניין הזה.

יעקב מרגי: אנחנו נשמע מה נעשה.

<זהבה שפר: צריך לדרוש מהם לדעת מה קרה.

<זהבה שפר: מה המנהלת ידעה, מה היא עשתה כשנודע לה מה שקרה, וכל מי שלא טיפל כראוי במקרה הזה, אנחנו שולחים את הילדים והנכדים שלנו למקום שאנחנו בטוחים שזה המקום הכי בטוח.

<זהבה שפר: כל אחד כזה שלא עשה את עבודתו כמו שצריך, לא צריך להישאר במערכת וצר לי לומר את זה כנציגת ארגון.

<זהבה שפר: קשה לי לומר את זה.

<זהבה שפר: בתפקידי הקודם הגנתי על מורים, על זכויותיהם וכולי אבל במקום הזה אם מישהו כשל, שילך הביתה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: המשרד לביטחון פנים.

יעקב מרגי: אני לא יודע אם את הכתובת, אבל בהמשך לדברים שנאמרו בדיון הקודם, שמשרד החינוך ידע, שהמשטרה הפנתה את תשומת לבו של משרד החינוך, האם בענפי החקירה של המורה הפדופיל נחקרו או אמורים לחקור או יחקרו איך קרה.

יעקב מרגי: אולי יש כאן יוזמה של מאן דהוא במערכת שהיה לו עניין להכניס את אותו מורה למערכת?

יעקב מרגי: אני חושב שזה דבר שהוא טעון חקירה.

יעקב מרגי: אולי מישהו במשרד, אולי מישהו בבית הספר, אולי מישהו בדרך בין המשרד לבית הספר ברמת המחוז?

יעקב מרגי: לא יודע.

יעקב מרגי: אנחנו שואלים וחוקרים.

יעקב מרגי: השאלה האם זה חלק מהחקירה?

יעקב מרגי: אנחנו לא מבקשים שתאמרי לנו תכנים מהחקירה.

יעקב מרגי: אם אין לך תשובה בנושא הזה, אני מבקש שתעבירי את זה הלאה.

יעקב מרגי: אני אדרוש את זה בסיכום הדיון.

<ליאורה סולטן: אני גם אחראית מתוקף התפקיד על החוק למניעת העסקת עברייני מין.

<ליאורה סולטן: בהמשך לישיבה שהתקיימה כאן, בדיון שהתקיים לאחר האירוע הטרגי והדרמטי גם מבחינתנו, אנחנו ביצענו כמה בדיקות.

<ליאורה סולטן: רק לחדד, אתה צריך להבין איך המערכת עובדת.

<ליאורה סולטן: אנחנו מעבירים מידע לכל גוף זכאי במדינה שהוא גוף ציבורי.

יעקב מרגי: זה היה הדיון הקודם.

<ליאורה סולטן: כי אמרת את זה לא בדיוק מדויק.

<ליאורה סולטן: זה לא שאנחנו נוקשים בדלת של משרד החינוך ואומרים לו, ראה, תיזהר, יש איזשהו דבר.

יעקב מרגי: אתם לא אקטיביים.

יעקב מרגי: ודאי.

<ליאורה סולטן: הם מקבלים את המידע, הם זכאים לבדוק מעת לעת והם זכאים לבדוק כל רגע.

<ליאורה סולטן: זה בידיים שלהם והיכולות שלהם.

<ליאורה סולטן: זה נעשה ודיברנו על זה ומשם גם יצאו הנחיות שיישמנו אותן ומיד נכנסנו לפעולה וקיימנו את כל מה שביקשה מאתנו הוועדה.

<ליאורה סולטן: בנוגע לשאלה שלך.

<ליאורה סולטן: יש המלצות שנכתבו על ידי והן הועברו למי שצריך.

<ליאורה סולטן: מי שאמור לענות על השאלה שלך והוא באמת האוטוריטה בעניין, זה כל מה שקשור למדור חקירות שהוא בתוך החטיבה שאני נמצאת בה אבל זה מדור אחר.

יעקב מרגי: את מוכנה להעביר את הדברים אליהם?

יעקב מרגי: אנחנו נכתוב את זה בסיכום הדיון.

<ליאורה סולטן: זה יועבר.

מירב בן ארי: זה בחקירת המשטרה.

יעקב מרגי: השאלה אם הסוגיה הזאת נחקרה.

<ליאורה סולטן: היושב ראש שואל אם בכלל נפתחה חקירה.

מירב בן ארי: את לא יודעת אם נפתחה חקירה?

יעקב מרגי: ודאי.

יעקב מרגי: כלפי מי שהכניס אותו.

יעקב מרגי: כלפי מי שאישר.

איילת נחמיאס ורבין: כלפי התנהלות בית הספר.

מירב בן ארי: מה הבעיה לשלוח שאלה בווטסאפ?

<ליאורה סולטן: זה לא עובד כך, עם כל הכבוד.

מירב בן ארי: האם נפתחה חקירה?

יעקב מרגי: אנחנו נעלה את זה בסיכום.

יעקב מרגי: מקובל.

יעקב מרגי: יש לך עוד מה להוסיף?

<ליאורה סולטן: לא.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: משרד החינוך.

מירב בן ארי: תבררי אם התחילו חקירה או לא התחילו חקירה.

<עומרי: משהו חשוב.

<עומרי: לפני שמשרד החינוך מתייחס, משהו חשוב.

יעקב מרגי: הכול חשוב.

יעקב מרגי: תוכלו להתייחס אחר כך.

יעקב מרגי: הדיון לא הסתיים.

יעקב מרגי: משרד החינוך.

יעקב מרגי: אני רוצה למקד את ההתייחסות שלכם.

יעקב מרגי: נאמרו הרבה דברים.

יעקב מרגי: יש כאן דיון ספציפי על צורת הטיפול אחרי שהמקרה התפוצץ, ובזה אנחנו עוסקים.

יעקב מרגי: מעבר לזה, אני מבקש את ההתייחסות גם לגבי מה ששאלתי את נציגת משטרת ישראל וגם לשאלות ששאלו נציגי ההורים.

יעקב מרגי: מאחר שמדובר במחדל, האם משרד החינוך בדק איך קרה ולמה קרה ומי הגורם, והאם ננקטו צעדים כלשהם.

יעקב מרגי: אני רוצה לתת את כובד המשקל.

יעקב מרגי: יש כאן פצע פתוח מדמם שלא טופל.

יעקב מרגי: לתחושת ההורים, לא רק שלא טופל אלא יש גם ניסיון הסתרה.

איילת נחמיאס ורבין: אחרי הרשלנות, יש הסתרה.

יעקב מרגי: עזבו את התחושות.

יעקב מרגי: עובדות.

יעקב מרגי: הילדים עד היום לא טופלו.

יעקב מרגי: ההורים עד היום לא טופלו.

יעקב מרגי: בית הספר לא טופל עד היום.

יעקב מרגי: התייחסות בבקשה.

<בלה רדונסקי: אני מהלשכה המשפטית של משרד החינוך.

יעקב מרגי: עומרי, עם כל הסימפטיה, אני אוציא אותך.

יעקב מרגי: אין התפרצויות כלפי עובדי המשרד.

יעקב מרגי: היא עוד לא דיברה.

<עומרי: מתנצל.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: התקבלה התנצלותך.

<בלה רדונסקי: אני רוצה להעיר בתחילת דבריי שעל מנת לתת מענה לחלק מהשאלות שנשאלו כאן ועל מנת לתת את התמונה באופן מלא, אנחנו כמה אנשי מקצוע שרוצים להשלים את התמונה.

יעקב מרגי: אני אאפשר לכולכם.

יעקב מרגי: כל אחד בהיבט שלו.

<בלה רדונסקי: בדיוק.

<בלה רדונסקי: כל אחד בהיבט המקצועי שלו.

<בלה רדונסקי: בסופו של יום אני חושבת שהתמונה תהיה הרבה יותר ברורה.

יעקב מרגי: קיבלת את רשות העברת רשות הדיבור, אחרי שתסיימי, למי שתרצי.

<בלה רדונסקי: תודה.

<בלה רדונסקי: ראשית, אני לא פגשתי את ההורים.

<בלה רדונסקי: אמנם דיברתי בוועדות אחרות בנושא הזה.

<בלה רדונסקי: אני בהחלט רוצה ממש ברמה הכי ברורה להישיר מבט ולומר שבאמת מדובר באיזשהו אירוע קשה, חריג, יוצא דופן שאנחנו מתייחסים אליו בכובד ראש בכל מערכת החינוך, הן ברמה המחוזית, הן ברמה הבית ספרית והן ברמת המטה.

<בלה רדונסקי: אנחנו יודעים שזה אירוע שמשפיע בקשת מאוד רחבה, לא רק כמו שאמרתם על התלמידים שנפגעו אלא על כלל תלמידי בית הספר, מורי בית הספר, עובדי בית הספר וגם על משרד החינוך, גם על האנשים שעובדים במטה.

<בלה רדונסקי: אני מלווה את היחידה לפגיעות מיניות שבע שנים באופן צמוד ואני פוגשת הרבה מאוד הורים שהילדים שלהם נפגעו בפגיעות מיניות גם בין תלמידים וגם על ידי אחרים.

יעקב מרגי: איך קרה שלא פגשת עם ההורים?

<בלה רדונסקי: רגע.

<בלה רדונסקי: אני אתייחס.

<בלה רדונסקי: אני יותר בחלק של בתי המשפט ובחלקים אחרים.

יעקב מרגי: אמרת שאת פוגשת.

<בלה רדונסקי: אני פוגשת אותם, בהחלט.

<בלה רדונסקי: אני פוגשת רבים.

<בלה רדונסקי: אנחנו יודעים שהפגיעה היא מערכתית ורחבה.

<בלה רדונסקי: אנחנו מתייחסים לזה בהתאם.

<בלה רדונסקי: אני רוצה לציין שמרגע שנודע לנו על האירוע בו אנחנו דנים כרגע, משרד החינוך, וגם בית הספר וגם המחוז, נקטו בפעולות רבות שחלקן יפורטו כאן.

<בלה רדונסקי: רבים היו מעורבים גם בטיפול, להבדיל ממה שנאמר כאן, ורבים דנו בנושא הזה לרבות מנכ"ל משרד החינוך ומנהלת המחוז חיה שיטאי, שהיו מעורבים ברמה האישית לאורך כל הדרך.

יעקב מרגי: למה שפ"י לא הגיע לדיון היום?

יעקב מרגי: למה שפ"י שמקפיד להגיע לדיונים כאן, לא הגיע היום?

<בלה רדונסקי: השירות הפסיכולוגי הייעוצי?

יעקב מרגי: כן.

יעקב מרגי: למה הוא לא הגיע לדיון כאן?

<בלה רדונסקי: אנחנו לא דנים ספציפית כאן בילד ילד.

<בלה רדונסקי: יושבת כאן פנינה שתכף אני אתן לה לדבר, שהיא היועצת הבכירה של מחוז תל אביב, שהיא חלק משפ"י ואכן היא תתייחס.

<בלה רדונסקי: חשבנו שלא צריך לדבר ברמת המטה אלא ספציפית במחוז.

יעקב מרגי: זה פיגוע רב נפגעים.

יעקב מרגי: זה ברמה ארצית.

<בלה רדונסקי: נכון.

<בלה רדונסקי: אנחנו נתייחס לזה.

<בלה רדונסקי: תן לי לתת קצת נקודות ואחר כך האנשים יתייחסו.

איילת נחמיאס ורבין: רק להבין.

איילת נחמיאס ורבין: כשאת אומרת שהדברים טופלו כשזה קרה, על ידי מי טופלו?

יעקב מרגי: היא תפרט.

<בלה רדונסקי: אני תכף אפרט.

<בלה רדונסקי: בואו נתחיל לפרט.

<בלה רדונסקי: מעבר לעובדה שאנחנו בחנו, בוחנים, למדים ומפיקים לאורך חמשת החודשים האחרונים, ארבעה וחצי חודשים אחרונים, את האירוע עצמו, אני רוצה להתייחס פרטנית מה שכן נעשה הן ברמת המטה והן ברמת המחוז.

<בלה רדונסקי: מערכת החינוך היא מאוד גדולה ומעסיקה הרבה מאוד מורים בצורות העסקה שונות.

<בלה רדונסקי: כל נושא ממלאי המקום, ההנחיות והנהלים של משרד החינוך, עד פרוץ האירוע, לא חייבו במקרה של ממלא מקום אישור מראש של אגף כוח אדם והוראה.

מירב בן ארי: הוא היה מורה.

מירב בן ארי: לא ממלא מקום.

<קריאה: הוא היה מחנך.

<בלה רדונסקי: הוא היה ממלא מקום.

איילת נחמיאס ורבין: הוא היה ממלא מקום שקיבל רשות לחנך.

<בלה רדונסקי: הוא היה ממלא מקום.

איילת נחמיאס ורבין: שנה וחצי הוא חינך כיתה למרות שהוא היה ממלא מקום.

יעקב מרגי: היא אמרה עד קרות האירוע.

יעקב מרגי: עכשיו נשמע.

איילת נחמיאס ורבין: את נגעת בנקודה מאוד כאובה.

איילת נחמיאס ורבין: הוא היה ממלא מקום שנה וחצי שקיבל רשות להיות מחנך.

יעקב מרגי: עומרי, תירגע.

יעקב מרגי: אתה לא תעשה תנועת ביטול.

יעקב מרגי: אני מכבד אותך ואתה גם מצפה שיכבדו אותך.

מירב בן ארי: לממלא מקום אין זמן מוגדר?

יעקב מרגי: חברות הכנסת לא מסייעות בידי להגיע ליעד.

מירב בן ארי: אדוני היושב ראש, האם לממלא מקום אין זמן מוגבל שהוא ממלא מקום?

מירב בן ארי: הוא ממלא מקום במשך שנה?

<בלה רדונסקי: אני אסביר.

<בלה רדונסקי: יש הנחיות מאוד מדויקות גם בתקשי"ר לגבי העסקת ממלאי מקום ובאיזה אופן הם נכנסים לבתי ספר.

איילת נחמיאס ורבין: למה אתם לא עונים למרכז המחקר והמידע של הכנסת?

איילת נחמיאס ורבין: ביקשתי כבר בחודש יולי האחרון.

איילת נחמיאס ורבין: למה אתם לא עונים לעבודת מרכז המחקר והמידע?

איילת נחמיאס ורבין: אני קיבלתי מהם לפני כמה ימים תשובה האומרת שהם לא מצליחים לקבל כל נתונים על ממלאי מקום.

יעקב מרגי: איילת, הדיון יסתיים, לא נקבל תשובות וההורים יצאו מאוכזבים.

איילת נחמיאס ורבין: אתה צודק.

יעקב מרגי: תנו לי למקד.

מירב בן ארי: שאלתי כמה זמן הוא ממלא מקום.

מירב בן ארי: כל החיים הוא ממלא מקום?

יעקב מרגי: אני מבקש מכן.

יעקב מרגי: לא נתקן את כל מערכת החינוך ומשרד החינוך בדיון הזה.

יעקב מרגי: תנו לי להתמקד בסוגיה לשמה התכנסנו.

יעקב מרגי: עזבו את השאלות האחרות.

<בלה רדונסקי: אני אומרת עובדתית.

<בלה רדונסקי: ממלאי מקום, עד קרות האירוע, לא חייבו אישור מראש של אגף כוח אדם בהוראה וגם לא חייבו מראש השכלה פדגוגית כמו שנדרש מעובדי הוראה.

<בלה רדונסקי: מיד אחרי קרות האירוע, אנחנו שינינו.

<בלה רדונסקי: אגף כוח אדם בהוראה שינה את הנהלים באופן כזה שאני רק אציין כאן ארבע נקודות מתוך הנהלים.

<בלה רדונסקי: הראשונה, על מנהל בית הספר היום לבדוק מראש האם הוא מאושר בכלל לעבודה.

<בלה רדונסקי: השנייה, שהליך האישור כולל הגשת מסמכים כאשר ממלאי מקום כבר לא יכולים – להבדיל מעובדי הוראה – להגיע ללא הגשת מסמכים כולל אישור משטרת ישראל על אי מניעתה עסקת עברייני מין.

<בלה רדונסקי: השלישית היא שמנהלי המוסדות מתבקשים להגיש את כל המועמדים למילוי מקום מבעוד מועד כי בפועל, במציאות, אתם יודעים, מורה חולה, קורה משהו, מחפשים מילוי מקום.

<בלה רדונסקי: המערכת שינתה בכלל את ההסתכלות על ממלאי המקום.

יעקב מרגי: יש העדפה לממלא מקום מתוך מערכת החינוך.

<בלה רדונסקי: העדיפות היא לממלא מקום בתוך המערכת אבל כאשר לא נמצא, וקורה שלא נמצא כי כל המורים צריכים להיכנס לכיתות, אז אנחנו דורשים היום מכל המנהלים להיערך מראש לגבי מילויי המקום.

יעקב מרגי: אין ספק שהיה כאן כשל.

יעקב מרגי: בבית ספר "נעמי שמר", המורה, נשוא הדיון הזה, אני לא רוצה לכנות אותו בכינויים נוספים, שנה וחצי מחנך.

יעקב מרגי: גם אם בהגדרה, בטייטל, הוא ממלא מקום, היה כאן כשל שמעלה שאלות.

יעקב מרגי: התחושה שלי, ואני לא סובל מפרנויה, שלמאן דהוא במערכת היה עניין שהמורה הזה יועסק.

<בלה רדונסקי: אני לא מכירה את העניין הזה.

יעקב מרגי: זה חייב להיבדק ולהיחקר.

איילת נחמיאס ורבין: איך הוא עקף את החסימה?

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב ראש, היא אומרת מה המסקנות שהוסקו.

יעקב מרגי: התשובה שלה לא הסתיימה.

מירב בן ארי: לוועדה יש זמן מוגבל.

מירב בן ארי: מה עשיתם עת קרה המקרה?

<בלה רדונסקי: התחלתי לפרט.

<בלה רדונסקי: אני תכף אסיים ואת תשמעי את הדברים.

איילת נחמיאס ורבין: כשבאה יועצת משפטית לענות על משבר כזה, זה נורא קשה.

יעקב מרגי: היא מסיימת את החלק המשפטי ונעבור לאנשי המקצוע.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא רוצה תשובות משפטיות.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה תשובות ענייניות, חינוכיות.

<בלה רדונסקי: אני אתן הכול.

יעקב מרגי: לא, את לא תתני הכול.

יעקב מרגי: אני אומר לך מה תתני.

<בלה רדונסקי: עוד שתי נקודות ונעבור לצוות.

<בלה רדונסקי: אני רוצה להעלות עוד שתי נקודות קצרות ונעבור לצוות שידבר על מה נעשה בפועל בשטח.

<בלה רדונסקי: מעבר למה שאני קראתי שאלה הנחיות שינוי במטה, אנחנו גם בקשר עכשיו עם משרד המשפטים ובדיונים.

<בלה רדונסקי: אחרי הדיון הזה אנחנו הולכים לדיון המשך במשרד המשפטים לגבי הנושא של התראה בזמן אמת על ידי המשטרה.

<בלה רדונסקי: כמו שאמרנו, זה לא היה יזום.

<בלה רדונסקי: זאת הייתה בקשה שלך בישיבה האחרונה ואנחנו הרמנו את הכפפה יחד עם משרד המשפטים ויחד עם המשטרה ואכן אנחנו עובדים על זה בצורה מאוד רצינית.

יעקב מרגי: גם אתם הייתם בפגרה?

יעקב מרגי: גם משרד המשפטים היה בפגרה?

<בלה רדונסקי: לא.

<בלה רדונסקי: המשכנו.

<בלה רדונסקי: זה לא מפגש אחד.

יעקב מרגי: אני מבקש להאיץ את זה.

<גבריאלה פיסמן: זה בטיפול המשנה ליועץ המשפטי לממשלה.

יעקב מרגי: זה גובל בפיקוח נפש.

<גבריאלה פיסמן: ללא ספק.

יעקב מרגי: אלה תקנות לשעת חירום.

יעקב מרגי: עוד לא דיברנו על המורים במוכר שאינו רשמי, שלא בממלכתי.

יעקב מרגי: אני מבקש, ביום יום, בשעה שעה, בכל רגע.

יעקב מרגי: אני לא רוצה להיות דרמטי ולומר שילדי ישראל בסכנה, אבל הם בסכנה.

<גבריאלה פיסמן: מבחינתנו הנושא הזה מאוד מאוד גבוה.

<בלה רדונסקי: נקודה אחרונה לפני שאני מעביר את רשות הדיבור לצוות.

<בלה רדונסקי: אני רוצה לומר שכמערכת מאוד מאוד גדולה המטרה העיקרית שלנו הייתה, זה לא עניין של טיוח למרות שזה נתפס כך, כדי שמקרה כזה לא יישנה, שזה לא עניין של רמה פרסונלית אלא ברמת המערכת, ההנחיות והנהלים.

יעקב מרגי: את מבינה שאנחנו מתאפקים.

יעקב מרגי: את אומרת דברים ואנחנו מתאפקים.

יעקב מרגי: אני מעביר את רשות הדיבור למנהלת מחוז תל אביב.

יעקב מרגי: אני לא אתן לאף אחד להתפרץ.

יעקב מרגי: אנחנו נשאל שאלות נוקבות ומתבקשות, אבל אני לא אתן לאף אחד להרים את הקול, גם אם היא תאמר דברים שלא מסתדרים לכם עם העובדות ועם האמת.

יעקב מרגי: חכו, תקבלו זמן להגיב.

יעקב מרגי: גברת חיה שיטאי, אמרתי קודם.

יעקב מרגי: יש כאן תחושות קשות ועובדות קשות.

יעקב מרגי: לא רק תחושות אלא עובדות קשות.

יעקב מרגי: אני חוטא למטרה כשאני אומר תחושות של ההורים.

יעקב מרגי: עובדתית בית הספר לא טופל.

יעקב מרגי: אני מאתגר אתך להתמודד עם זה.

יעקב מרגי: עובדתית הילדים לא טופלו על ידי המערכת.

יעקב מרגי: עובדתית המורים לא טופלו על ידי המערכת.

יעקב מרגי: עובדתית חייתם – סליחה, תכחישי את זה – די בשלום עם מה שקורה בבית הספר "נעמי שמר" אחרי האירוע.

יעקב מרגי: כמה חודשים מאז האירוע קרה?

איילת נחמיאס ורבין: זה היה בתחילת יוני.

<עומרי: חמישה חודשים.

יעקב מרגי: עכשיו תתמודדי עם השאלות.

<חיה שיטאי: קודם כל, אני כן אומר שעם היוודע האירוע, נערכנו בחשיבת חירום איך לשלוח צוותים מוגברים לבית הספר.

<חיה שיטאי: זה אירוע כואב וקשה ואני יכולה קודם כל לומר באופן אישי, ומי שמכיר את דרך ההתנהלות שלי יודע, שמאז קרות האירוע ועד היום אני מעורבת בו כמעט ברמה יום יומית.

<חיה שיטאי: דווקא כדי שנקצר ונגיע לעיקר הדברים שאני אוכל גם לענות על שאלות, אני רוצה לאפשר למפקחת על הייעוץ לתת סקירה קצרה ומסודרת של הפעולות שעשינו.

יעקב מרגי: גברתי המפקחת, אין לנו הרבה זמן להתחיל לדבר באופן כללי.

יעקב מרגי: את אמרת שנקטתם בחירום.

יעקב מרגי: חירום, אני יודע מה זה חירום.

יעקב מרגי: בעברי גם הייתי אחראי על תחום חירום ברשות מקומית גדולה מאוד.

יעקב מרגי: אני יודע מה זה חירום.

יעקב מרגי: אני יודע מה זאת התנהלות בחירום ומה זאת התנהלות בשגרה.

יעקב מרגי: כשאת אומרת לי חירום, בשבילי כל הנורות האדומות דולקות, מהבהבות ועובדות.

יעקב מרגי: את יכולה לומר לי איזה צוות מקצועי פסיכולוגי קיבלו הילדים?

יעקב מרגי: קיבלו ההורים?

יעקב מרגי: קיבל בית הספר?

יעקב מרגי: קיבלו המורים?

<חיה שיטאי: אני מאוד מבקשת שהיועצת שהייתה מהיום הראשון, אני שלחתי אותה להיות נוכחת, תתייחס.

<חיה שיטאי: משפט אחד שאני חייבת לומר כי היה קשה לי לשמוע אותו.

<חיה שיטאי: מאז שקרה האירוע אני פתחתי את דלתי ולא היה אחד, הורה – ויש לי על זה תיעוד – שרצה לפגוש אותי ולא פגש אותי, גם ברמה הפרטנית וגם ברמה קבוצתית.

<חיה שיטאי: לא היה מצב שלא נעניתי לכך.

<חיה שיטאי: אני מוכרחה להגיד את זה.

<חיה שיטאי: נפגשתי במהלך הקיץ באופן פרטני, נפגשתי אחר כך עם ההורים שפנו בכל שבר וגם אחרי כן נפגשתי עם נציגויות של הורים.

<חיה שיטאי: קשה לי להבין את הפער ואמרתי את זה גם להורים בפגישה.

<חיה שיטאי: אמרתי להם שעם רגשות אני לא יכולה להתווכח ואני קשובה לרגשות שלהם אבל יש כאן איזשהו פער, ואני חוזרת על הדברים שלי, איך רואים את הדברים.

<חיה שיטאי: ברגע שיש פער כזה, אני מחויבת להתייחס אליו.

יעקב מרגי: בסדר, בואי נשמע אם הפער מציאותי או לא.

יעקב מרגי: יכול להיות שהם הוזים הזיות.

יעקב מרגי: בואי נשמע.

<פנינה אמסטרדמר: אני המפקחת בעיר תל אביב-יפו.

<פנינה אמסטרדמר: אני רוצה להקדים ולומר שזה אחד המצבים היותר קשים.

<פנינה אמסטרדמר: אני חושבת שזה סיוט של כל הורה.

יעקב מרגי: לבית הספר הזה יש יועצת חינוכית?

<פנינה אמסטרדמר: יש יועצת.

יעקב מרגי: כמה שעות תקן יש ליועצת?

<פנינה אמסטרדמר: משרה מלאה.

<פנינה אמסטרדמר: מאה אחוזי משרה.

יעקב מרגי: מאז המקרה או בכלל, תמיד היה?

<פנינה אמסטרדמר: תמיד.

מירב בן ארי: בכלל.

מירב בן ארי: תמיד יש יועצת בבית הספר.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: אל תגידי בכלל.

יעקב מרגי: יש בתי ספר שאין בהם יועצות.

<פנינה אמסטרדמר: בבית הספר יש יועצת במשרה מלאה.

<פנינה אמסטרדמר: תמיד הייתה.

יעקב מרגי: נגמר.

יעקב מרגי: קיבלתי תשובה.

<פנינה אמסטרדמר: בעקבות האירוע, מנהלת המחוז הקצתה שעות נוספות וגייסנו וקלטנו יועצת נוספת לטובת בית הספר יועצת נוספת בשם רינת בורוביץ שהיא נקלטה.

<עומרי: נשמח להכיר אותה.

<קריאה: עם מי היא נפגשה?

איילת נחמיאס ורבין: היועצת לא פגשה את ההורים?

<פנינה אמסטרדמר: היועצת הנוספת נכנסה כדי לתת מענה לכיתות על מנת שיועצת בית הספר אביטל תוכל להתפנות לנושא.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: הבנו.

איילת נחמיאס ורבין: מה הבנת?

יעקב מרגי: היא אמרה שכדי לפנות את היועצת הקבועה רק לנושא הזה, נכנסה יועצת נוספת.

<פנינה אמסטרדמר: אני רוצה לסקור את הפעולות שעישנו מאז האירוע.

<פנינה אמסטרדמר: באירועים חריגים, כשיש מצב משברי, אחת המטרות שלנו היא להחזיר את בית הספר לשגרה.

יעקב מרגי: מתי?

יעקב מרגי: מתי אתם רוצים להחזיר את בית הספר לשגרה?

<עומרי: ברגע שההורים יפסיקו להפגין בשטח בית הספר.

יעקב מרגי: אל תעזור לי.

<פנינה אמסטרדמר: אני אומר מה עשינו באופן כללי.

<פנינה אמסטרדמר: מיד עם היוודע האירוע, התגייס צוות של פיקוח כולל ופיקוח על העיר, נציגי השירות הפסיכולוגי, כדי לסייע לבית הספר להתמודד.

<פנינה אמסטרדמר: הפעולות המיידיות שננקטו היו קודם כל לגייס את המחנכת של הכיתה שהייתה בחופשת לידה, להביא אותה, להכין אותה, לעזור לה וללוות אותה בשיח עם הכיתה.

<פנינה אמסטרדמר: פעולה נוספת הייתה לכנס את חדר המורים, גם להיות שם עבורם כי זה היה הלם וטלטלה לכל בית הספר.

יעקב מרגי: אני שמח על החרדה לצוות המורים וצוות בית הספר.

<פנינה אמסטרדמר: כולם עברו את זה.

יעקב מרגי: כולם עברו את החוויה.

<פנינה אמסטרדמר: זאת הייתה הפתעה מאוד גדולה.

<פנינה אמסטרדמר: אני אומר שכולם שאלו את השאלה איך זה קורה.

<פנינה אמסטרדמר: היה צריך לדבר גם עם המורים ולעבוד אתם.

<פנינה אמסטרדמר: המורים הונחו איך לאתר ילדים בסיכון ואיך לאתר ילדים במצוקה.

<פנינה אמסטרדמר: בדרך כלל בשגרה יש פסיכולוגית אחת לכל בית ספר אבל לאור המצב הנוכחי, מיד אחרי שזה נודע, שתי פסיכולוגיות – מנהל התחנה לשירות הפסיכולוגי - - -

<יפעת: עם מי הם נפגשו?

יעקב מרגי: עם כל הכבוד, אני אוציא אותך.

איילת נחמיאס ורבין: תרשה לי לשאול את פנינה שאלה קטנה.

איילת נחמיאס ורבין: מישהו הנחה את המנהלת להתקשר להורים של הילדות והילדים שנפגעו?

<עומרי: לא צריך להנחות.

איילת נחמיאס ורבין: כן צריך.

איילת נחמיאס ורבין: תנו לנו לעשות את העבודה שלנו.

<פנינה אמסטרדמר: אני רוצה לדייק ולהגיד לך שלא ברור היה בשלב זה, למעט ילדה אחת שהאם הגיעה לבית הספר ודיברה עם המנהלת וסיפרה לה, לא היה ידוע, ועד היום ספציפית.

<פנינה אמסטרדמר: אנחנו יודעים היום על שלושה ילדים שנפגעו.

<קריאה: מה?

יעקב מרגי: פנינה, תעצרי.

יעקב מרגי: תקשיבי טוב.

יעקב מרגי: אני לא צריך תשובות.

יעקב מרגי: לי כבר יש את המסקנה של הדיון.

יעקב מרגי: תקשיבי טוב טוב.

יעקב מרגי: ברגע שאמרת שהיה ידוע לכם על אחת, שתיים, שלוש, ארבע, זה מעיד כאלף עדים.

יעקב מרגי: הפתיח שלכם היה גרוע.

יעקב מרגי: החרדה לצוות, אמרתי.

יעקב מרגי: תמיד אמרתי טיפול במורים, טיפול בהורים, טיפול בילדים.

יעקב מרגי: יכול להיות שזה הפער.

יעקב מרגי: טיפלתם בצוות.

יעקב מרגי: תקשיבי.

יעקב מרגי: אם את אומרת לי שהיה ידוע לכם על אחד-שניים, מזל שעצרתי אותך ולא נתתי לך להמשיך.

יעקב מרגי: אני חושב שהייתי מאופק והתאפקתי וגם קצת סובלני וסבלני לשמוע את הדברים למרות שהדברים זועקים.

יעקב מרגי: לא לחינם רמזתי על ועדת הבדיקה בכפר סבא, בכרמיאל ועוד כמה בדיקות שהמשרד מסמס עד שאנסנו אותו לקיים את הדיונים.

יעקב מרגי: את המסקנות לא קיבלנו.

יעקב מרגי: לא יודע מה החרדה הזו, להגן ולהגן.

יעקב מרגי: עם כל הכבוד, זה שאתם מדריכים את המורים, לא בהכרח המורים מסוגלים לתת את המענה הנדרש כאן.

יעקב מרגי: אתם יודעים איך היה צריך לטפל בזה?

יעקב מרגי: אני אומר לכם איך היה צריך לטפל.

יעקב מרגי: מרגע שקרה מה שקרה בבית הספר, הפיגוע הזה קרה בבית הספר, לא עוד יועצת, לא עוד פסיכולוגית אלא צוותים שלמים שלוקחים ילד-ילד והורים.

יעקב מרגי: זה הפער כי אצלכם כנראה לא נפל האסימון.

יעקב מרגי: תבואו ותגידו ביושר.

<קריאה: זה לא נעשה.

יעקב מרגי: אני מזהיר אותך.

יעקב מרגי: אני אוציא אותך.

יעקב מרגי: תקשיבו טוב.

יעקב מרגי: זה הפער.

יעקב מרגי: אולי עשיתם מה שאתם רגילים לעשות בשגרה.

יעקב מרגי: יש התנהלות של חירום ויש התנהלות בשגרה.

יעקב מרגי: עובדתית בית הספר "נעמי שמר", הטרגדיה השנייה שלו היא שהמחלוקת בין ההורים נתנה לכם מפלט.

איילת נחמיאס ורבין: נכון.

יעקב מרגי: אני אומר את זה כי אני לא מאמין שאנשי מקצוע יכולים לקבל בשוויון נפש את קצב הטיפול שלכם מול גודל הבעיה.

יעקב מרגי: אתם רוצים שאני אתן לכם כאן הרצאה על מה קורה לילד שניפגע?

יעקב מרגי: מה הוא יכול לפתח?

יעקב מרגי: איך משפחה, סליחה על הביטוי, מתחרפנת?

יעקב מרגי: אתם יושבים ומדברים אתי על נכנסנו לפעולות חירום, אנחנו דנים, שמנו עוד יועצת, שמנו עוד פסיכולוגית, אבל על מה אתם מדברים?

יעקב מרגי: חדר מיון קדמי צריך להיות בבית הספר הזה.

יעקב מרגי: זה שעד היום לא הוסקו מסקנות כלפי מי שאישר את המורה הזה, זה פשע.

יעקב מרגי: זה פשע.

יעקב מרגי: אני אומר לכם שזה פשע.

יעקב מרגי: זה שמערכות היחסים, בכלל, זה לא רק לדיון הזה, מפקחת מול מפקחת, מפקחת מול מנהלת מחוז?

יעקב מרגי: תגדירו את זה איך שאתם רוצים.

יעקב מרגי: יש כאן משבר.

יעקב מרגי: לא ייפגע אגו של אף אחד אם צוות התערבות של המשרד ייכנס לנהל את בית הספר לצד המנהלת, לראות איך קורה דבר כזה.

יעקב מרגי: אני יושב בסבלנות מתחילת הדיון כדי באמת לתת לכם להסביר.

יעקב מרגי: תסלחו לי, אלה תשובות של התנהלות יום יומית בבית ספר שאולי איזה ילד התבטא בצורה פוגענית כלפי חברו או עשה מה שעשה.

<פנינה אמסטרדמר: לא השלמתי את הדברים.

יעקב מרגי: אני אתן לך להשלים.

יעקב מרגי: כאן היה פיגוע רב נפגעים.

יעקב מרגי: היה צריך לשמוע את הזעקה שלהם היום, חמישה חודשים אחרי?

יעקב מרגי: מי יתקן את הנזק הזה?

איילת נחמיאס ורבין: אגב, אפילו שלא ידעו מיד שזה פיגוע רב נפגעים, תוך כמה זמן הבינו שהאיש הזה פגע בהרבה ילדים.

יעקב מרגי: יש לי בעיה עם ההבנה שלכם, של המשרד.

יעקב מרגי: יש לי בעיה עם ההבנה של המשרד.

<חיה שיטאי: פנינה לא סיימה את ההתייחסות שלה.

<חיה שיטאי: שנית, אני מבקשת לקחת בחשבון שבמקביל הייתה חקירת משטרה.

<עומרי: בגלל זה לא טיפלו בילדים?

יעקב מרגי: את יודעת מה קורה לך?

יעקב מרגי: בדיוק ג'יפ שנכנס לחול ומתחפר.

יעקב מרגי: כל תשובה מחמירה את המצב ואת הרושם העגום הזה.

יעקב מרגי: מה הקשר לחקירת משטרה?

יעקב מרגי: טיפול פסיכולוגי בילדים?

יעקב מרגי: יש מניעה לתת אותו?

יעקב מרגי: אל תסתתרו.

יעקב מרגי: אל תנסו לתקן כי כל תיקון מחמיר את המצב שלכם.

<פנינה אמסטרדמר: אני חוזרת לדבריי.

<פנינה אמסטרדמר: היועצת של בית הספר, צוות הפסיכולוגית שתוגברו, אנשי המשרד, מדריכה למניעת פגיעות מיניות בשפ"י ומרכזת התחום בשירות הפסיכולוגי הגיעו לבית הספר והיו שם עבור ההורים.

איילת נחמיאס ורבין: איזה הורים?

איילת נחמיאס ורבין: אני לא מכירה אותך.

איילת נחמיאס ורבין: אני יושבת כאן בדיונים רבים וזאת פעם ראשונה שאני נתקלת בך.

איילת נחמיאס ורבין: עם כל הכבוד, תסבירי לנו במחילה עם מי מההורים נפגשו.

איילת נחמיאס ורבין: יש כאן הורים שאני פגשתי ואני פגשתי כאן לפחות חמישה הורים.

<פנינה אמסטרדמר: ביום הראשון, ברגע שזה התפרסם, הגיעו לבית הספר.

<פנינה אמסטרדמר: אף אחד מאתנו עוד לא ידע שזה התפרסם מה היקף התופעה.

<פנינה אמסטרדמר: הגיעו הורים לבית הספר, צלצלו, היו היסטריים, בית הספר תגבר את הכוחות כדי לדבר עם ההורים, להקשיב, לשמוע.

<פנינה אמסטרדמר: השירות הפסיכולוגי הזמין את ההורים לדבר.

<קריאה: לא באנו ל-גוגל.

יעקב מרגי: צא אתה והחבר שלך להתרעננות.

יעקב מרגי: סליחה, אבל אין ברירה.

יעקב מרגי: תנו לי לנהל דיון.

יעקב מרגי: באתי לעזור לכם.

<קריאה: אנחנו מודים לך.

יעקב מרגי: אל תודה לי.

<קריאה: יש כאן הורים שלא דיברו.

יעקב מרגי: תיארתי לעצמי.

יעקב מרגי: רק תתאפק.

יעקב מרגי: אתה רואה שאני התאפקתי עד שהתפוצצתי.

<פנינה אמסטרדמר: השלב הראשון כשקורה דבר כזה, נכנסו לכיתות כדי קודם כל לראות מה קורה עם הילדים ולשמוע.

יעקב מרגי: איך את מתמודדת עם הטענה של הילדים בחקירות שאמרו – וילד לא משקר – להם לא לדבר ולא לספר?

יעקב מרגי: איך מתמודדים עם זה?

<פנינה אמסטרדמר: אני לא יודעת על משפט כזה שנאמר.

<פנינה אמסטרדמר: אני לא שמעתי משפט כזה.

<עומרי: אמרו להם.

<פנינה אמסטרדמר: לא שמעתי משפט כזה.

יעקב מרגי: לא ידעת על זה.

<פנינה אמסטרדמר: לא ידעתי על דבר כזה.

יעקב מרגי: גם לא תדעי ואני אומר לך גם למה לא תדעי.

<פנינה אמסטרדמר: לפחות מאנשים שאני עובדת אתם - - -

יעקב מרגי: לא יספרו לך.

<פנינה אמסטרדמר: אני לא בטוחה.

<פנינה אמסטרדמר: אני חושבת שאני במערכת יחסים מאוד פתוחה עם הצוות של בית הספר.

יעקב מרגי: זאת הבעיה.

יעקב מרגי: עם הצוות.

<פנינה אמסטרדמר: עם הצוות הטיפולי ועם הצוות החינוכי.

יעקב מרגי: זה הקשר.

יעקב מרגי: זה הפער.

<פנינה אמסטרדמר: אני רוצה להגיד שהיו פגישות עם הורים.

יעקב מרגי: אני לא אומר שלא עשיתם כלום, פנינה, חיה ובלה.

<חיה שיטאי: אני דווקא אדם שפתוח להערות והארות וגם בפגישה שלי עם ההורים, הבנתי שיש פער בציפיות ויש פער קודם כל במה שהם מרגישים.

יעקב מרגי: אומר עומרי לשאלתי לגבי מנהלת המחוז שמדובר ב-180 מעלות.

<חיה שיטאי: שמעתי מה הוא אמר.

יעקב מרגי: לי היה קשה להבין מה זה 180 מעלות כי לא למדתי ליבה, אבל הוא הסביר לי.

<חיה שיטאי: אני לפחות ברמת הדיווח, ואמרתי את זה גם להורים, קיבלתי דיווח מאוד מדוקדק ואמרתי שבכל מה שצריך לתגבר את בית הספר, שיתגברו את בית הספר.

יעקב מרגי: את יודעת למה לא יתנו לך?

יעקב מרגי: יש כאן איזה חסם באמצע.

יעקב מרגי: כנראה לא השכלת לזהות אותו או שלא רצית לזהות אותו.

<חיה שיטאי: לא יודעת.

<חיה שיטאי: אני בדרך כלל לא בורחת מדברים לא נעימים ואני היא לא הסיפור.

<חיה שיטאי: הסיפור הוא הילדים, עם כל הכבוד לי, וגם אמרתי את זה יותר מפעם אחת.

<חיה שיטאי: כשישבו אצלי ההורים, עת הגיעו אלי, ודרך אגב, במהלך הקיץ הורים שרצו לפגוש אותי באופן אישי - - -

איילת נחמיאס ורבין: למה נפגשת עם ההורים רק בסוף חודש ספטמבר?

<חיה שיטאי: אני אגיד לך למה.

<חיה שיטאי: גם המפקחת וגם מנהלת צוות הפיקוח של היסודי היו בקשר עם בית הספר, עם ההורים - - -

איילת נחמיאס ורבין: והכול היה טוב.

איילת נחמיאס ורבין: הכול היה מהמם.

<חיה שיטאי: לא הכול היה מהמם.

<חיה שיטאי: היה ברור שיש הרבה מאוד עבודה.

<חיה שיטאי: את לא תשמעי ממני שהיה מהמם.

<חיה שיטאי: הם נפגשו אתם וטופלו.

<חיה שיטאי: הורים שפנו אלי במהלך הקיץ, מסתבר שהם הורים שלא מייצגים את ההורים האלה אבל אני לא נפגשתי דווקא עם הורים מייצגים.

<חיה שיטאי: אני אמרתי וההנחיה שלי הייתה שכל מי שרוצה להיפגש אתי, יכול להיפגש אתי.

<חיה שיטאי: פגשתי את ההורים כמנהלת מחוז, יש צוות מקומי שמטפל בסיפור, הקשבתי להם.

<חיה שיטאי: עלו הרבה מאוד אמוציות ואמרתי להם, חברים, כדי שנוכל להתקדם, מה צריך לקרות עכשיו?

<חיה שיטאי: מה הייתם רוצים שעוד נוסיף על מה שנעשה?

<חיה שיטאי: בנינו יחד עם ההורים.

<חיה שיטאי: דרך אגב, גם עומרי עוד ישב אצלי פעמיים עם צוות מורים.

איילת נחמיאס ורבין: את שוכחת שבחוויה של ההורים הם היו צריכים – דבר שבעיני הוא פשוט מילה גסה בהקשר של הבית הזה – להפעיל קשרים כדי שתיאותי להיפגש אתם.

<חיה שיטאי: אף אחד לא הפעיל קשרים.

איילת נחמיאס ורבין: הפעילו קשרים כדי שתיאותי להיפגש אתם.

איילת נחמיאס ורבין: זו החוויה שלהם.

איילת נחמיאס ורבין: לא שלי.

איילת נחמיאס ורבין: לא שאת משיבה לי לטלפונים, אבל זאת החוויה שלהם.

<חיה שיטאי: עם רגשות אני לא יכולה להתווכח.

<חיה שיטאי: לא הייתה פנייה אחת ואנשים גם יודעים שיש לי דלת פתוחה ואין דבר כזה שהורה או מי שרוצה לפגוש אותי, לא יפגוש אותי.

<חיה שיטאי: אף אחד לא הפעיל קשרים כדי לפגוש אותי.

<חיה שיטאי: מצטערת.

<חיה שיטאי: אף אחד.

<חיה שיטאי: הייתה פנייה ואמרתי שכמובן אני אפגש אתם.

<חיה שיטאי: בקיץ שלושה הורים באופן פרטני רצו לפגוש אותי.

<חיה שיטאי: אמרתי שיקבעו להם פגישה.

<חיה שיטאי: אין שום בעיה עם זה.

<חיה שיטאי: לא יודעת, יש כאן איזשהו פער.

איילת נחמיאס ורבין: אני מתאפקת.

יעקב מרגי: תתאפקי.

איילת נחמיאס ורבין: אני תוהה.

איילת נחמיאס ורבין: חברת כנסת משאירה הודעה והיא לא חוזרת אליה, אז מתי היא חוזרת להורים?

איילת נחמיאס ורבין: בסדר.

איילת נחמיאס ורבין: אין בעיה.

איילת נחמיאס ורבין: לא שאני חושבת שאני מורמת מעם, למען הסר ספק.

<חיה שיטאי: שוב אני אומרת שאני לא חושבת שאני כאן הסיפור.

<חיה שיטאי: אני כן רוצה שפנינה תאמר איזו תכנית רב מערכתית נבנתה ובואו נראה איך ממשיכים הלאה.

איילת נחמיאס ורבין: עד שלא תהיה שקיפות.

איילת נחמיאס ורבין: את כרגע אמרת שאת לא העניין, אבל בכל הכבוד, את בעניין כי את המייצגת הישירה של המשרד.

איילת נחמיאס ורבין: אם המשרד לא מוצא לנכון להשיב על שאלות ששלחנו – עם כל הכבוד, לא אני אלא יושב ראש ועד החינוך – ומי שבא להציג את העמדה שלכם היא קודם כל בלה, עם כל הכבוד שיש לי לייעוץ המשפטי של משרד החינוך, סליחה, יש כאן בעיית שקיפות קשה.

איילת נחמיאס ורבין: סליחה.

איילת נחמיאס ורבין: תענו על השאלות.

איילת נחמיאס ורבין: אני מוכנה להקריא אותן.

<בלה רדונסקי: אני רק רוצה לעדכן את הוועדה.

<בלה רדונסקי: בימים אלה אנחנו מסיימים מסמך לגבי הדברים שאנחנו גם נוציא, גם להורים, באופן מאוד מסודר גם לגבי נושא המערכות וגם לנושא השינויים שנעשו והנהלים שחודדו.

<בלה רדונסקי: כל ההיקף של הדברים.

<בלה רדונסקי: זה יצא בימים הקרובים.

איילת נחמיאס ורבין: יצא מה שהיה בפרשה?

איילת נחמיאס ורבין: איך תפקדה המנהלת וכולי וכולי וכולי?

<בלה רדונסקי: יש דברים.

<בלה רדונסקי: מאוד חשוב לי שפנינה כן תציג את הדברים.

<פנינה אמסטרדמר: יש מהלך דברים שעשינו.

<פנינה אמסטרדמר: אני קודם כל רוצה להגיד שהשירות הפסיכולוגי היה שם כל יום, כל הזמן, ונתן מספרי טלפון של הרווחה של השירות הפסיכולוגי ופנה אל ההורים וביקש, כמו צוות בית הספר, לפנות ולהתייעץ.

<פנינה אמסטרדמר: הם שם לכל דבר ועניין לאורך כל היום.

<פנינה אמסטרדמר: היו טלפונים להורים, נעשו פניות להורים במהלך כל התקופה הזאת וביקשו לדעת מה הצרכים של ההורים ואיך אפשר לתת להם מענה.

<עומרי: זאת שערורייה מה שקורה כאן.

יעקב מרגי: בסדר.

יעקב מרגי: אמרתם.

יעקב מרגי: אני אסביר לכם.

יעקב מרגי: אל תתפלאו.

יעקב מרגי: פנינה, אתם לא משכילים להבין.

<פנינה אמסטרדמר: אני רוצה להציג את התכנית שנבנתה מערכתית.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: אני אדרוש ממך להגיש לי אותה, את התכנית שנבנתה.

יעקב מרגי: אנחנו במרחק של חמישה חודשים.

יעקב מרגי: יש כאן משהו שקשה לי להבין למה לא מובן לכם.

יעקב מרגי: לא מובן לכם הפער.

יעקב מרגי: התוצאות שלהם הן שאותם ילדים צועקים שאול המלך.

<עומרי: ואלה צועקים הצילו.

יעקב מרגי: אם זה היה מטופל, אם כל תלמידי בית הספר היו מטופלים - - -

<פנינה אמסטרדמר: זה טופל.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: לא טופל.

יעקב מרגי: לא טופל.

יעקב מרגי: עומרי, צא החוצה.

<פנינה אמסטרדמר: זה מטופל.

<פנינה אמסטרדמר: זה תהליך.

יעקב מרגי: טופל לטעמך.

יעקב מרגי: בסדר?

יעקב מרגי: אני מרגיע אותך.

יעקב מרגי: תקשיבי טוב טוב.

יעקב מרגי: הנה, אני אומר לך פה אחד בוועדה שהטיפול שלכם מבחינתנו לוקה בחסר בצורה משוועת למקרים חמורים כאלה.

<קריאה: פושע.

יעקב מרגי: בסדר.

יעקב מרגי: לא נתווכח.

יעקב מרגי: לא נפל לכם האסימון להישיר מבט ולהבין את הפער.

יעקב מרגי: עשיתם.

יעקב מרגי: אני לא אומר שהלכתם לחוף הים במשך חמישה חודשים.

יעקב מרגי: טיפלתם.

יעקב מרגי: כנראה, מה לעשות, אתם לא מורגלים במקרים כאלה.

יעקב מרגי: זה לא הטיפול.

יעקב מרגי: אם עשיתם ואם זה מה שעשיתם וזה מה שתפרסמו שתעשו תכנית מהיום והלאה, אני אומר לכם שזה לא הקצב שאנחנו מצפים לו כהורים וכאזרחים.

יעקב מרגי: זאת לא המקצועיות שאני כמחוקק, כיושב ראש ועדת החינוך, מצפה ממשרד שמחזיק מערך פסיכולוגי חינוכי עתיר משאבים לתת לבית ספר במשבר.

יעקב מרגי: כנראה לא תבינו.

יעקב מרגי: אני חולק עליך.

יעקב מרגי: אני כיושב ראש ועדת חינוך אומר לך בצורה חד משמעית שאני לא שבע רצון ואפילו מאוכזב.

יעקב מרגי: אני גם מכה על חטא כיושב ראש ועדת חינוך שהסוגיה הזאת צפה לנו רק במישור הפלילי.

יעקב מרגי: אמרתי ביושר.

יעקב מרגי: לא רק באתי אליכם בטענות אלא גם לעצמי.

יעקב מרגי: אם זה היה נופל בשבוע שקיימתי דיון עם המשטרה יחד עם משרד החינוך על המורה הפוגע, תאמינו לי שלא היינו במצב הזה.

יעקב מרגי: הייתי מביא את שר החינוך ואת מנכ"ל משרד החינוך ואת תקציב משרד החינוך לגייס כיתת פסיכולוגים שישבו מבוקר ועד ערב לטפל.

<פנינה אמסטרדמר: לא הייתה היענות הורים לפסיכולוגים.

<פנינה אמסטרדמר: הפסיכולוגים היו כל הזמן.

יעקב מרגי: את לא מבינה.

<עומרי: לא היה כלום.

<פנינה אמסטרדמר: הם ישבו בחדר המורים.

<עומרי: צוות הפסיכולוגים לא הגיע.

יעקב מרגי: עומרי, צא החוצה.

<עומרי: לא הגיע כלום ממה שאמרתם.

<עומרי: כל מה שאת אומרת, זה שקר.

יעקב מרגי: תוציאו אותו החוצה.

<עומרי: אני יוצא.

<עומרי: כל מה שאמרת, זה שקר אחד גדול.

<עומרי: למה המנהלת לא כאן?

<עומרי: כי היא לא מעזה להראות את הפרצוף שלה.

איילת נחמיאס ורבין: למה המנהלת לא כאן?

<עומרי: בושה וחרפה.

<עומרי: עומדת מולנו ומשקרת.

יעקב מרגי: פנינה, כשאת מנסה לענות לי ולומר לי מה שעשית ועושה פעם ועוד פעם ועוד פעם ועוד פעם, אני מבין עד כמה השבר גדול.

יעקב מרגי: יש הסבר לפער.

יעקב מרגי: אל תנסו להסביר.

יעקב מרגי: יש פער והפער מובן לי.

יעקב מרגי: כואב לי שלא מובן לכם.

יעקב מרגי: כואב לי ואני מנסה לא ללכת למקום שנוח לכם לא להבין את זה.

יעקב מרגי: יש כאן כשל חמור מאוד של משרד החינוך בטיפול בבית ספר "נעמי שמר" על כל היבטיו.

יעקב מרגי: נקודה.

יעקב מרגי: זו המסקנה.

יעקב מרגי: זו המסקנה המתבקשת.

יעקב מרגי: אלה לא תחושות.

יעקב מרגי: גברת חיה, אני רוצה לשמוע ממך עוד.

יעקב מרגי: הספיק לי מה שאמרת עד עכשיו.

יעקב מרגי: יש כאן כשל חמור וכנראה גם יש לכם בעיה בתפיסה.

יעקב מרגי: תצטרכו לכתוב תורת לחימה חדשה, איך מתמודדים עם תופעה כזאת.

יעקב מרגי: אני אומר לכם, אל תישנו טוב.

יעקב מרגי: לצערי הרב אני בתחושה שיש עוד בתי ספר שחווים את זה וזה עוד לא התגלה.

יעקב מרגי: עוד ילדים חווים את הרעה החולה הזאת ביום יום שלנו, בהווה.

יעקב מרגי: זו הייתה מנת חלקנו בעבר.

יעקב מרגי: חשבנו שעם המודעות שהולכת וגוברת שלנו בחברה לגבי פגיעות מיניות, אולי התופעה הזאת פסקה, אבל אני שומע תשובות ממשרד החינוך ואומרים בסדר, מטפלים.

יעקב מרגי: לא מטפלים.

יעקב מרגי: תקשיבו טוב טוב, כל ילד בבית הספר "נעמי שמר", אני לא מדבר על אלה שנפגעו, שהיה תלמיד בבית הספר הזה בזמן הזה, חייב טיפול.

יעקב מרגי: חייב טיפול.

יעקב מרגי: כל הורה של ילד שנפגע חייב טיפול.

יעקב מרגי: לא צריך את בית המשפט כדי שיכריע.

יעקב מרגי: אתם יודעים מי אמור לממן ולתת את הטיפול המקצועי הכי טוב?

יעקב מרגי: המדינה.

יעקב מרגי: המשרד.

יעקב מרגי: המשרד פשע, המשרד כשל, המשרד העסיק מורה פדופיל במערכת החינוך בידיעה.

יעקב מרגי: הייתי מצפה שמי שכשל יתנהל אחרת.

יעקב מרגי: קיבלתי, כמו שאני מקבל בהרבה נושאים במשרד החינוך, שיש זמן ואנחנו מטפלים.

יעקב מרגי: בדרך כלל אני לא יוצא כך על עובדים.

יעקב מרגי: אני לא בא אליכם כבלה, כחיה, כפנינה אלא אני פונה משרד החינוך.

יעקב מרגי: אל תענו לי.

יעקב מרגי: תעשו לי טובה, אל תענו לי.

יעקב מרגי: לא אתן לך כי זה רק יחמיר את המצב של המשרד.

יעקב מרגי: אני אומר לך בצורה חד משמעית שאני פונה למשרד ואני בדרך כלל שומר על כבודם של עובדי משרד החינוך בוועדה.

יעקב מרגי: לא הוכשרתי למה שאתם הוכשרתם אבל הייתה לי ציפייה כאזרח, כאבא לילד במערכת החינוך הממלכתי, כיושב ראש ועדת החינוך שמישהו מאנשי המקצוע מבין.

יעקב מרגי: לצערי הרב לפחות אלה שיושבים כאן, שניסו להסביר לי, לא מבינים את השבר.

<פרנק: אני אבא לילד שהוא לא בשכבה.

<פרנק: הוא נחשף לזה כמו כל ילדי בית הספר.

<פרנק: אני רוצה לקחת משהו שאתה כבוד היושב ראש אמרת בתחילת הדברים.

<פרנק: אתה הזכרת אירוע שהיית בו בכור ואמרת באופן מאוד מאוד טבעי שכינסו את כולם ואמרו.

<פרנק: כאן מנהלת בית הספר, ענת מני, לא כינסה אף אחד.

<פרנק: אף אחד.

<פרנק: עד עצם היום הזה אף ילד לא קיבל תשובות.

<פרנק: הבן שלי לפני שבועיים שאל אותי האם יש גם מורה פדופילית.

<פרנק: אף אחד לא בא ואמר להם זה לא יקרה יותר.

<פרנק: המשפט הפשוט הזה לא נאמר.

<פנינה אמסטרדמר: זה נאמר.

<פרנק: לא לילדים.

<פנינה אמסטרדמר: זה נאמר לילדים.

יעקב מרגי: את לא ברשות דיבור.

יעקב מרגי: את לא עונה.

<דפנה: לא נפגשו עם אף ילד בבית הספר.

<פרנק: הדבר השני.

<פרנק: אתה אמרת דבר מאוד נכון.

<פרנק: יש דעות שונות בבית הספר.

<פרנק: יש דבר אחד שצריך למוסס אותו ואתם מנצלים אותו ואלה הדעות השונות בקרב ההורים, ואתה אמרת את זה.

<פרנק: אסור שזה יהיה.

<פרנק: אתם מנצלים את זה בצורה צינית.

יעקב מרגי: למה אתה פונה אליהם?

<פרנק: יש כאן ניהול כושל של בית הספר שמתחיל במנהלת ועובר עד משרד החינוך.

<פרנק: מתחיל במנהלת.

<פרנק: אני גמלאי של משרד ראש הממשלה, אני אומר לך כבוד היושב ראש שלמנהלת יש מחויבות כלפי המורים, כלפי התלמידים וכלפי ההורים.

<פרנק: היא קודם כל מנהלת בית ספר.

<פרנק: כמו שלמנכ"ל יש מחויבות כלפי בעל המניות שלו, הלקוחות שלו והעובדים שלו.

<פרנק: כאן היא כשלה.

<פרנק: חוסר האמון הגדול שיש מתחילת השנה הוא על הדבר הזה והם נותנים גב בצורה קטגורית למנהלת הזאת.

יעקב מרגי: תודה.

<יפעת: חשוב לי לומר משהו.

<יפעת: לאור כל מה שנאמר כאן ולאור הפער האדיר בין מה שהנכבדות כאן חושבות שנעשה, שלא דובר עם שום ילד.

<יפעת: הילדה שלי בכיתה ג' מקבילה.

<יפעת: אני אתאר לכם מצב.

<יפעת: את אומרת שהיה צי של יועצות.

<יפעת: בשבוע אחרי שזה קרה, אתם יודעים שילדים מכיתות ה' ו-ו' ירדו לילדות בכיתות ב' ושאלו איפה נגעו בהן ומה עשו להן ואיפה הוא דחף להן אצבעות?

<יפעת: את יודעת שהבת שלי בכיתה המקבילה, לא בכיתה הנפגעת, יודעת להגיד כל אחת איפה הוא נגע בה ולמה?

<יפעת: את יודעת שמאז שהמנהלת הסתובבה ואמרה להם לא לדבר, אף אחד לא דיבר עם הילדים?

<יפעת: יש לי ילד בכיתה ו', יש לי ילדה בכיתה ג', אף אחד לא נכנס לדבר עם הילדים ולהגיד להם שהם שמורים ומוגנים.

<יפעת: לצערי גם אני לא יכולה להגיד את זה.

<יפעת: הדבר הכי חשוב שאני רוצה שיצא מהוועדה הזאת, לאור כל מה שנאמר כאן, והפער האדיר בין זה שהן בטוחות שהיה טיפול מצוין לבין התחושות הקשות מאוד של ההורים, המערכת הזאת לא יכולה לבדוק את עצמה.

<יפעת: חייבת לקום ועדה חיצונית שתבדוק את המערכת.

<יפעת: אני רוצה להגיד לך שבשנת 2013 התקיים דיון בנושא מורים מחליפים.

<יפעת: הייתה כל הגוורדיה של משרד החינוך.

<יפעת: אם היה מתקיים חצי ממה שנאמר שם, המקרה הזה לא היה קורה.

<יפעת: לכן המערכת הזאת לא יכולה לבדוק את עצמה.

<יפעת: אין לנו אמון שהמערכת הזאת תדע להפיק את הלקחים לא רק בשביל הילדים שלנו אלא בשביל כל הילדים במדינת ישראל.

<יפעת: ממש חשוב לי שמהוועדה הזאת יצא שתקום ועדה חיצונית אובייקטיבית לבדוק את כל האירוע שקרה ומה צריך לקרות.

<יפעת: עובדה שאנחנו נמצאים כאן חמישה חודשים אחרי ויש פער, יש תהום בינינו.

<יפעת: תהום.

<יפעת: כנראה משהו לא עבד.

<יפעת: אם אני חושבת כך ואת חושבת כך, כנראה משהו לא עבד ולכן רק גורם חיצוני יוכל לבדוק את האירוע בלי לכסתח על אף אחד.

<יפעת: לבדוק את כל הפרטים, איך אדם שהיה חסום במערכת נכנס, מי שחרר אותו מהמערכת, גם הפקת לקחים אישית לכל הגורמים במערכת ומה צריך לעשות כדי שהדבר הזה לא יקרה בשום בית ספר כי אם חס וחלילה – ואני מסתכלת לכם בעיניים – עוד ילד אחד ייפגע מינית בבית ספר, זה על ראשכם, זאת אחריות שלכם כי אתם לא הפקתם לקחים.

<יפעת: זאת גם אחריות שלי כאימא.

<דפנה: גם אנחנו רוצים לחזור לשגרה.

<דפנה: זה מאוד שקשה לנו לחזור לשגרה.

<דפנה: יש אצלנו באמת איזושהי מחלוקת בין ההורים.

<דפנה: לדאבוננו אנחנו נציגים של כיתה שנפגעה.

<דפנה: יש גם הרבה הורים נוספים שמבינים את חומרת המקרה, מה קרה בבית הספר, מה קרה במשרד החינוך ושהילדים שלהם כמעגל שלישי גם הם פגועים.

<דפנה: יש גם הורים שחושבים שהם מעדיפים לטמון את הראש בחול ולא להבין מה זה שהילדים שלהם נכנסו אליהם ודיברו אתם על פדופיל, אגב, לפני שדיברו עם ההורים.

<דפנה: הילדים למדו מהמורים שהיה בבית הספר פדופיל.

<דפנה: הילדים באו הביתה וסיפרו שהיה פדופיל.

<דפנה: ישבנו ביחד.

<דפנה: חיה, גם אנחנו רוצים שגרה.

<דפנה: אנחנו לא יכולים לנהל שגרה.

<דפנה: את צריכה להנחות את המנהלת לדבר עם ההורים, לעשות אספות הורים.

<דפנה: אני פעם ראשונה פגשתי אותך פנינה באספת ההורים בה עומרי ביקש באופן מתמיה – אספת ההורים הייתה בסוף ספטמבר – לעשות מיפוי של הילדים בכיתה כי עד אז לא היה טיפול ולא היה מיפוי.

<דפנה: מנהלת בית הספר ישבה מולי לפני סוכות ואמרה לי שכנראה היו פגיעות בילדים.

<דפנה: שיש לה כיתה שלמה.

<דפנה: היא אמרה כנראה.

<דפנה: היא אמרה שהיא לא יודעת כמה ילדים נפגעו.

<דפנה: אנחנו עכשיו מגלים עוד כל מיני פגיעות.

<דפנה: הם לא יודעים שבנים נפגעו.

<דפנה: אנחנו מדברים על כמעט כיתה שלמה שנפגעה פיזית.

<דפנה: ההתנהגות הזו בכיתה נובעת מחוסר טיפול.

<דפנה: שתי פסיכולוגיות שדיברת עליהן, הן פסיכולוגיות שעובדות בבית הספר ומלוות את השכונה תמיד.

<דפנה: פסיכולוגית אחת התקשרה אלי ואמרה לי שאני צריכה לפנות לפסיכולוגית חיצונית שמתמחה בנושא.

<דפנה: המקרה שהיה לפני שבועיים בכיתה, התפרצות של ילדים, המחנכת עצמה אמרה לנו ולבית הספר שהיא יודעת שהיא לא למדה איך לטפל במקרה.

<דפנה: אף אחד לא לימד אותה.

<דפנה: היא מחנכת, היא נכנסה לכיתה בלי שום הסברים איך לדבר עם הילדים האלה.

<דפנה: לא היא קיבלה הנחיות ולא אף מורה אחר.

<דפנה: חיה אמרה שהיא קיבלה מהמנהלת רשימה של הורים שהיא התקשרה אליהם.

<דפנה: אני מבטיחה לך שאלי אף אחד לא התקשר.

<דפנה: היועצת התקשרה אלי פעם אחת בתחילת החופש הגדול וזהו.

<דפנה: המגמה היא דלתי פתוחה, להתראות ואני משתדלת לא לראות אתכם.

<דפנה: היועצת ישבה אתי ובכתה.

<דפנה: כל פעם שאנחנו מדברות, היא מלאת דמעות.

<דפנה: אז לא, הם לא קיבלו, לא הצוות קיבל טיפול, אף אחד בצוות לא קיבל טיפול.

<דפנה: אנחנו נמצאים ביום במצב שאנחנו ישבנו בשבוע שעבר עם התכנית שרצית לדבר עליה שגובשה לכיתה, אנחנו מדברים על חמישה חודשים אחרי המקרה אז גובשה התכנית ואנחנו צריכים לתת הנחיות לצוות.

<דפנה: כן, אנחנו יושבים עם הצוות ואומרים לו, תשמעו, שלוש קבוצות, אתם חייבים לעשות שלוש קבוצות לפי התוכן של הילדים ולא סתם לחלק ביניהם.

<דפנה: יש ילדים שכן יכולים לדבר ויש ילדים שלא יכולים לדבר.

<דפנה: אל תדברו אתם על פגיעה מינית, אל תדברו אתם על פדופיל, אל תתחילו עם רגשות עצובים.

<דפנה: ואת יודעת מה?

<דפנה: הן כותבות את הכול כי זאת פעם ראשונה שהן שומעות את זה.

<דפנה: הטיפול שהם רוצים לתת לילדים שלי, אני צריכה לחתום שהם נותנים טיפול?

<דפנה: לא.

<דפנה: אינסטינקט בסיסי.

<דפנה: אינסטינקט בסיסי היה להתקשר להורים ומדובר בשלושים הורים בכיתה.

<דפנה: לשאול אם הכול בסדר, אם אפשר לעזור.

<דפנה: אני חושבת שהדבר שהכי מפריע הוא שאנחנו כאן חודש אחרי ועדיין אנחנו מדברים על מה נעשה בגלובלי ואלה שאלות שכולנו שאלנו למעלה מחודש.

<עומרי: עצם זה שאתם אומרים לנו שדלתי פתוחה ומי שרוצה, שיפנה אלי.

<עומרי: אמר כבוד היושב ראש וציין את זה שזה פיגוע.

<עומרי: ראית פעם פיגוע שהפצוע קשה מתקשר להזמין אמבולנס?

<עומרי: אנחנו לא צריכים לבוא אליכם אלא אתם צריכים לבוא אלינו.

<עומרי: אמרתם שנכנסתם לכיתות.

<עומרי: נכנסתם בתיאום עם מי?

<עומרי: נכנסה המנהלת ואמרה: אל תדברו על זה.

<עומרי: לשם כך נכנסתם לכיתות.

<עומרי: משרד החינוך בחר להתחיל את דבריו עם יועצת משפטית וזה אומר הרבה.

<עומרי: מנכ"ל משרד החינוך, אמרתם שהוא עסוק בזה.

<עומרי: שלחנו עשרות מכתבים אבל לא קיבלנו תשובה אחת.

<עומרי: אמרתם שמשרד החינוך לא ענה לנו מעבר לישיבה.

<עומרי: כל מה שסיכמנו בישיבה עם חיה, לא קיבלנו כלום ממה שאמרת כאן.

<עומרי: אמרת צוות רחב של פסיכולוגים.

<עומרי: אחד לא הגיע.

<עומרי: אמרת שתשלחי יועצת למנהלת בית הספר - - -

יעקב מרגי: עמרי, די.

יעקב מרגי: תודה.

<עומרי: אני מבקש מהיושב ראש דקה.

<עומרי: זה חשוב.

<עומרי: באמת התאפקתי הפעם.

<עומרי: אמרת שתשלחי יועצת למנהלת בית הספר, היועצת מציגה את עצמה כיועצת להורים.

<עומרי: אנחנו לא צריכים יועצת.

<עומרי: שלחנו מכתבים שלא נענו על ידך.

<עומרי: את אומרת את לא זוכרת.

<עומרי: תבדקי.

<עומרי: יש לך במייל ממני.

<עומרי: אמרתם שיש יועצת – אנחנו לא מכירים אותה.

<עומרי: המחנכת שאמרתם שהחזרתם, חזרה לשעתיים בשבוע.

<עומרי: אתם מציגים את זה כאילו מי יודע מה עשיתם.

<עומרי: את אומרת שכולם שאלו שאלות.

<עומרי: מי צריך לענות?

<עומרי: אתם צריכים לענות.

<עומרי: אתם הכתובת לתשובות.

יעקב מרגי: תודה.

<עומרי: משפט סיכום.

<עומרי: אני מבקש להתנצל על זה שצעקתי ועל כל מה שנאמר.

<עומרי: אני מתנצל ואני אומר לך למה.

<עומרי: אנחנו ישבנו מולם שלושים פעמים.

<עומרי: לך יש סמכות.

<עומרי: אתה בא ואומר להם אל תענו, כן תענו ומשתיק אותם.

<עומרי: אותנו משתיקים.

<עומרי: אני יושב עם חיה בישיבה והיא אומרת לי שאם אתה תדבר, נגמרה הישיבה.

<עומרי: אלה התשובות שאנחנו מקבלים.

<עומרי: חיה, אל תקטעי אותי.

<עומרי: אלה התשובות שקיבלנו.

<עומרי: משתיקים אותנו.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני מקריא את הסיכום.

יעקב מרגי: הוועדה שמעה על חוסר המעש המחפיר של משרד החינוך, מחוז תל אביב, מנהלת בית הספר בטיפול בילדים הנפגעים, בילדי בית הספר בכלל ובהורי הילדים.

יעקב מרגי: הוועדה מבקשת ממשרד החינוך להיכנס לבית הספר עם צוות פסיכולוגים לטיפול פרטני וקבוצתי בילדים ובהורים.

יעקב מרגי: אם הם לא מסוגלים, הוועדה קוראת למשרד החינוך לתת הפניות – מה שנקרא ואוצ'רים – לטיפול פרטי ופרטני.

יעקב מרגי: הוועדה שמעה שיש תלמידים שמעצימים את מעשה המורה הפדופיל וקוראים לו בקריאות בתוך בית הספר, שאול המלך, כמעודדי המקרה.

יעקב מרגי: זה מעיד על כך שלא נעשתה עבודה מקצועית וחינוכית בתוך בית הספר אחרי המקרה.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת לשר החינוך ומנכ"לו להקים ועדת בדיקה שתבדוק את התנהלות המערכת לפני המקרה בהעסקת המורה כלפי מי שאישר את העסקתו ולבדוק ולחקור למי היה עניין להכניס את המורה הזה למערכת.

יעקב מרגי: זה לא תמים שמורה ממלא מקום נשאר שנה וחצי.

יעקב מרגי: וכן לחקור את התנהלות מנהלת בית הספר וכן התנהלות המחוז בסוגיית בית הספר "נעמי שמר" ולהגיש לוועדת החינוך את המסקנות של ועדת הבדיקה הזאת תוך שישים ימים מהיום.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשטרת ישראל לחקור בחקירה פלילית כלפי האחראים להעסקתו של המורה בהיבט הפלילי ולבחון האם היו היבטים פליליים.

יעקב מרגי: הוועדה מבקשת ממשטרת ישראל להודיע לחקור נקודה זו.

יעקב מרגי: הוועדה תמשיך לעקוב אחרי התנהלות משרד החינוך בסוגיה.

יעקב מרגי: שישים ימים מהיום, יהיו תשובות.

יעקב מרגי: לא יהיו תשובות, יהיה כאן דיון נוסף.

יעקב מרגי: תודה.