הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 20, פרוטוקול מספר 168, 2017-10-23 11:05

יפעת שאשא ביטון: אני שמחה לפתוח את דיון הוועדה, הדיון הראשון שפותח את מושב החורף של הכנסת כך שזה דיון חגיגי.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו דנים בנושא הילדים האלרגיים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נמצאים למעשה בקשר ישיר, עם סיום המושב הקודם, עם מושב הקיץ, בו עסקנו בכל הנושא של ילדים אלרגיים בגילאי לידה עד שלוש, נושא מורכב שדורש טיפול והתייחסות.

יפעת שאשא ביטון: יצאנו כאשר ברקע הייתה החלטה של משרד הרווחה לבטל את הסייעות מבלי שבמקביל ניתן פתרון.

יפעת שאשא ביטון: כולנו יודעים שהסייעות בתוך המערכת הן לא פתרון, לא במעונות וגם לא בבתי הספר, במוסדות החינוך.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כן מאמינים כולנו – ואני מרשה לעצמי לומר את זה כי שמעתי את כולכם – שצריך להיות פתרון מערכתי כולל אחר שנותן מענה לאורך כל שעות הלימודים במשך כל ימות השבוע ולא רק הפתרון החלקי שניתן כיום.

יפעת שאשא ביטון: יחד עם זאת, לא הסכמנו לאמירה או להחלטה החד צדדית לבטל כליל את הסייעות בטרם ניתן פתרון חלופי.

יפעת שאשא ביטון: לשמחתי משרד הרווחה בסופו של דבר נעתר לבקשה והשאיר את פתרון הסייעות עד לסוף חודש דצמבר, מה שבעצם נותן לנו זמן עבודה בשטח כדי להכשיר או להכניס תכנית שהיא מקיפה לתוך אותן מסגרות של גילאי לידה עד שלוש.

יפעת שאשא ביטון: ברור לי לחלוטין שאנחנו לא בוודאות נצליח לכסות את כל המערכת בטווח הזמן הזה.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שכבר התחילה להיעשות עבודה ואנחנו נשמע את ארגון יה"ל שיוכל לספר וגם ארגונים אחרים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו עושים הכול כדי שעד תחילת ינואר ילדים עם אלרגיות יוכלו להיקלט במסגרות של מעונות יום מבלי שיהיה חשש לחייהם.

יפעת שאשא ביטון: אני מקריאה לפרוטוקול כדי שנהיה מסודרים מבחינה משפטית.

יפעת שאשא ביטון: אני קובעת כי לפי סעיף 120 לתקנון, ככל שתהיה בקשה או שיעלה צורך, יימחקו מהפרוטוקול המפורסם לעיון הציבור פרטים מזהים של דוברים או קטינים עליהם דובר בדיון או חלקים מסוימים מתוך הדברים שנאמרו לפרוטוקול, ככל שהדבר נדרש כדי להגן על עניינם של קטינים או ככל שהדבר נדרש לבקשת מי שהשתתף בישיבה, אם העמדת הפרוטוקול לעיון הציבור עשויה לגרום לו נזק או לזולתו.

יפעת שאשא ביטון: ברשותכם, אני רוצה לפנות תחילה למשרד הרווחה להבין את הסטטוס בו אנחנו נמצאים.

יפעת שאשא ביטון: הוקמה, או לפחות מונתה, ועדה או צוות בין משרדי של משרד הבריאות ומשרד הרווחה כדי לתת מענה לאותן מסגרות.

יפעת שאשא ביטון: משרד הרווחה, בבקשה.

<חגי פורגס: לגבי הוועדה הבין-משרדית, מבחינת סטטוס.

<חגי פורגס: אנחנו בישורת האחרונה לגבי הכשרות, נושא עליו דיברנו, אחרי תהליך מאוד מאומץ ולדעתי יחסית מאוד מהיר מבחינת הבירוקרטיה הממשלתית.

<חגי פורגס: אנחנו מתחילים את התהליך עם מד"א להכשרות בפריסה ארצית שכוללת שלושה רכיבים שלא היו עד עכשיו.

<חגי פורגס: אם בעבר כל ההכשרות התמקדו בטיפול בהתפרצות, עכשיו הוספנו רכיבים של שמינייה והתאמת מזון וזה בנוסף לטיפול שגם היה בעבר.

<חגי פורגס: זה בפריסה ארצית.

יפעת שאשא ביטון: גם הכנסת אפיפן?

<חגי פורגס: הוא היה קיים.

<קריאה: הוא לא היה כלול.

<קריאה: רק בטיפול נמרץ.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על הכנסה לתוך המסגרת החינוכית.

יפעת שאשא ביטון: תנסו להיות קשובים ולא להתפרץ.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת מה אני שואלת והוא יודע על מה אני מדברת.

<חגי פורגס: מד"א עוזרים לנו לבצע הדרכות.

<חגי פורגס: אני לא מדבר על אמבולנסים.

<חגי פורגס: אנחנו בתהליך מאוד מואץ, בישורת האחרונה של תהליך מואץ, לבצע הכשרות בפריסה ארצית באמצעות מד"א שייתנו מענה רחב יותר מכפי שהיה בעבר, כאשר כמובן קודם ניתן מענה למעונות שבאמת צריכים את המענה המיידי.

יפעת שאשא ביטון: אלה שכבר קלטו ילדים.

<חגי פורגס: כן.

<חגי פורגס: למעשה איזשהו סדר עדיפויות.

<חגי פורגס: למשל, ככל שהילדים יותר צעירים, כך יש יותר צורך וכולי.

<חגי פורגס: נתעדף את זה אבל אנחנו ממש בסוף התהליך שהיה מאוד מורכב.

<חגי פורגס: אנחנו ממש בסופו.

<חגי פורגס: זה מבחינת ההכשרות.

יפעת שאשא ביטון: ההדרכות יצאו לדרך?

<חגי פורגס: ההדרכות באותה חבילה.

יפעת שאשא ביטון: הן כבר יצאו לדרך?

יפעת שאשא ביטון: זה כבר קורה?

<חגי פורגס: לא.

<חגי פורגס: היה תהליך מול ועדת מכרזים, זה תהליך מורכב שהיה ואנחנו אחרי כל האישורים, רגע לפני החתימה.

<חגי פורגס: זה היה מאוד מהיר עם מעורבות המנכ"ל והשר.

<חגי פורגס: שמו על זה דגש מאוד גדול.

<חגי פורגס: במקביל אנחנו בודקים במסגרת הוועדה הבין-משרדית את המשך הטיפול כדי לראות איך אנחנו מסדירים את כל הנושא הזה מ-א' עד ת'.

<חגי פורגס: נמצאת כאן ליזה שהיא מרכזת הוועדה והיא תוכל להתייחס.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה הרחבה לגבי מה זה נסדיר.

יפעת שאשא ביטון: מה המשמעות של אנחנו נסדיר את זה בצורה רחבה.

יפעת שאשא ביטון: אמר חגי שאתם רגע לפני חתימה על חוזה כדי שיהיו הדרכות והכשרות בתוך המסגרות.

יפעת שאשא ביטון: לא נגעת במזרק אפיפן אבל אני מבינה שהוא ייכנס לכל המעונות.

<חגי פורגס: יש את החוק שמנסים לקדם שיחייב החזקת מזרקים בכל מסגרת.

<חגי פורגס: ילדים עם אלרגיות זכאים למזרק והם צריכים להביא מזרק אתם.

יפעת שאשא ביטון: הרעיון הוא שאנחנו רוצים לצאת מהקופסה ולהגיד שאנחנו מסייעים רק למי שאנחנו יודעים שיש לו אלרגיה כי יכול להיות שיש ילד שיפתח אלרגיה בגן.

יפעת שאשא ביטון: התגובה האלרגית הראשונה תהיה בגן.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו רוצים שיהיה מענה.

יפעת שאשא ביטון: אני לא רוצה לחכות לחוק שידרוש בכל מסגרת – שזה חוק חשוב, שצריך לדון בו – אלא אנחנו יכולים לקבל החלטה ברמה של משרד שאנחנו לכל מעונות היום מכניסים מזרקי אפיפן.

יפעת שאשא ביטון: בדיון האחרון, זה כיוון שהלכנו אליו.

יפעת שאשא ביטון: השאלה אם אנחנו עדיין שם.

<חגי פורגס: כרגע אנחנו משקיעים את כל המאמצים בהכשרות כי זה ייתן את המענה המיידי.

יפעת שאשא ביטון: את המניעה.

<חגי פורגס: כן.

<חגי פורגס: מזרק אפיפן, זה כבר שלב מתקדם יותר.

<חגי פורגס: אנחנו נסיים עם זה וניכנס לעומק העניין כדי לראות איך אפשר לתפעל את הדבר הזה.

<חגי פורגס: זה גם כרוך בתקציב ויכול להיות שנצטרך תוספת תקציבית לדבר הזה.

יפעת שאשא ביטון: מישהו יודע לאמוד את התקציב?

<חגי פורגס: אני לא יודע מה העלות של ערכה ואיזו ערכה צריך.

<חגי פורגס: אני מאמין שיש כמה ערכות.

<חגי פורגס: השאלה גם כמה צריך בכל מעון ולפי איזה מפתח מתקצבים את זה.

<חגי פורגס: אלה שאלות שאנחנו לא מכירים.

יפעת שאשא ביטון: זאת בדיוק משימת הוועדה.

יפעת שאשא ביטון: הוועדה תנסה להבין מה העלות התקציבית ומה נדרש.

יפעת שאשא ביטון: הרי לא נוכל להתקדם בדרך אם לא באמת נדע מה אנחנו צריכים.

יפעת שאשא ביטון: משרד הרווחה יודע כמה מעונות יש לו וכמה מזרקים דרושים.

יפעת שאשא ביטון: זה הרבה יותר מורכב מלהבין כמה עולה מזרק בודד אחד.

<חגי פורגס: אנחנו נעלה את זה בוועדה הבין משרדית.

יפעת שאשא ביטון: תודה.

יפעת שאשא ביטון: בהמשך לדברים האלה, אמר חגי שאחרי ההדרכות והדיון הזה אנחנו ניצור הסדרה רחבה יותר.

יפעת שאשא ביטון: מה בתכנית?

<ליזה רובין: הוועדה הבין-משרדית מורכבת גם משרד הבריאות, מהרווחה וגם ממשרד החינוך בגלל הנושא של הצהרונים ואנחנו חושבים שזה חשוב ליצור שפה אחת עד כמה שאפשר.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

<ליזה רובין: יש בה גם נציגים של הורים.

<ליזה רובין: לא סיימנו את הדיונים, כך שאני לא יכולה לומר מה כל ההמלצות שקיימות, אבל דברים שהם כבר בדרך לטיפול.

<ליזה רובין: בנושא האפיפן, לא באשר לחוק, אבל להנגשה.

<ליזה רובין: היום משרד הבריאות פועל לשנות את כללי הרישום של אפיפן כך שמוסדות יוכלו לרכוש אותו ושתהיה לו זמינות במוסדות חינוך, גם עבור ילדים שזאת פעם ראשונה שיש להם תגובה אלרגית כך שהם יוכלו לקבל מענה מהיר יותר.

<ליזה רובין: כל האמבולנסים של מד"א מצוידים באפיפן.

<ליזה רובין: מוקד 101 מסוגל לתת מענה והדרכה לאזרחים שנתקלים במצב הזה.

<ליזה רובין: מוקד 101 עם היענות מהירה ביותר יכול לעשות זאת.

<ליזה רובין: באשר להדרכה.

<ליזה רובין: משרד הבריאות, אני, ישבנו עם מד"א באשר לתכנים והם נמצאים בהילוך מהיר להדרכות סדירות, הדרכות לצוותים, אבל גם בפיתוח לומדה שתהיה זמינה לאנשי צוות ולציבור הרחב.

<ליזה רובין: הם מתכוונים לעשות את זה – אני כרגע מדברת בשם מד"א ואני מקווה שאני לא טועה – בטלפון חכם, כלי שלרוב האנשים יש להם גישה לזה אבל זה יהיה זמין גם באינטרנט.

<ליזה רובין: יהיו כלים נוספים.

<ליזה רובין: יש מצגות שמשרד הבריאות הכין מזמן והן מועלות לאתר והן יוכלו להיות שמישים לגבי הנושא של ההדרכה.

<ליזה רובין: משרד הבריאות בתחילת הדרך נעבור על נושא של התאמת המזון להוציא אלרגנים שכיחים מהתפריט של הצהרים של צהרונים ואנחנו גם מקווים ממעונות שיש להם הסעדה באמצעות קייטרינג.

<ליזה רובין: זה לא יהיה מזון, אנחנו מבינים שזה לא יכול להיות מזון, שעבר GMP ועליו תהיה חותמת שהוא אינו מכיל מפני שאין יכולת ליצור כל כך הרבה מנות וזה גם דורש תהליך מאוד מורכב שלוקח זמן לפיתוח מניעת סיכון כאשר רוב חברות הקייטרינג אינן יכולות לעשות.

<ליזה רובין: זה לא ישמש אוכל לילדים האלרגיים אבל זה יפחית את הסיכון לחשיפה של האלרגנים השכיחים.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשאול בנקודה הזאת.

יפעת שאשא ביטון: את מדברת על קייטרינג.

יפעת שאשא ביטון: ברוב מעונות היום – ותקני אותי אם אני טועה, כי יכול להיות שאני טועה - מגיל לידה עד שלוש, הבישול נעשה בבית.

יפעת שאשא ביטון: זאת לא חברת קייטרינג שמביאה את האוכל.

<ליזה רובין: צריכה להיות היערכות נפרדת.

<ליזה רובין: בחלק מהמעונות הם כבר עושים את זה אבל צריך לזכור שחלב שהוא האלרגן הכי שכיח, הוא מוצר מזון בסיסי לתינוקות והוא מעלה קשיים לא פשוטים בהתנהלות המעונות, בפרט עם הילדים המאוד קטנים.

<ליזה רובין: ילדים צריכים לקבל מזון שהוא לא רק אינו מכיל אלא הם צריכים לקבל מזון מקיף ומגוון ויש התנגשות וקשיים לעשות זאת עבור כלל הילדים לעומת הילדים עם הצרכים המיוחדים.

<ליזה רובין: מאוד חשוב לציין שהילדים האלה הם ילדים רגילים לכל דבר מלבד הצורך הזה.

<ליזה רובין: אנחנו מתחילים לעבוד על החלק הזה.

<ליזה רובין: זה דורש פנייה לקייטרינג, הגדרת התפריט ושינוי התקנות של הצהרונים שפורסמו כבר.

יפעת שאשא ביטון: על הצהרונים אנחנו נדבר אחר כך.

<ליזה רובין: אני מדברת על האוכל שמסופק באמצעות קייטרינג.

<ליזה רובין: בנושא ההדרכה אנחנו עובדים יד ביד ואנחנו רוצים להגדיר מה התכנים.

<ליזה רובין: אנחנו הגדרנו מה התכנים שצריכים להיות והם בעצם המרכיבים של מניעה והמרכיבים של התמודדות כאשר זה בתהליך מואץ.

יפעת שאשא ביטון: ההדרכה בעצם תחייב את כל צוות המעון באשר הוא.

יפעת שאשא ביטון: נכון?

יפעת שאשא ביטון: נכנס צוות חדש, בעצם ההדרכה מתגלגלת הלאה למי שנכנס.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה למקד את הדיון הזה מגיל לידה עד שלוש.

<חגי פורגס: את מדברת על ההדרכה החדשה שאנחנו מכניסים.

יפעת שאשא ביטון: כן.

<חגי פורגס: הדרכה קיימת.

<חגי פורגס: מעון חייב לעבור אותה.

יפעת שאשא ביטון: זה נחמד שיהיה, אבל זה לא באמת כי יש שם איזושהי מחויבות ליצור סביבה מגנה.

<חגי פורגס: נכון.

<חגי פורגס: ברגע שניכנס לזה, נבנה תכנית עבודה וניכנס לרוטינה.

יפעת שאשא ביטון: יש לי כמה שאלות.

יפעת שאשא ביטון: ההדרכה היא חשובה, במיוחד שהיא לא וולנטרית, במיוחד שהיא מחייבת, מחייבת מהבחינה הזאת שברור לכולנו שהיא נעשית לא כי צריך לסמן וי כמו עוד הרבה דברים שעושים לצערי הרב, אלא כי אנחנו מוכוונים עם הפנים באופן כזה שהמעון יהיה סביבה בטוחה עבור ילדים אלרגניים וההדרכה היא חלק מזה, גם במניעה וגם בהתמודדות עם התקף של אלרגיה.

יפעת שאשא ביטון: בתוך התכנית הגדולה עליה דיברנו ממש בסוף המושב האחרון, דיברנו גם על הצורך של ההיערכות של המסגרת מהבחינה הזו שיש למשל שטח מזון שהוא נפרד משטח משחק.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, ליצור אזורים, אזורים של האכלה ואזורים אחרים של משחק כדי להקטין את החשיפה למזון בלי קשר למה אוכלים במעון.

יפעת שאשא ביטון: ברור לחלוטין שאם אתם פונים לחברות הקייטרינג, מן הסתם גם בתוך המעון, מי שמכין את האוכל בבית, גם הוא יקבל את ההנחיות בהתאם, מה מכניסים, מה לא, ואם משתמשים באלרגן כזה או אחר איך מפרידים אותו ולא יוצרים חשיפה של אותם ילדים אחרים שנמצאים במעון ואלרגיים לאלרגן הזה.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, יש שורה של צעדים שחייבים להיעשות חוץ מההדרכה והשאלה היא אם הוועדה באמת הולכת לתכנית המקיפה הזו כדי לראות איך אנחנו תוקפים את זה מכל הכיוונים או נשארים רק במקום של ההדרכה ושל האפיפן.

<חגי פורגס: לזה בדיוק התכוונתי עת אמרתי להסדיר.

<חגי פורגס: לתת מענה כולל לכל הצרכים כאשר חלק מזה זאת תזונה כפי שליזה אמרה ואיך המעון יהיה בנוי, ככל שהוועדה תמצא לנכון להיכנס לדברים האלה.

יפעת שאשא ביטון: זה מחויב המציאות.

<חגי פורגס: ברור.

יפעת שאשא ביטון: כי אחרת אנחנו לא באמת יוצרים סביבה בטוחה.

יפעת שאשא ביטון: שאלה נוספת לגבי הצפי.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נצליח לעמוד בזה עד דצמבר גם אם אנחנו ניצור איזשהו מדרג של מעונות?

יפעת שאשא ביטון: לצורך העניין, מעונות שאין בהם ילדים אלרגיים כרגע, נשאיר אותם לסוף התהליך כשאנחנו מתכוונים שבסוף השנה הזו כולם כבר יהיו תחת הכשרה ותחת הסדרה של כל הנושא הזה.

יפעת שאשא ביטון: אלה שבאמת צריכים, אנחנו נצליח לעשות את זה עד דצמבר?

<חגי פורגס: הוועדה מודעת ללוחות הזמנים ואנחנו פועלים במרץ.

<חגי פורגס: יש לנו ישיבות, לדעתי אפילו יותר מאשר אחת לשבוע.

יפעת שאשא ביטון: יפה.

יפעת שאשא ביטון: זה משמח.

<חגי פורגס: הנושא מורכב.

<חגי פורגס: יש הרבה נושאים והרבה סוגיות, אבל אנחנו לגמרי מודעים ללוח הזמנים ועובדים קשה.

יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו לא מצליחים, ולמרות כל הרצון הטוב והאינטנסיביות ובאמת המאמץ של כולם, ואני יודעת שאתם עושים מאמץ מאוד מאוד גדול, לא יצליחו לעמוד ביעד של ההכשרה של כל מי שצריך, יישארו במקומות סייעות שלא עברו הדרכה?

יפעת שאשא ביטון: או שצריך להפנות את השאילתה הזו למנכ"ל המשרד?

<חגי פורגס: זה הכול תלוי בהתקדמות של הוועדה.

<חגי פורגס: יש עוד זמן, אבל אנחנו לא ניזכר ב-30 לדצמבר.

<חגי פורגס: עם התקדמות הוועדה, נראה לאן זה הולך.

<חגי פורגס: יכול להיות שהוועדה תיקח נושאים מקצועיים שיחייבו החלטה בכל מקרה.

<חגי פורגס: נצטרך לראות בשבועות הקרובים.

יפעת שאשא ביטון: אני אשמח שהוועדה תיקח בחשבון גם מה קורה עם ילדים מאוד מורכבים.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, ילדים שהם בקצה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו תמיד מתייחסים לסך כל הילדים האלרגיים, אנחנו כבר למדנו בדיונים השונים, וקיימנו לא מעט, שיש מנעד רחב.

יפעת שאשא ביטון: רובם באמת יכולים להסתדר בסביבה שיש בה מניעה וכולי, אבל יש לנו את הילדים שנמצאים ממש בקצה הרצף, מולטי אלרגיים, אלרגנים בהערכה ומשהו שהוא הרבה יותר.

יפעת שאשא ביטון: השאלה איזה מענה אנחנו נותנים לו, שגם זה יהיה על שולחן הוועדה.

יפעת שאשא ביטון: בסדר?

<חגי פורגס: כן.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: ארגון יה"ל.

<מאיה ניר אליעז: אנחנו נכחנו במרבית הישיבות ואני בהחלט רוצה לציין שיש נכונות ויש התגייסות ואכן מפגשים של יותר מפעם בשבוע כדי לנסות למצוא פתרון.

<מאיה ניר אליעז: יש מערך הדרכה שמתקדם מאוד.

<מאיה ניר אליעז: אנחנו לא כל כך רואים איך זה יכול לקרות ויש כמה דברים שמטרידים אותנו.

<מאיה ניר אליעז: קודם כל, הנושא של ההטמעה של התכנית.

<מאיה ניר אליעז: גם מערך ההדרכה עוד לא הסתיים והשאלה היא כמה זמן ייקח.

<מאיה ניר אליעז: מניסיוננו, מכיוון שאנחנו בעצמנו מדריכים, אנחנו רואים כמה מורכב לתאם הדרכה, להגיע למקום ואיך אתה מגייס את כל הצוות.

<מאיה ניר אליעז: אנחנו לא רואים את זה קורה תוך חודשיים בכל המעונות בהם יש ילדים אלרגיים.

<מאיה ניר אליעז: לא נמצא פתרון למרות שניסינו וזה עמד על השולחן לילדים המולטי.

<מאיה ניר אליעז: אלרגנים שאי אפשר להוציא אותם מהמעון.

<מאיה ניר אליעז: יש מולטי שאפשר בהחלט להתייחס אליהם כמו ילדים אלרגים לאגוזים לדוגמה והנושא של אלרגיה לחלב בגילאים הצעירים מאוד.

<מאיה ניר אליעז: ניסינו יחד למצוא פתרון ולא מצאנו שום פתרון הולם מעבר לעובדה הברורה שכוח אדם מסוים צריך להשגיח על הילד הזה.

<מאיה ניר אליעז: אנחנו כרגע לא רואים פתרון.

<מאיה ניר אליעז: זה נושא שעבורו לא עמדה על הפרק איזושהי הצעה קונקרטית.

<מאיה ניר אליעז: אנחנו לא מוצאים פתרון פרט לעובדה שמישהו צריך להשגיח על הילד הזה בגילאים של הבקבוקים וקצת לאחר מכן.

<מאיה ניר אליעז: בהחלט הוכנס הנושא של המניעה.

<מאיה ניר אליעז: עוד לא ראינו אבל נשמח לראות את ההדרכה כי אני חושבת שתשעים אחוזים הוא הנושא של המניעה ולאחר מכן הטיפול.

<מאיה ניר אליעז: נשמח לראות לאן נתקדם.

<מאיה ניר אליעז: אנחנו בהחלט מעלים כסימן שאלה גדול את הנושא הזה של העמידה בזמנים ומבקשים להאריך את הנושא של הסייעות גם כדי להוריד את הלחץ של ההורים.

<מאיה ניר אליעז: בהתחלה אמרת שלושים בדצמבר, ואנחנו לא רוצים להגיע לשלב הזה שכמה ימים לפני סוף החודש אלא הרבה לפני כן לאמוד יותר נכון את הזמנים ולראות היכן אנחנו עומדים.

<נעמה קציר שמואלי: יש כמה דברים וסליחה, כי מאיה היא החלק הנחמד של עמותת יה"ל ואילו אני אהיה קצת בצד השני.

<נעמה קציר שמואלי: אני מודה שאני מהצד של החוששים.

<נעמה קציר שמואלי: יש לי תחושה קצת לא נוחה באופן כללי, גם מבחינת העובדה שאנחנו, עם כל הכבוד בסוף אוקטובר, יש לנו סייעות עד סוף דצמבר ובעוד חודשיים לא יהיו סייעות.

<נעמה קציר שמואלי: לתחושתי אנחנו פסע לפני זה שנגיע לאותה סיטואציה בה היינו בתחילת שנת הלימודים הנוכחית.

<נעמה קציר שמואלי: משרד הרווחה לא שש לאשר את הסייעות ואני רואה איך אנחנו מגיעים ל-1 בינואר בדיוק באותו מצב כמו שאנחנו עכשיו, עם תכניות מאוד יפות ועם רצון מאוד טוב אבל לא באמת עם משהו שקורה בפועל בשטח.

<נעמה קציר שמואלי: אנחנו שעושים את ההדרכות האלה כל השנה יודעים היטב מה זה אומר להדריך מעון.

<נעמה קציר שמואלי: רק כדי לסבר את אוזנם של מי שיושב כאן, כשאני מדריכה במעון, זה יורד עד לרמת המוצץ.

<נעמה קציר שמואלי: איפה אני שמה מוצץ של ילד אלרגי, איפה אני שמה את הבקבוק שלו, מה אני עושה כשנשפך כאן על השולחן חלב, מה אני עושה אם ילד פלט.

<נעמה קציר שמואלי: זה יורד לרמות הכי קטנות.

<נעמה קציר שמואלי: צריך להבין, ויש לי הערכה רבה למד"א ואני מודעת ליכולות שלהם, שכאשר אנחנו מדברים על הדרכה ועל ההכשרה, זה ברמות האלה.

<נעמה קציר שמואלי: זה לא רק איך אני מזריקה אפיפן.

<נעמה קציר שמואלי: אלה שטויות.

<נעמה קציר שמואלי: כשאנחנו עושים הדרכה, שלוש דקות מההדרכה שלי הן איך מזרקים אפיפן.

<נעמה קציר שמואלי: החכמה היא באמת בסופו של דבר לרדת לפרטים הקטנים.

<נעמה קציר שמואלי: אנחנו יודעים היום שיש לפחות 400 ילדים אלרגיים שיש להם סייעות.

<נעמה קציר שמואלי: רובם הם במעונות אחרים ולא באותם מעונות.

<נעמה קציר שמואלי: אנחנו מדברים בערך על 400 מעונות שחייבים הדרכה באופן מיידי כי אחרת לא יהיו להם סייעות ב-1 בינואר.

<נעמה קציר שמואלי: אני לא יודעת איך עושים הדרכה - ואני עושה לפחות שתי הדרכות בשבוע, כל אחת מאתנו עושה כך – ב-400 מעונות בחודשיים מה גם שהתכנית עוד לא מוכנה ועוד לא ראינו את שלב המניעה.

<נעמה קציר שמואלי: כמו שאמרתי, יש לי הערכה גדולה מאוד למד"א.

יפעת שאשא ביטון: אתם נמצאים באינטראקציה עם מד"א?

יפעת שאשא ביטון: או שהם פועלים בערוץ אחד ואתם בערוץ אחר?

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שיש חשיבות, ואנחנו אמרנו את זה גם בדיונים הקודמים, שלגופים המקצועיים תהיה אינטראקציה בעצם התהליך שקורה כדי שנוכל לדעת שאנחנו יוצאים לדרך כשהקפנו את הכול.

יפעת שאשא ביטון: אפילו ברמת החשיבה המשותפת לדעת שנגענו בכל הפרמטרים שצריך.

יפעת שאשא ביטון: השאלה אם באמת יש שיתוף של הארגונים האלה.

<ליזה רובין: אני חושבת שהארגונים יכולים לומר שיש שיתוף אתנו.

<ליזה רובין: אגב, אני ישבתי עם מד"א על הפרטים.

<ליזה רובין: אני בקשר עם האיגוד של הרופאים – אני בקשר יותר מפעם בשבוע עם יושב ראש איגוד האלרגולוגים – לגבי התכנים המקצועיים, שזה בוודאי כולל הרבה מעבר לנושא של הדרכת אפיפן.

יפעת שאשא ביטון: הסיפור של המניעה הוא דרמטי.

<נעמה קציר שמואלי: במעון יש למשל שולחן בחצי גורן ובדרך כלל שם הילדים יושבים לאכול.

<נעמה קציר שמואלי: איך אני מושיבה אותם?

<נעמה קציר שמואלי: הילד האלרגי יושב לבד? לא.

<נעמה קציר שמואלי: אני לא רוצה שהוא ישב לבד.

<נעמה קציר שמואלי: איך אני מושיבה אותו בחצי הגורן הזה?

<נעמה קציר שמואלי: אני יורדת לפרטים האלה למרות שאני יודעת שזה יותר מדי פרטים אבל זה כדי לסבר את האוזן עד כמה הדרכה כזו היא מורכבת.

<נעמה קציר שמואלי: נכון שיש קשר בין הארגונים ומד"א והצוות הבין-משרדי אמורים להעביר אלינו את התכנית למניעה, אבל אני אומרת את זה כדי שנבין עד כמה זה מורכב ועד כמה זה כמעט בלתי אפשרי לעשות את כל הדבר הזה בחודשיים.

<נעמה קציר שמואלי: זה הדבר הראשון שרציתי לומר.

<נעמה קציר שמואלי: הדבר השני שרציתי לומר, הוא לא פחות חשוב מזה ואת נגעת בזה בסוף דבריך קודם לכן.

<נעמה קציר שמואלי: צריך להבין שגם בסוף התהליך הזה לא יהיה מצב שלא יהיו סייעות בכלל.

<נעמה קציר שמואלי: רוב הילדים האלרגים בגילאים האלה, הם מולטי אלרגים.

<נעמה קציר שמואלי: לא רובם אבל הרבה מאוד מהילדים האלה הם מולטי אלרגיים והרבה מאוד מהילדים האלה הם אלרגים לחלב.

<נעמה קציר שמואלי: מעבר לעובדה שאני אומרת שמאוד מורכב להתמודד במעון עם ילד אלרגי לחלב למשל, אני לא יודעת אם נמצאים כאן נציגי הארגונים – סליחה, אני לא מכירה אותם – אבל אני רואה מה קורה היום בשטח.

<נעמה קציר שמואלי: אני לא מכירה נציג של ארגון שיהיה מוכן לקחת על אחריותו, ואני יודעת ממה שאומרים לי, ילד אלרגי לחלב ללא סייעת.

<נעמה קציר שמואלי: אני אומרת גם לנו כאן

<נעמה קציר שמואלי: כמי שבסופו של דבר מקבלים את ההחלטות ומוציאים את הדברים לפועל.

<נעמה קציר שמואלי: אני לא בטוחה שגם אנחנו צריכים לקבל החלטה כזאת של ילד אלרגי לחלב גילאי אפס עד שלוש, עם בקבוקים, עם פליטות, שנוגע בכל דבר ללא סייעת.

<נעמה קציר שמואלי: אני רוצה לומר לנו שהתהליך הוא נכון, הוא חשוב, טוב שהוא קורה וטוב שהוא קורה באופן הכול כך מעמיק הזה, אבל בסופו של התהליך הזה לא יהיו סייעות אלא יהיו בערך חמישים אחוזים מהסייעות שיש היום.

יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה לגמרי שבסופו של דבר יהיו אותם ילדי קצה לצורך העניין שבאמת יידרשו לאיזשהו סיוע, בטח לא של שעתיים כי בואו נודה על האמת, גם השעתיים שהם מקבלים היום, זה בדיוק כמו כלום.

<נעמה קציר שמואלי: ברור.

<נעמה קציר שמואלי: לגמרי.

יפעת שאשא ביטון: צריך לחשוב איך אנחנו עושים את זה באופן רציף.

יפעת שאשא ביטון: הוועדה יכולה לתת רעיונות.

יפעת שאשא ביטון: יש מספיק רעיונות יצירתיים כדי לראות איך אנחנו יוצרים מתחמים שאולי יש שם יותר ילדים ויש סיוע וליווי רק לאותם ילדים למשך כל היום.

יפעת שאשא ביטון: לא חסרים רעיונות טובים.

יפעת שאשא ביטון: אבל – ואני מוכרחה לומר את זה – צריך לראות גם איך אנחנו לא יוצרים התמסחרות סביב הסיפור הזה של הסייעת ולא פותחים את הפתח.

יפעת שאשא ביטון: שאנחנו יודעים באמת כמערכת ללכת ולתת את המענה לילדים שבאמת צריכים כי גם באלרגיה לחלב יש רצף.

<נעמה קציר שמואלי: יש ועדת חריגים.

<נעמה קציר שמואלי: בסופו של דבר ועדת חריגים בודקת כל מקרה.

יפעת שאשא ביטון: אני אומר לך למה.

יפעת שאשא ביטון: יש איזושהי נטייה במעונות – יסלחו לי נציגי הארגונים אבל יש לי עדויות חיות – של הורים שמגיעים עם אלרגיה ואומרים שהילד אלרגי לבוטנים או הילד אלרגי לחלב, רק צריך לראות שהוא לא בסביבה.

יפעת שאשא ביטון: אומרים להם שהם זכאים לסייעת ושיבקשו מהרופא שיכתוב להם סייעת ויגיעו לרווחה.

יפעת שאשא ביטון: הסיפור הגדול, ואותו אנחנו פגשנו בסוף שנה קודמת, הוא שכאשר החליטו שמי שרשום לו שהוא חייב סייעת, לא יוכל להתקבל למעון, אז הם חזרו חזרה לרופא כדי שיוריד את הסייעת או לחילופין היו כאלה שהאמינו פתאום בזה שהם חייבים סייעת והתחילו להילחם על זה.

יפעת שאשא ביטון: יצרנו כאן איזשהו מצב של אבסורד.

יפעת שאשא ביטון: זה מורכב, זאת מציאות מאוד מאוד מורכבת.

<קריאה: אישרו סייעת רק לשעות הארוחה.

יפעת שאשא ביטון: זה לא משנה.

יפעת שאשא ביטון: אני תיארתי כאן מציאות שהיא באמת מאוד מאוד מורכבת.

יפעת שאשא ביטון: בסוף מה שקורה זה שמי שבאמת צריך את אותה סייעת צמודה, לא מקבל כי כולם הפכו להיות תחת אותה מטריה.

יפעת שאשא ביטון: זה מחייב את כל מי שיושב כאן.

<נעמה קציר שמואלי: כל מה שאמרת, אני מסכימה.

<נעמה קציר שמואלי: אני גם חושבת שהרופאים האלרגולוגיים הבינו שיש כאן בעיה.

<נעמה קציר שמואלי: הם כבר לא כותבים יותר.

<נעמה קציר שמואלי: אגב, צריך סייעת או לא צריך סייעת, זה לא להחלטתם מי צריך סייעת ומי לא צריך סייעת.

<נעמה קציר שמואלי: הם הוציאו הנחיה ברורה שהם לא כותבים את זה יותר בגלל הכאוס הזה שנוצר.

יפעת שאשא ביטון: אז מי קובע מתי ובאיזה מקרה?

<נעמה קציר שמואלי: הרופאים לא קובעים את זה יותר בגלל ההתמסחרות הזאת, כי איזה רופא שאתה בא ואתה אומר לו שהילד שלך צריך השגחה, הוא יכתוב או לא יכתוב, מי לכאורה לחיים?

<נעמה קציר שמואלי: איפה הוא חותך?

<נעמה קציר שמואלי: איפה הוא חותך בבשר החי?

<נעמה קציר שמואלי: שאמרו שהם לא כותבים יותר סייעת.

<נעמה קציר שמואלי: האחריות שלהם היא לא לתת פתרון אלא האחריות שלהם היא לכתוב מה הבעיה והם כותבים מה הבעיה.

יפעת שאשא ביטון: מי קובע אחר כך?

<נעמה קציר שמואלי: הם אמורים לכתוב שהילד סובל מאלרגיה, מה סוג האלרגיה ואיך מטפלים בה.

יפעת שאשא ביטון: מי קובע אם הוא יקבל סייעת או לא?

<נעמה קציר שמואלי: אם יש הנחיה שהילד הוא בסכנת חיים, הוא מקבל סייעת.

<נעמה קציר שמואלי: אם לא, אז לא.

<נעמה קציר שמואלי: תהיה ועדת חריגים.

יפעת שאשא ביטון: על כל אלרגיה כותבים שהיא סכנת חיים.

יפעת שאשא ביטון: אני טועה?

<נעמה קציר שמואלי: קודם כל, ברמה העקרונית, אלרגיה למזון היא תמיד מוגדרת כסכנת חיים, לא כי כל ילד הוא בסכנת חיים אלא כי אתה אף פעם לא יודע איך אלרגיה תתנהג.

<נעמה קציר שמואלי: יכול להיות שפעם אחת היא התנהגה כך ובפעם הבאה היא תתנהג אחרת ולכן אף רופא לא כותב לא בסכנת חיים, משום החשש הזה.

<נעמה קציר שמואלי: אבל עדיין זה כבר לא יהיה באחריות הרופאים לכתוב אם צריך סייעת או לא צריך סייעת כי מה שגרם הרבה פעמים להתמסחרות הזאת, זה הדבר הזה.

<נעמה קציר שמואלי: עכשיו צריך לראות מה עושים עם זה.

<נעמה קציר שמואלי: לכן קיומה של ועדת חריגים חייבת להיות חלק מהתוצרים של אותו צוות בין משרדי שיקבע מי הילדים.

יפעת שאשא ביטון: בה בעצם ישב איש מקצוע.

<נעמה קציר שמואלי: נכון.

יפעת שאשא ביטון: מאיגוד האלרגולוגים.

<נעמה קציר שמואלי: חד משמעית.

<נעמה קציר שמואלי: יחד עם אנשי משרד הרווחה, משרד הבריאות ואולי גם גורמים נוספים, שיעלו אליהם המקרים האלה.

<נעמה קציר שמואלי: אלה שני הדברים שהיה חשוב לי לומר אותם.

<נעמה קציר שמואלי: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: המועצה לשלום הילד.

<רחלי הכהן: אותנו מדאיגים בעיקר שלושה דברים.

<רחלי הכהן: חלק מהדברים נאמרו ולכן אני אדבר מאוד בקצרה.

<רחלי הכהן: לוח הזמנים והעובדה שנשארו רק חודשיים.

<רחלי הכהן: אנחנו חושבים שגם כשזה יוטמע בשטח – ואם תוך חודשיים חלק מזה יוטמע, מה טוב – כדי לראות שזה מיושם הלכה למעשה, יכול להיות שצריך לשקול מתווה ביניים, לפחות ביקורת צמודה, כי זה שהצוותים מקבלים הדרכה לא אומר בסופו של דבר שהם אכן ידעו בפועל ליישם את הדברים בזמן אמת.

<רחלי הכהן: לכן לפחות לחשוב על מתווה ביניים לתקופה מסוימת ולא לבטל בבת אחת את כל הסייעות.

<רחלי הכהן: נקודה נוספת היא המתווה של ועדת החריגים לגבי הילדים המולטי אלרגניים.

<רחלי הכהן: אני לא ארחיב על זה כי הדברים נאמרו.

<רחלי הכהן: הנקודה השלישית שהיא החשש הממשי שלנו.

<רחלי הכהן: ברגע שעל אנשי הצוות מוטלות יותר חובות, על פניו הרבה פעמים בפועל הם יאמרו שעדיף לא לקלוט את אותם ילדים.

<רחלי הכהן: אני יודעת שהיום המשרד נותן לזה גב אבל בכל זאת צריך לתת לזה גב הרבה יותר חזק ומשמעותי, להנחות את הצוותים ולהוציא הנחיה מאוד מאוד ברורה כדי שלא יקרה מצב כזה שילדים לא יוכלו להיכנס למעונות.

<נעמה קציר שמואלי: אגב, ההורים היום הרבה פעמים מסתירים את עובדת היותו של הילד שלהם אלרגי, בדיוק בגלל הסיבה הזאת.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

<נעמה קציר שמואלי: אז באים אלינו המעונות ואומרים לנו שההורים הסתירו ולא אמרו להם.

<נעמה קציר שמואלי: ברור שהם הסתירו.

<נעמה קציר שמואלי: אגב, אנחנו לא מנחים את ההורים להסתיר חלילה אבל אני מבינה הורה שלא רוצה בשלב הרישום לכתוב שהילד שלו אלרגי כי הסיכוי שיקבלו אותו למעון הוא מאוד מאוד קטן.

יפעת שאשא ביטון: אי אפשר ליצור מצב של איסור אפליה?

<רויטל לן כהן: זה מעוגן בחוק.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שזה מעוגן בחוק, אבל אל תשכחו שנושא מעונות היום כרגע לא כולו בחוק וזה משהו שאנחנו עובדים עליו.

<רויטל לן כהן: לא קשור לחוק של המעונות.

<רויטל לן כהן: כבר בחוק של אנשים עם מוגבלויות יש איסור באפליה.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת, אבל זה לא חוק חינוך חובה לצורך העניין ואף אחד לא חייב לקבל אף אחד אלא זה משהו שהוא וולנטרי לגמרי.

יפעת שאשא ביטון: זה משהו שדורש הסדרה.

<רויטל לן כהן: הם לא חייבים לקבל כל אחד אבל הם לא יכולים להפלות מישהו בגלל זה.

יפעת שאשא ביטון: בסדר.

יפעת שאשא ביטון: אז אם יאמרו שזה בגלל משהו אחר.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נמצאים כאן יומיים?

יפעת שאשא ביטון: אני כבר לא יומיים כאן.

יפעת שאשא ביטון: צריך לראות איך אנחנו מחדדים את הסוגיה הזאת.

<חגי פורגס: זאת שאלה של פיקוח ועמידה בנהלים.

<חגי פורגס: אנחנו מקבלים פניות ובודקים מול המעון כל מקרה לגופו.

<קרן איוס אמר: יושבת ראש איגוד הגנים הפרטיים הארצי.

<קרן איוס אמר: בהמשך להחלטת הקיץ, מה שקרה זה שמעבר ל-400 ילדים שמסומנים כילדים אלרגיים שפונים למעונות בעלי סמל מעון, אנחנו במגזר הפרטי קיבלנו הרבה פניות להתחלק בגנים ובמשפחתונים פרטיים יחד עם האלרגיות של הילדים ולא בהכרח עם היכולת לתת מענה אפילו בסיסי.

<קרן איוס אמר: לעניין ההדרכות.

<קרן איוס אמר: מדברים על הדרכות על כך שהם מכותבים למעון.

<קרן איוס אמר: זאת אומרת, מישהו בעל סמל מעון יהיה זכאי להדרכה כזאת או אחרת.

<קרן איוס אמר: יש לי משהו ממש גדול לומר על זה.

<קרן איוס אמר: כשלנו יש בחוץ חצי מיליון ילדים שנמצאים תחת המגזר הפרטי שלא נמצאים תחת סמל מעון, אנחנו חשופים הרבה יותר.

<קרן איוס אמר: אם נניח לא תתקבל החלטה להמשיך עם הסייעות או המעונות יחליטו באפליה כזאת או אחרת לא לקבל ילדים אלרגניים, וההורים ילכו לעבודה, הילדים האלה ייכנסו למערכת שלי.

<קרן איוס אמר: אני כן מבקשת שההדרכה תהיה נגישה.

<קרן איוס אמר: אני מאוד שמחה על הלומדה הזאת שאולי יהיה אפשר להוריד וללמוד אבל זה לא כמו הדרכה פרסונלית.

<קרן איוס אמר: בלי קשר, גם לעניין המזרק.

<קרן איוס אמר: אם זה יהיה משהו שנוכל לרכוש אותו גם במערך הפרטי ולהחזיק אותו במסגרות שלנו לאורך תוקף מסוים – אני לא יודעת כמה זמן אפשר להחזיק דבר כזה בתוקף – גם אנחנו נשמח בחלק מההדרכות, לפחות לקודקודים אצלנו, לקבל הדרכה כללית כדי שנוכל להעביר אותה לצוות.

<קרן איוס אמר: כל עניין כללי כגון תפריטים, מוצרים וכולי, שתצא הודעה לציבור.

<קרן איוס אמר: לי מאוד קשה לקלוט את כל המידע מהמקומות האלה שהם סגורים ומכותבים למעונות מכיוון שאנחנו נמצאים במערך שהוא אחר משלכם.

<קרן איוס אמר: הצוותים שלנו הם ללא הדרכה, הילדים שנמצאים אצלנו נמצאים בבתים סגורים, מאוד קשה לעשות שינוי במטבח של מישהי שהמטבח משרת גם את הילדים הפרטיים שלה, אין הפרדה לא במקרר ולא בשיש ולא בסירים.

<קרן איוס אמר: אבל אם כן נוכל לעשות משהו שהוא יוצר מניעה והדרכה – אני אשמח.

<קרן איוס אמר: העליתם כאן שלפעמים הידיעה היא תוך כדי ריצה.

<קרן איוס אמר: אנחנו יכולים במגזר הפרטי לקלוט ילד שמפתח אלרגיה למשהו ללא ידיעה מוקדמת.

<קרן איוס אמר: אם אנחנו נוציא אותו החוצה, אנחנו ניתבע על אפליה.

<קרן איוס אמר: אם הילד הזה יצטרך להתדפק באמצע השנה על דלת מעון שכבר אין לו תקן, שהוא בתפוסה מלאה, שאין סייעת למערכת להקצות לו, זה שוב משאיר את ההורים בבית.

<קרן איוס אמר: אני לא רוצה להגיד לכם כמה הורים כרגע יושבים בבית עם ילדים אלרגניים.

<קרן איוס אמר: זה בלתי נתפס שעד גיל שלוש או עד גיל חוק חינוך חובה הורה יצטרך להתפטר מהעבודה או לייצר הכנסה נוספת כדי להחזיק מישהי נוספת במגזר הפרטי.

<קרן איוס אמר: כבר נמאס לי להתחנן להעברת המידע גם אלינו.

<קרן איוס אמר: אנחנו כאילו אוויר.

<קרן איוס אמר: אני יושבת כאן, נציגה בודדת של הארגונים, הם כבר לא מגיעים, ואני ממש מבקשת שאם מתקיימת איזושהי ישיבה או ועדה, קחו אותנו.

<קרן איוס אמר: באמת, הם מגיעים אלינו.

<קרן איוס אמר: אני השנה טיפלתי בקיץ ב-15 כתבי תביעה בגין סכנת חיים לילדים או לחילופין כתבנו כתב היעדר תביעות לרעת הורים שלא יוכלו לתבוע את הגננת או את המטפלת.

יפעת שאשא ביטון: קיבלנו את זה אלינו.

יפעת שאשא ביטון: תקלה בפני עצמה.

<קרן איוס אמר: זה אבסורד כי אפילו בחוק כאן יש סתירה.

<קרן איוס אמר: לא נעים לכתוב להורה שיבוא לחתום שאם הילד נחשף בטעות או לא בטעות, שלא יוכל לתבוע את הגננת.

<נעמה קציר שמואלי: זה לא רק לא נעים אלא ספק אם זה חוקי.

יפעת שאשא ביטון: אני מקווה שעוד שנה תהיו תחת חוק, כולכם.

<קרן איוס אמר: אנחנו ממש מקווים.

יפעת שאשא ביטון: זה יכלול גם את זה.

יפעת שאשא ביטון: אם כי אנחנו יודעים שאנחנו צריכים לפתור את הסוגיה גם במעונות שנמצאים היום תחת חוק.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לחדד נקודה שהעלית ואני אומר את הכול בסיכום בצורה מסודרת גם כדי שתוכלו לקבל את זה אחר כך.

יפעת שאשא ביטון: הנושא של הפצה לציבור לא רק ברמה של הגנים הפרטיים אלא גם ברמה של ההרגעה.

יפעת שאשא ביטון: ברגע שהציבור חשוף למידע, שהוא יודע מה התהליכים שקורים, שהוא יודע מה נעשה, הוא מקבל את האינפורמציה הזו, בסופו של דבר זה מוריד לחץ ומוריד מתח.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שצריך לחשוב על דרך שבה אנחנו ננגיש את המידע הזה לציבור הרחב בלי קשר אם הילדים של אותם אנשים הם אלרגיים או לא.

יפעת שאשא ביטון: זה בהחלט יכול לעשות חצי מהעבודה.

<קרן איוס אמר: אתם לוקחים גם את המשפחתונים?

<חגי פורגס: כמובן.

<חגי פורגס: דבר ראשון, אין חצי מיליון ילדים במערכת הפרטית.

<קרן איוס אמר: אנחנו לוקחים נתוני ילודה בכל המגזרים.

<חגי פורגס: לפי אומדנים שלנו, במערכת הפרטית בגילאי לידה עד שלוש יש כ-120 אלף ילדים.

<קרן איוס אמר: לשנתון.

<חגי פורגס: לא.

<קרן איוס אמר: המספר שלך לא נכון.

<קרן איוס אמר: אתה יכול לבדוק עם מבקר המדינה.

<חגי פורגס: בשנתון יש כ-150 אלף ילדים.

<קרן איוס אמר: תכפיל את זה בשלוש שנים.

<חגי פורגס: אבל זה כולל את המערכת הפרטית, זה כולל את המערכת המפוקחת וזה כולל בבית.

יפעת שאשא ביטון: צריך לתת כיסוי גם למערכות האלה ולראות איך לפחות אנחנו מנגישים את המידע.

יפעת שאשא ביטון: נושא המספר כרגע פחות קריטי.

יפעת שאשא ביטון: הוא גם ייבדק.

יפעת שאשא ביטון: חשוב שנגיע אליהם במהות, לכל מי שנמצא שם.

<חגי פורגס: מבחינת ההכשרות.

<חגי פורגס: המשרד בכובעו כזרוע עבודה, יש גם אגף להכשרה מקצועית שמפקח על הכשרות כאשר בין היתר יש שם הכשרות של מטפלות מעונות יום.

<חגי פורגס: יש המון מטפלות במגזר הפרטי שעוברות את ההכשרות מטעם האגף להכשרה מקצועית, סוג 1, סוג 2, כל הסוגים הרלוונטיים ויש שם גם רכיבים של עזרה ראשונה וכולי והמערכת הפרטית נעזרת בהם.

<חגי פורגס: שלא נדבר על האקדמיה.

<חגי פורגס: יש תארים לחינוך לגיל הרך וכולי וגם הם נגישים לכל הציבור.

<חגי פורגס: המערכת הפרטית עושה בזה שימוש.

<חגי פורגס: מבחינת הנגשת מידע.

<חגי פורגס: בעיקרון כל המידע, כל ההנחיות, הנהלים והסילבוסים מפורסמים באתר שלנו.

<חגי פורגס: כל שאלה שיש, אני זמין, האגף זמין.

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל זה הסיפור.

יפעת שאשא ביטון: אני כאזרחית מן השורה לא אכנס עכשיו לאתר שלכם כדי לראות אם יש מידע על ילדים אלרגיים.

<חגי פורגס: נכון, במיוחד שהאתר ממילא עמוס.

יפעת שאשא ביטון: אני אתן לך דוגמה.

יפעת שאשא ביטון: בית הספר של הבת שלי.

יפעת שאשא ביטון: נכנסתי לבית הספר ביום הראשון ללימודים ואני רואה שלט ענק בכניסה ואחר כך מצאתי אותו גם בגדלים אחרים: לא מכניסים אגוזים בשום צורה וזה מפורט.

יפעת שאשא ביטון: לא שוקולד, לא ממרח נוטלה וכולי.

יפעת שאשא ביטון: נותנים דוגמאות להורים.

יפעת שאשא ביטון: ראיתי את השלט הזה והוא מאויר באגוזים ובתמונות של כל המאכלים.

יפעת שאשא ביטון: זה משהו שגם נכנס לתודעה.

יפעת שאשא ביטון: הייתי מרוצה.

יפעת שאשא ביטון: אפילו צילמתי את זה.

יפעת שאשא ביטון: מסתבר שנכנס ילד אחד עם אלרגיה אבל זה עניין של מודעות והורים שאין להם בכלל ילדים אלרגיים נכנסו לשם וראו את זה ואני שמעתי וראיתי אותם ניגשים למנהלת ואומרים כל הכבוד על הרגישות וכל הכבוד על ההכלה.

יפעת שאשא ביטון: זה עושה משהו לציבור.

יפעת שאשא ביטון: זה מרגיע גם את מי שלא שם כי הוא יודע שהמערכת מתייחסת.

יפעת שאשא ביטון: אם אתם כמו שאמונים על המעונות יוצאים ומוצאים את הדרך, וזה שווה דיון בוועדה, להביא לידיעת הציבור שנעשים מהלכים כאלה ואחרים, תאמין לי שזה ירגיע גם את ההורים שאין להם ילדים אלרגיים.

<קרן איוס אמר: זה עוד מנגנון הגנה.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

יפעת שאשא ביטון: זאת גם המודעות של ההורים האחרים שהיא מאוד מאוד חשובה כי אנחנו צריכים את השיתוף של ההורים האחרים שנמצאים בגן.

יפעת שאשא ביטון: הרבה פעמים דווקא הם אלה שעושים צרות ומתנגדים ולא מוכנים להוציא את אותו אלרגן.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים לחשוב מחוץ לקופסה.

יפעת שאשא ביטון: צריך לחשוב בצורה מאוד מאוד רחבה ואני בטוחה שבסופו של דבר זה לבד יאפשר לנו ליצור מניעה ברמה הרבה יותר גדולה מכפי שיש היום.

<חגי פורגס: אני מקבל את זה.

<קריאה: תהיה מניעה אפילו בבתים.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

יפעת שאשא ביטון: זאת מודעות.

יפעת שאשא ביטון: אלה ימי הולדת.

יפעת שאשא ביטון: זאת נגזרת של הרבה מאוד דברים.

<ליזה רובין: אני רוצה להוסיף ולומר שאנחנו דנו בזה.

<ליזה רובין: התחלנו לדון בזה.

<ליזה רובין: אחת הסוגיות היא גם איך אפשר לאפשר הנפקת מזרק אפיפן למעון או למסגרת שאינה נושאת תו.

<ליזה רובין: היו לנו שיחות על כך ואני אשמח להיות בשיחה אתך לגבי מציאת הדרך כי זה לא יהיה חופשי לכל אחד אבל נצטרך איזשהו תיעוד לגבי המסגרת שתוכל לקבל את זה.

<ליזה רובין: אנחנו חושבים שזאת סוגיה מאוד חשובה לאפשר את המידע למקומות הפרטיים.

<חגי פורגס: עוד משהו לא קטן.

<חגי פורגס: בסוף צריך לזכור שאנחנו לא תחת עולם של חוק פיקוח וכיום המערכת המפוקחת היא המערכת המוכרת.

יפעת שאשא ביטון: לא לעוד הרבה זמן.

<חגי פורגס: היום השר הגיש תזכיר חוק.

יפעת שאשא ביטון: מצוין.

<חגי פורגס: אנחנו מאוד מקווים שהפעם זה יישא פרי.

<חגי פורגס: אנחנו נשקיע את כל המאמצים כדי שהצעת החוק הזאת הפעם כן תתקדם אבל כל עוד אין חוק פיקוח, המערכת המפוקחת היא המערכת המוכרת ובמערכת הפרטית, אנחנו פשוט לא שם.

יפעת שאשא ביטון: יש לי כאן שלוש אימהות – שולמית, יהודית ודבורה – מאותו ארגון.

יפעת שאשא ביטון: אני מציעה שאחת תדבר.

<שולמית בורשטיין: אני נציגה של העמותה הישראלית לאוטופיק דרמטיטיס.

<שולמית בורשטיין: אוטופיק דרמטיטיס הוא בעצם אגזמה, פריחה חזקה בעור, אבל השם אוטופיק בעצם כולל בתוכו אלרגיות, אסטה ואגזמה.

<שולמית בורשטיין: בארגון שלנו אנחנו מקבלים הרבה הורים שפונים בנושא של האלרגיה.

<שולמית בורשטיין: בגיל הזה של אפס עד שלוש, בערך ארבעים אחוזים של הילדים שיש להם אוטופיק דרמטיטיס, סובלים מאלרגיות למזון וחלקן מסוכנות.

<שולמית בורשטיין: אני הייתי מבקשת שכאשר אתם יושבים על אותם ילדי קצה מורכבים בקשר לסייעות, תביאו בחשבון את הנושא הנוסף שהוא לא נושא אלרגיה אלא נושא של אוטופיק דרמטיטיס, שזה נושא שרואים אותו ומאוד מאוד מהר המעונות מסרבים לקבל את התינוק כי יש לו פריחה אותה רואים, הוא מתגרד וצריך טיפול.

<שולמית בורשטיין: הילדים הללו זקוקים לסייעות.

<שולמית בורשטיין: בחוק עדיין אין את זה.

<שולמית בורשטיין: אנחנו עמותה צעירה ומקווים מאוד מהר להגיע למצב שהוא יהיה.

יפעת שאשא ביטון: אם יוצרים תהליך של מניעה לצורך העניין כמו שדיברנו קודם?

<שולמית בורשטיין: זה לא עוזר לאוטופיק.

<שולמית בורשטיין: זה לא מספיק.

<יהודית איזנשטט: הילדים חיים בסביבה נקייה, הגיינית וסטרילית.

יפעת שאשא ביטון: מה זה קשור לסייעת?

<דבורה וידמן: מה שקורה באוטופיק הוא שהעור חדיר לאלרגנים והאלרגנים שמשפיעים על העור האוטופי זה לא רק זה שהוא אכל מוצר חלב או נגע בחלב.

<דבורה וידמן: אלה דברים שכולנו חשופים אליהם באוויר ועור האוטופיק מגיב בתגובה.

יפעת שאשא ביטון: מה המשמעות של סייעת כאן?

<דבורה וידמן: כשהילד חוזר מהגן עם גופיה מלאת דם כי הוא מגרד את עצמו לדעת.

<דבורה וידמן: סייעת יכולה להסיח את דעתו, להחזיק לו את הידיים, למרוח לו משחה, לשים לו כפפות.

<דבורה וידמן: הגננת לא פנויה לטפל בילד שהחשיפה גורמת לו לגרד ברמת שהוא לא יכול להתמודד לבד.

<דבורה וידמן: הוא חייב אתו מבוגר ושמירה מאוד מאוד צמודה.

<יהודית איזנשטט: לא להתעסק בדבק.

<יהודית איזנשטט: יש הרבה דברים בגן.

<יהודית איזנשטט: אני יכולה להגיד שהסייעת הצמודה, רוב העבודה שלה היא סביב העור האוטופי ופחות האלרגי כי באלרגיה אפשר לשמור.

<יהודית איזנשטט: היא יותר עסוקה באוטופיק.

<יהודית איזנשטט: מספיק אם הוא נרטב קצת, צריך להחליף לו את החולצה.

<יהודית איזנשטט: שלא יצא לשמש, שלא יצא לחצר ובזמן שכל הילדים בחצר, הסייעת נמצאת אתו בגן ומספרת לו סיפורים, משחקת אתו ואפילו מזמינה עוד חברים כדי שלא יהיה לבד.

<יהודית איזנשטט: יש כל מיני דברים קטנים.

<יהודית איזנשטט: טיפת שתן שהוא מטפטף על הרגליים, זה צרחות וצריבה מטורפת.

<יהודית איזנשטט: אם הגננת תבוא עם מגבון, הוא עוד יותר יצרח.

יפעת שאשא ביטון: זה באופן שגרתי או רק בהתפרצות?

<יהודית איזנשטט: באופן שגרתי.

<יהודית איזנשטט: אני יכולה להגיד שהילד שלי, שמונים אחוזים מהזמן נמצא בבית בגלל העור ולא בגלל האלרגיה.

<יהודית איזנשטט: מתחילת השנה, הוא היה אולי חמישה ימים בגן כי הוא סובל.

<יהודית איזנשטט: הוא מגיע לזיהום עור ואשפוזים.

<יהודית איזנשטט: יום שהוא נמצא בגן מהתחלה ועד הסוף, זה מאוד מאוד נדיר.

<ליהי שלפין: אני אימא לילד אלרגי.

<ליהי שלפין: לגבי אלרגיה לחלב, אמרתם מזון, אני חושבת שבאופן מיידי אפשר לעבור למטרנה.

<ליהי שלפין: אני לא חושבת שחובה להביא להם חלב לארוחות כשהילדים משפריצים לכל עבר.

<ליהי שלפין: המנהלת לא מסכימה לוותר על זה ואולי אם זה יבוא ממשרד הרווחה, יסכימו להוציא את זה מהמעון.

<ליהי שלפין: כתב התחייבות שאני חייבת לחתום עליו שאני מתחייבת להביא מישהי צמודה ושאני פוטרת אותה מכל אחריות שהיא.

יפעת שאשא ביטון: הסיפור הזה חייב להיפסק.

<חגי פורגס: זה משהו נורא.

<חגי פורגס: כך זה בכל מעון.

יפעת שאשא ביטון: מעבר לזה, אני לא מבינה את המשמעות.

יפעת שאשא ביטון: אתם מראש מכניסים את ההורים לסטרס כך שגם אם הם לא היו שם, עכשיו הם יהיו שם כי לא לוקחים אחריות על הילד שלהם.

יפעת שאשא ביטון: זה נכון לגבי כל דבר כי כשאני שמה ילד בגן או במעון, אני מצפה שייקחו אחריות על הילד שלי בלי קשר אם הוא אלרגי או לא אלרגי.

יפעת שאשא ביטון: אני מביאה אותו בריא ורוצה אותו בריא.

יפעת שאשא ביטון: יש בעיה נוראית עם הסעיף הזה וצריך לראות איך אנחנו מורידים אותו, במיוחד כשהמערכת הולכת לקראת מהלך של לקיחת אחריות לא במובן הזה של עכשיו הכול עלינו אלא במובן הזה שאנחנו עושים את המקסימום כדי להתאים את הסביבה כך שהיא תהיה בטוחה, בדיוק כמו שאנחנו עושים הכול כדי שהסביבה תהיה בטוחה לילדים בהיבטים אחרים שלא קשורים לאלרגיה.

יפעת שאשא ביטון: אני מבחינתי רואה את הדברים די מקבילים.

יפעת שאשא ביטון: יש כאן נציגה של חרות.

<מירי אסף: אני מדריכה חינוכית של מעונות נשי חרות.

<מירי אסף: אני חייבת להביא כאן את הקול של המטפלות שנמצאות עם הילדים שלכם שלחוצות ברמות נוראיות מכל ילד שהוא אלרגי למשהו במערכת ולא משנה מה.

<מירי אסף: אנחנו לא מגישים אגוזים ולא בוטנים, אנחנו לא מרשים להורים לתת במבה לילדים, ועדיין המטפלות פשוט בסטרס נוראי כי אולי.

<מירי אסף: למשל, יש לנו ילד אלרגי בקריית שמונה שהוא אלרגי למשהו שעלול להכיל שומשום.

<מירי אסף: זה כתוב על כל מיני דברים שלא קשורים כאשר למשל בקמח כתוב שעלול להכיל שומשום.

<מירי אסף: הילד הזה לא יכול לגשת לזה.

<מירי אסף: זה אמר המון היבטים.

<מירי אסף: זה אומר שאי אפשר להביא עוגת יום הולדת וההורים שואלים למה אי אפשר להביא.

<מירי אסף: יש המון דברים מורכבים.

<מירי אסף: אני חייבת לומר שגם לנו יש את הטופס הזה כי זה מרגיע את המטפלות שיודעות שהארגון איכשהו מגן עליהן.

<מירי אסף: המטפלות נמצאות עם הילד והן יוצאות מגדרן.

<מירי אסף: הן עושות את כל המאמצים ואת כל מה שאפשר כדי שהילד לא ייגע.

<מירי אסף: לא לבודד אותו, להושיב אותו ליד השולחן ושהוא ירגיש חלק.

יפעת שאשא ביטון: הטופס הוא לא הפתרון.

יפעת שאשא ביטון: לא יעזור כלום, הטופס הזה הוא לא הפתרון.

יפעת שאשא ביטון: בואי נחתום לך גם שאנחנו מסירים ממך כל אחריות שאם הילד טיפס במגלשה שהיא בטיחותית לגמרי והחליק.

<מירי אסף: זה לא אותו הדבר.

יפעת שאשא ביטון: יש דרך אחרת.

יפעת שאשא ביטון: את יודעת מה יעשה את השקט לכולם?

יפעת שאשא ביטון: הדרכה נכונה וידע.

יפעת שאשא ביטון: זה יעשה את ההבדל.

<מירי אסף: אני מסכימה.

יפעת שאשא ביטון: בסופו של דבר כשהן תדענה בדיוק מה יש שם, מה המשמעויות ומה צריך לעשות, זה כוח.

יפעת שאשא ביטון: לכן אני באמת תולה תקווה מאוד מאוד מאוד גדולה בתהליך גם של ההדרכה וגם של כל התכנית שפירטתי כאן כדי לאפשר להן להיות רגועות.

יפעת שאשא ביטון: זה נכון, מגיע להן להיות רגועות.

<מירי אסף: הן ממש בסטרס כי זה גם ההורים, גם המנהלת, גם אנחנו כולנו למרות שאנחנו מאוד מנסים להרגיע ומנסים למצוא כל מיני שיטות לכל ילד ולהתאים לו את מה שאפשר ולעזור להן כמה שיותר ולתת להן, אבל הן לא רגועות כי בסופו של דבר הן נמצאות עם הילד והן אחראיות עליו.

<מירי אסף: אם חס וחלילה יקרה משהו, אני מכירה מטפלת באופן אישי שלא חזרה לעבוד כי ילד העלה חום ופרכס.

<מירי אסף: הוא לא היה אלרגי אלא הוא רק פרכס והיא לא חזרה לעבודה יותר בגלל הלחץ.

<מירי אסף: זאת אומרת, יש כאן גם סטרס שאנחנו חייבים לתת לו מענה.

<מירי אסף: הסייעת, תאמינו לי, היא מרגיעה אותן.

<מירי אסף: זאת אומרת, יש עוד מישהו שנושא אתן בנטל.

יפעת שאשא ביטון: ודאי, כי זאת אחריות שלה.

<מירי אסף: זאת לא רק אחריות שלה.

<מירי אסף: הן עדיין נמצאות שם.

<מירי אסף: אם חס וחלילה קורה משהו, הן כולן מתגייסות וכולן מטפלות בילד ביחד.

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל האחריות היא עליה.

יפעת שאשא ביטון: אני בתפיסה קצת אחרת, בגישה חינוכית אחרת.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, ילד נמצא בתוך מערכת חינוך, אנחנו שם בשבילו.

יפעת שאשא ביטון: אני בטוחה שאם נקבל את הכלים הנכונים, גם יאמינו לנו שאנחנו שם בשבילו ואנחנו נעשה את המקסימום.

יפעת שאשא ביטון: לסעיף הזה אין מקום.

יפעת שאשא ביטון: אין לו מקום.

יפעת שאשא ביטון: באמת, זה כאילו לומר שהילד שלך כאן, אבל הוא לא באמת שלנו או אצלנו.

יפעת שאשא ביטון: יש כאן אמירה מאוד קשה.

יפעת שאשא ביטון: צריך למצוא את הדרך הנכונה לעשות את זה ואין שאלה שצריך גם להרגיע את המטפלות.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהדרכה נכונה וכלים, בהחלט יוכלו לעשות את העבודה.

<ריקי רוזמרין: לנו יש במעונות 16 אלף ילדים בשנה זאת בגילאי לידה עד גיל שלוש, מתוכם יש לנו 116 ילדים עם כל מיני עיכובים ואלרגיות אבל אנחנו נתמקד כרגע באלרגיות.

<ריקי רוזמרין: יש לנו 73 ילדים שמוגדרים כאלרגיים.

<ריקי רוזמרין: זה לא הרבה.

<ריקי רוזמרין: יש לנו בסך הכול שמונה סייעות ואני מדברת רק על ענין האלרגיות.

<ריקי רוזמרין: יש לנו סייעות לצרכים התפתחותיים אחרים.

<ריקי רוזמרין: זה אומר שאנחנו בארגון שלנו עושים כדי לא להקל, כדי לא להכביד על ההורים, כדי לא למנוע כניסה של ילדים למערכת ולא להפחית את הצורך בסייעות ואת התשלום על ההורים.

יפעת שאשא ביטון: הם לא אמורים.

יפעת שאשא ביטון: אני חייבת לפרק את הסיפור הזה ואני אומר את זה בכנות.

יפעת שאשא ביטון: הורה שצריך להביא סייעת לילד שלו לכל שעות היום, אני לא צריכה אתכם.

יפעת שאשא ביטון: אני אשאיר אותו בבית אתה.

יפעת שאשא ביטון: צריך להבין גם את ההיגיון בדרישות לפעמים.

<ריקי רוזמרין: אני רוצה להסביר.

<ריקי רוזמרין: אנחנו יושבים כאן בכל הוועדות שדנות בנושא הזה.

<ריקי רוזמרין: אמרנו לא פעם ולא פעמיים שחלק מהעניין הזה הוא במסמכים הרפואיים שאנחנו מקבלים מהרופאים.

<ריקי רוזמרין: בעניין הזה אנחנו מרגישות שיש לנו איזשהו כאוס מוחלט מכיוון שמתוך מספר הילדים האלרגיים שיש לנו, יש לנו למשל 18 ילדים שיש להם מזרק אפיפן, אבל רק שמונה ילדים שיש להם סייעות צמודות כי המסמכים הרפואיים הם לא עקביים.

<נעמה קציר שמואלי: מזרק הוא לא תנאי לסייעת.

<נעמה קציר שמואלי: אף פעם הוא לא היה.

<ריקי רוזמרין: נכון.

<ריקי רוזמרין: אין יחס.

<ריקי רוזמרין: יש לנו ילדים שהם מולטי אלרגיים ואין דרישה לסייעת.

<ריקי רוזמרין: מצד שני, יש לנו ילדים שהם ללא מזרק אפיפן והרופא כותב שיש צורך בסייעת.

<ריקי רוזמרין: זאת אומרת, אנחנו לא המוסד הרפואי.

<ריקי רוזמרין: אנחנו המוסד החינוכי.

<ריקי רוזמרין: כדי לדעת כיצד לנהוג, אנחנו מקבלים את האישור הרפואי מההורה, אני גם אמרתי את זה הקודמת, ומה שהרופא כותב, את זה אנחנו צריכים לבצע.

<ריקי רוזמרין: אם הרופא כותב שהילד צריך סייעת, הוא לא יכול להיות במעון ללא סייעת, לנו אין שום אפשרות אחרת.

יפעת שאשא ביטון: לא.

יפעת שאשא ביטון: זה לא ייכתב יותר.

<חגי פורגס: זה לא נכתב יותר.

יפעת שאשא ביטון: זה לא ייכתב יותר.

<ריקי רוזמרין: עדיין אנחנו מקבלים מסמכים בהם הרופאים כותבים מפורשות שדרושה סייעת למהלך היום או לארוחות.

יפעת שאשא ביטון: להשגחה צמודה זקוק כל ילד קטן.

<ריקי רוזמרין: לילד רגיל הרופא לא כותב שהוא צריך סייעת.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שכל ילד קטן זקוק להשגחה צמודה.

<ריקי רוזמרין: אני רוצה להתייחס למה שאמר חגי וגם למה שאמרה דוקטור ליזה.

<ריקי רוזמרין: לעניין של ההדרכות ולתהליך שכרגע אתם עובדים עליו ואני קודם כל מברכת עליו.

<ריקי רוזמרין: אנחנו בנעמ"ת, כל המטפלות שלנו, כל הצוות שלנו, עוברות אחת לשנתיים ריענון כאשר בתוך הריענון הכנסנו גם את העניין של החזקת המזרק והאלרגיות.

<ריקי רוזמרין: בעניין הזה יש לנו שתי בעיות.

<ריקי רוזמרין: קודם כל, מה קורה עם מעון שכרגע אין בו ילדים אלרגיים.

<ריקי רוזמרין: פתאום, אחרי פעם שנייה או שלישית שתינוק אוכל איזשהו מאכל, הוא מפתח אלרגיה.

<ריקי רוזמרין: אני רוצה לדעת מי אז נותן איזושהי הדרכה שהיא הדרכה נקודתית למצב בו אנחנו נתקלים.

<ריקי רוזמרין: הדרכה אחת לשנתיים היא הדרכה כללית.

<ריקי רוזמרין: כשיש לנו ילד עם אלרגיה בתוך המעון או בתוך הכיתה, אנחנו רוצים ומבקשים הדרכה נקודתית כדי שתפרט את המצב הזה.

<ריקי רוזמרין: לא תמיד אנחנו יודעים את זה בתחילת השנה כי הרבה פעמים זה קורה תוך כדי תנועה, כאשר תינוק בן כמה חודשים התנפח.

<ריקי רוזמרין: לעניין הזה אנחנו מבקשים שאפיפן גם ייכלל בערכה של עזרה ראשונה.

<נעמה קציר שמואלי: אבל הוא לא מתאים לכל הגילאים.

<ריקי רוזמרין: הוא לא מתאים לכל הגילאים.

<ריקי רוזמרין: אני יודעת, והרופאה תתקן אותי אם אני טועה, שבדרך כלל עד גיל שנה לא נהוג לתת.

<נעמה קציר שמואלי: זה ממשקל עשרה קילו.

<ריקי רוזמרין: אנחנו עד גיל שנה בכל מקרה כמובן לא נותנים, אבל מה אנחנו עושים במקרה כזה שערכת עזרה ראשונה תכלול גם את זה וכמובן עם הנחיות.

<ריקי רוזמרין: לגבי העניין של מניעה, וכאן אני ממש הזדהיתי עם כל מילה ומילה שאמרת.

<ריקי רוזמרין: מה זאת אומרת מניעה?

<ריקי רוזמרין: אם אלה בוטנים, אפשר למנוע.

<ריקי רוזמרין: אם אלה אגוזים, אפשר למנוע.

<ריקי רוזמרין: האם חלב או מאכלי חלב אפשר למנוע?

<ריקי רוזמרין: אני לא יודעת.

<ריקי רוזמרין: המשרדים יאמרו לנו.

יפעת שאשא ביטון: דיברנו על המורכבות, שזה נושא שצריך חשיבה בפני עצמה וממוקדת.

<ריקי רוזמרין: אנחנו היום מקבלים הנחיות ממשרד הבריאות שאנחנו לא יכולים למנוע מהילדים את כל אבות המזון.

<ריקי רוזמרין: יש לנו תפריט קבוע שהוא מאושר על ידי משרד הרווחה ואנחנו מחויבים לעמוד בכל פרט ופרט שלו.

<ריקי רוזמרין: לצורך ההדגמה, אנחנו לא יכולים להחליף סלט כרוב בסלט גזר, אם זה לא מה שכתוב בתפריט.

<ריקי רוזמרין: אנחנו צריכים לדייק לפרטי פרטים.

<ריקי רוזמרין: אנחנו לא יכולים כרגע למנוע מוצר מסוים.

<ריקי רוזמרין: מה קורה כשיש במעון – והדברים האלה קורים – מספר אלרגיות?

<ריקי רוזמרין: יש לנו אלרגיה לדגים, אלרגיה לסויה, אלרגיה לחלב, אלרגיה לביצים, ומה אז אנחנו עושים?

יפעת שאשא ביטון: כמה מקרים כאלה יש?

<ריקי רוזמרין: יש.

<קריאה: יש ילדים עם מולטי אלרגיה.

<ריקי רוזמרין: לנו יש ילדה כאן בירושלים באחד המעונות שלנו שיש לה כמה אלרגיות.

<חגי פורגס: זה מקרה לוועדת חריגים.

<ריקי רוזמרין: יש לנו מקרים כאלה ואנחנו מבקשים לתת על כך את הדעת.

יפעת שאשא ביטון: אגב, זה רק מחדד את זה – באמת אני אומרת, בגלל שזה גם הולך ומתרבה והרי אנחנו רואים שזו תופעה שהולכת ומתרחבת – שהמענה שלנו צריך להיות מאוד רחב ומאוד חכם.

יפעת שאשא ביטון: אני בכוונה אומרת את זה כך.

יפעת שאשא ביטון: המענה של היום הוא לא מענה.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרים שיש סייעת, נשאיר את זה עד סוף השנה, אבל שעתיים ביום?

יפעת שאשא ביטון: מה קורה עם כל האלרגיה הזו, גם אם היא לא מולטי?

יפעת שאשא ביטון: מה קורה אתה בשאר שעות היום?

<ריקי רוזמרין: נכון.

<ריקי רוזמרין: למרות שלא אוהבים שאנחנו אומרים את זה, אני חוזרת ואומרת שאנחנו לא יכולים לא להתייחס לריבוי הילדים ולתקינה המאוד מאוד דלה.

<ריקי רוזמרין: אי אפשר לא להתייחס לזה.

<נעמה קציר שמואלי: בהקשר הזה הייתם הראשונים שהרמתם את היד ואמרתם שיש לכם בעיה.

<נעמה קציר שמואלי: זה היה לפני מספר שנים.

<נעמה קציר שמואלי: הסיבה שבנעמ"ת זה עובד מצוין היא כי הם הבינו לפני כמה שנים שהילדים האלה צריכים להיות במסגרות.

<נעמה קציר שמואלי: לשם כך הם מקבלים אותם ויש להם רק שמונה ילדים עם סייעות.

<נעמה קציר שמואלי: אבל אם נלך למסגרות אחרות, נראה שרוב המסגרות דורשות יותר סייעות.

<נעמה קציר שמואלי: רציתי לומר שבאופן כללי אני חושבת שצריך לתת קצת יותר סמכות וקצת יותר קרדיט לאנשים בשטח.

<נעמה קציר שמואלי: סליחה שאני אומרת את זה כך אבל אני לא יכולה לסבול מישהו שבא ואומר לי שאנחנו לא מסוגלים להגיד להורים לא להכניס למעון חטיף שובי שהילד בא אתו בבוקר.

יפעת שאשא ביטון: מקומות שרוצים, עושים את זה.

<נעמה קציר שמואלי: נכון.

יפעת שאשא ביטון: והם יודעים הרבה פעמים להגיד להורים מה כן ומה לא בהקשר של דברים אחרים.

<נעמה קציר שמואלי: פשוט שיגידו.

יפעת שאשא ביטון: צריך רק לרצות אבל כדי לרצות, צריך להיות מודע.

<נעמה קציר שמואלי: חד משמעית.

יפעת שאשא ביטון: אני בהחלט קושרת את הדברים אחד בשני.

<נעמה קציר שמואלי: שום מעון, אפילו אם יש בו שלושים ילדים אלרגיים, אי אפשר להביא עוגת יום הולדת.

<נעמה קציר שמואלי: אין דבר אין כזה.

יפעת שאשא ביטון: השלטון המקומי רוצה להתייחס?

<רות מדר: אנחנו תומכים בעמדת המשרד ובעמדת הוועדה.

<רות מדר: אנחנו חושבים שזה המהלך הנכון שצריך לפעול בו.

<רות מדר: צריך לראות מה קורה בין הזמנים.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

יפעת שאשא ביטון: כמו שהציגה המועצה לשלום הילד, שצריך איזשהו שלב ביניים.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

<ארז סיני: לשמחתי הרבה הילד שלי כבר נכנס לגן עירייה.

יפעת שאשא ביטון: זה הדיון הבא.

<ארז סיני: לי היה את המקרה של השעתיים ביום.

<ארז סיני: חברת כוח אדם דרשה ממני כסף על שאר השעות ולכן החלטנו להשאיר את הילד בבית.

<ארז סיני: היה מדובר בגן פרטי.

<ארז סיני: החלטנו שהאישה תשב בבית.

יפעת שאשא ביטון: גם הגבר יכול להישאר בבית.

<ורד כרמון: אני צריכה לברר את מה שאמרת.

<ורד כרמון: אמרת שהילד היה במסגרת פרטית?

<ארז סיני: לא.

<ארז סיני: לא הכנסנו אותו למסגרת פרטית כי חברת כוח האדם שהייתה הזכיינית ברווחה בעיריית חולון דרשה ממני כסף.

<ורד כרמון: אני מוכרחה לתקן אותך מפני שחברת כוח האדם של משרד הרווחה יכולה לתת מענה רק לגבי הילדים הנדונים ורק במסגרות מפוקחות.

<ורד כרמון: אנחנו לא דנים ולא מאשרים בגן פרטי.

<ורד כרמון: זאת אינפורמציה ששווה בדיקה.

<ורד כרמון: זה מדאיג אותי מה שאמרת.

<ארז סיני: לגבי ההדרכה.

<ארז סיני: אצלנו בחולון כרגע כל סייעת שנכנסת למערכת החינוך עוברת הדרכה אצל רופא הילדים.

<ארז סיני: בלי זה היא לא יכולה לעבוד.

יפעת שאשא ביטון: מה יש לך להוסיף מעבר?

יפעת שאשא ביטון: זה דיון מקצועי והוא דיון מעקב.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו ניפגש כאן שוב בקרוב כך שגם מי שלא ידבר עכשיו, יוכל לדבר בהמשך.

<רויטל לן כהן: אני רוצה ממש לחדד כמה דברים ולעשות זאת בשיא הקיצור.

<רויטל לן כהן: לגבי הילדים המולטי אלרגניים שדיברנו עליהם.

<רויטל לן כהן: אני לא רואה איך בילדים מולטי אלרגיים אנחנו יכולים להימנע מהצורך בהשגחה אישית צמודה של אדם.

<רויטל לן כהן: צריך לזכור שסייעת היא גם הנגשה.

<חגי פורגס: בכל שעות היום?

<רויטל לן כהן: כן.

יפעת שאשא ביטון: את רוצה סייעת לילד לכל שעות היום?

<רויטל לן כהן: ילד מולטי אלרגני.

יפעת שאשא ביטון: המקרים החריגים.

יפעת שאשא ביטון: בסדר.

יפעת שאשא ביטון: היינו שם.

<רויטל לן כהן: אני רוצה רק לחדד את זה.

<רויטל לן כהן: בשבילו זה הנגשה.

<רויטל לן כהן: אנחנו מתייחסים לזה כאילו כוח אדם שצריך לממן אותו וזאת הנגשה.

<רויטל לן כהן: זה כמו שהוא יושב כל היום בכיסא גלגלים.

<רויטל לן כהן: זאת הנגשה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לתקן אותך וזה ישרת אותנו גם בדיון הבא.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו דיברנו על מקרי הקצה, הדגשתי אותם וגם כתבתי את זה.

יפעת שאשא ביטון: חשוב לי כן לומר ודווקא כאשת חינוך.

יפעת שאשא ביטון: אני לא רואה בכל סייעת הנגשה.

יפעת שאשא ביטון: אני הרבה פעמים רואה בהם לוויינים ואני גם רואה בהם כאלה שיכולים לפגוע בביטחון העצמי של הילד ובדימוי העצמי וביכולת העצמאות שלו.

<רויטל לן כהן: גם מורה בבית ספר שלא מוכשרת כמו שצריך יכולה לפגוע בדימוי העצמי של הילד.

יפעת שאשא ביטון: לא.

יפעת שאשא ביטון: אני לא רוצה זנבות לילדים.

יפעת שאשא ביטון: אם אני יודעת לתת להם מענה אחר וטוב ואיכותי לאורך כל שעות היום, שווה לעשות את זה.

יפעת שאשא ביטון: על הילדים שהם בקצה הרצף, אני לגמרי מסכימה אתך.

<רויטל לן כהן: עליהם אני מדברת.

<רויטל לן כהן: צריך לזכור שיש גם מעונות שאין בהם הזנה מסודרת, במיוחד בבוקר, וילד מגיע אחרי שבדרך, באוטו של ההורים שלו, הוא אכל ושתה.

יפעת שאשא ביטון: את מדברת על גילאי לידה עד שלוש?

<רויטל לן כהן: כן.

<רויטל לן כהן: נותנים לו באוטו לנשנש במבה ואז הוא מגיע והידיים, הבגדים והגוף עם זה.

<רויטל לן כהן: כך מגיע הילד.

<רויטל לן כהן: גם את זה צריך לקחת בחשבון כשאנחנו מדברים על הדברים האלה.

<רויטל לן כהן: לגבי הכשרה והדרכה.

<רויטל לן כהן: נאמר כאן בחצי מילה אבל הכשרה והדרכה בלי ריענון יותר מפעם בשנה, זה לא טוב.

יפעת שאשא ביטון: לא.

יפעת שאשא ביטון: זה צריך להיות משהו בשוטף.

יפעת שאשא ביטון: אני תכף אתייחס לזה.

<רויטל לן כהן: אני לומדת מההסבר שעשו בחינוך ואני רוצה לוודא שכאן שמים לב.

<רויטל לן כהן: לא להגיד צריך לתת.

<רויטל לן כהן: בהוראות שמוציאים צריך לכתוב בצורה מפורשת מי האחראי ומי תפקידו.

<רויטל לן כהן: אם מישהו צריך להזריק אפיפן, מי זה.

<רויטל לן כהן: האם זאת הגננת, האם זאת הסייעת, מי זה?

<רויטל לן כהן: לכתוב צריך, זה לא עוזר לנו.

<רויטל לן כהן: כעורכת דין, כמשפטנית, אני אומרת שהפועל הסביל הוא לא מתאים.

<רויטל לן כהן: אני יודעת שזאת נטייה של המדינה לכתוב את זה, אבל לא כותבים בחקיקה פעלים סבילים.

<רויטל לן כהן: צריך לכתוב בצורה ברורה ואקטיבית מי האחראי.

<רויטל לן כהן: הגננת תגיד הסייעת והסייעת תגיד הגננת.

יפעת שאשא ביטון: את יודעת לאן את נכנסת כאן?

יפעת שאשא ביטון: אם אסתר לא נמצאת באותו יום, לא יהיה מי שייתן.

<רויטל לן כהן: לא.

<רויטל לן כהן: אני מדברת על תקציב.

יפעת שאשא ביטון: בכל מסגרת צריך שיהיו מספר אופציות כדי שתמיד יהיה מישהו.

<רויטל לן כהן: אבל שידרגו אותן.

<רויטל לן כהן: אני רואה בתהליך הזה משהו שצריך לכתוב גם את חינוך הציבור ממש.

<רויטל לן כהן: זאת אומרת, זה לא מספיק לחנך רק את הגננות או רק את ההורים בגן מסוים.

<רויטל לן כהן: כמשרדי ממשלה צריך להתחיל לחשוב על חינוך הציבור.

<רויטל לן כהן: אנחנו צריכים לדאוג לכך - אני בזהירות אומרת לגבי ועדת החריגים – שלא יצא מצב שלוועדת החריגים יכול להגיש רק המשרד או הגן.

<רויטל לן כהן: גם להורה צריכה להיות גישה לוועדת חריגים כדי שלא נמצא את עצמנו בסוף עם ועדה שהיא לא נגישה לציבור.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה על הדברים החשובים.

יפעת שאשא ביטון: מד"א.

<יהודה גבאי: מגן דוד אדום.

<יהודה גבאי: מד"א בהחלט מברך על כל ההמלצות שהועלו כאן לגבי ההדרכה והסיוע.

<יהודה גבאי: צריך להקנות תוכנות למידה וכמו בכל דבר, מד"א יצטרך סיוע בתקציב לעניין הזה.

<יהודה גבאי: ברגע שזה ייפתר, מד"א עם המערך שלו יכול לעשות את זה בפרק זמן של פחות מחודש.

יפעת שאשא ביטון: מד"א יכול לעמוד בתהליך של הכשרה של חודש, לא פחות מחודש, לכל המעונות שאנחנו מדברים עליהם?

יפעת שאשא ביטון: יש לכם מספיק כוח אדם ויכולת לכסות את המערכת מהבחינה הזאת?

<רויטל לן כהן: הכשרה של מה?

<רויטל לן כהן: היכולת להזריק?

יפעת שאשא ביטון: לא.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו דיברנו.

יפעת שאשא ביטון: אני אמרתי בדיוק מה המשמעות של הכשרה והסברה.

יפעת שאשא ביטון: לא חסכתי במילים כמו שראית.

<יהודה גבאי: אני מניח שאם יהיו המלצות להדרכה מסוימת, מה שיידרש על פי חוק, זה מה שמד"א יעשה.

<יהודה גבאי: למד"א יש מערך ארצי פרוס בכל הארץ וניתן לעשות את זה.

<יהודה גבאי: הבעיה כאן היא אמצעים כספיים.

<יהודה גבאי: משאבים כספיים.

יפעת שאשא ביטון: זה בעצם החוזה שאתה דיברת עליו.

יפעת שאשא ביטון: נכון?

<חגי פורגס: כן.

<חגי פורגס: זה התהליך שעושים.

יפעת שאשא ביטון: שעושים עכשיו בהתקשרות.

יפעת שאשא ביטון: מי שקובע את התכנית – רויטל, רק כדי להרגיע – זה אנחנו.

יפעת שאשא ביטון: המשרדים.

יפעת שאשא ביטון: יקבעו מה התכנית, מה אנחנו מבקשים, מה אנחנו רוצים שם ולצורך העניין מד"א הוא קבלן ביצוע, סליחה על הביטוי, מבחינת זה שהוא אמור לתת את המענה לכך.

יפעת שאשא ביטון: לא הוא מחליט.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה למד"א.

יפעת שאשא ביטון: ברשותכם, אני רוצה לסגור את הדיון שהתארך מעט.

יפעת שאשא ביטון: הדיון הזה הוא דיון מעקב כדי לראות אם אנחנו באמת עומדים בלוחות הזמנים, מה הם האתגרים ואיזה עוד דברים צריך לחדד.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהדיון היא מאוד מאוד חשוב מבחינת הנקודות שנגענו בהן ברמת הפרקטיקה.

יפעת שאשא ביטון: אני כן רוצה לשבח את נעמ"ת.

יפעת שאשא ביטון: עם כל השיח שיש לנו תוך כדי תנועה, לא תמיד הוא מעורר חיוך, אבל אנחנו תמיד נמצאים בשיח קבוע ואני בהחלט רוצה להודות לכם על הנוכחות התמידית שלכם בוועדה, לאורך כל הדיונים.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה חשוב.

יפעת שאשא ביטון: כך גם לנשות חרות שהגיעו היום.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו ניפגש כאן בעוד כחודש, בנובמבר, לדיון מעקב.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא נגיע לדצמבר כדי לראות מה קורה.

יפעת שאשא ביטון: הנקודות שאני רוצה שאתם תתייחסו אליהן – אנחנו גם נכתוב אותן בצורה מסודרת – הן העניין של מתווה ביניים שעלה כאן, כדי לראות שאנחנו באמת מיישמים.

יפעת שאשא ביטון: גם אם העברנו את כל ההדרכה, גם אם אכן הצלחנו לעשות את זה בחודש או אפילו בחודשיים וכבר נכנסנו לשטח, לראות שבשטח מישהו עוקב ורואה שהדברים נעשים כמו שאנחנו רוצים כדי שאנחנו לא נפספס אף ילד.

יפעת שאשא ביטון: לדון על הנושא של פתרונות לילדים בקצה הרצף, שאלה המקרים החריגים, ממש ברמת הפרוצדורה, מה עושים, עם מי עושים, מגדירים את הילדים אליהם אנחנו מכוונים את זה.

יפעת שאשא ביטון: לוחות זמנים מבחינת ביצוע כדי שנראה שאנחנו גם מסוגלים לבקר את עצמנו.

יפעת שאשא ביטון: הנושא של הפצה לציבור.

יפעת שאשא ביטון: את קראת לזה חינוך הציבור אבל אני עדינה.

יפעת שאשא ביטון: למדתי כאן להיות עדינה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מנגישים את המידע לציבור כדי קצת להוריד לחצים כך שבאמת הציבור גם הוא יהיה שותף.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שבסופו של דבר זה תורם לכולם.

יפעת שאשא ביטון: כמו שאמרתי, גם מי שאין לו ילד אלרגי אבל יש ילד אלרגי בכיתה של הבן או בגן שלו, כולם יוצאים נתרמים מזה.

יפעת שאשא ביטון: הדרכות.

יפעת שאשא ביטון: הדרכה היא לא פעם בשנתיים.

יפעת שאשא ביטון: זה לא חלק מההכשרה של מורים.

יפעת שאשא ביטון: ההדרכות צריכות להיעשות באופן שוטף לפחות מדי שנה לכלל הצוות.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהמנהלים או המנהלות של המוסדות צריכות לקבל הדרכה באופן משמעותי, כך שהן תוכלנה להעביר את זה לצוותים גם אם יש תחלופה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו הרי יודעים שבמעונות יש תחלופה.

יפעת שאשא ביטון: שיהיו מספיק מוכשרות כדי להעביר את זה לצוות תוך כדי תנועה במהלך השנה אם וכאשר מתחלף הצוות.

יפעת שאשא ביטון: זה לא קשור לכך אם יש ילד או אין ילד אלרגי בגן.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, זה צריך להיות חלק מהחובה של כל צוות בכל מעון בלי קשר לנוכחות של ילדים אלרגים.

יפעת שאשא ביטון: לבחון את הנושא של הכנסת פניסטיל ולא רק אפיפן לתוך הירקות במעונות.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה משהו שהוא בידיים שלנו.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא צריכים לחכות לחקיקה.

יפעת שאשא ביטון: אלו הנקודות.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להודות לכולכם.

יפעת שאשא ביטון: יישלח לכם זימון ובחודש נובמבר אנחנו כאן לישיבת מעקב.

יפעת שאשא ביטון: שיהיה לנו מושב פורה ומוצלח.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.