הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 20, פרוטוקול מספר 170, 2017-10-24 09:30

יפעת שאשא ביטון: בוקר טוב לכולם.

יפעת שאשא ביטון: אני מתכבדת לפתוח ברשות

יפעת שאשא ביטון: כם את דיון הוועדה בנושא הפיקוח והבקרה על מוסדות החינוך במגזר החרדי.

יפעת שאשא ביטון: חשוב לי מאוד למקד את הדיון, אני לא הולכת להכנס לכל הסוגיות הפדגוגיות והרעיוניות והעקרוניות.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לדבר על עצם העובדה שבתחושה האישית שלי המוסדות החרדים מתנהלים כמדינה בפני עצמה, כאיזשהי אוטונומיה, כשלמשרד החינוך אמנם יש פיקוח באופן פורמלי אבל משום מה הפיקוח הזה מאוד מאוד מתקשה להכנס פנימה ולהגן על הילדים שנמצאים שם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על פניות כמו מקרים של אלימות שהגיעו לשולחני והיה לנו מאוד קשה להכנס פנימה ולטפל.

יפעת שאשא ביטון: נכון שזה קשה גם בחברה בכלל אבל כשמדובר במגזר החרדי זה קשה שבעתיים.

יפעת שאשא ביטון: אני מדברת על כך שבתי ספר במגזר החרדי מחליטים מי ייכנס בשעריהם ומי לא.

יפעת שאשא ביטון: אני כן מבינה את הסוגיה של אורחות חיים, אני חושבת שצריך לשמור על אורחות חיים ולכבד אותם אבל יש כאן איזשהי הקצנה ואיזשהי סלקציה שהיא לא תמיד ברורה לנו עד הסוף מבחינת הרציונל שלה וההיגיון שבה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על מקרים נוספים שבהם מחליט מוסד חינוכי מי יעבוד בשעריו ומי לא.

יפעת שאשא ביטון: שוב, שום אוטונומיה למשרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: הכל מתנהל בתוך הבית.

יפעת שאשא ביטון: והמטרה של הדיון היא פעם אחת לבקש ממשרד החינוך לקחת את הסמכות והאחריות שמוטלת מתוקף החוק על המשרד ולהכנס לתוך המוסדות האלה ולעשות סדר היכן שצריך.

יפעת שאשא ביטון: ולפנות למגזר החרדי בבקשה לשיתוף פעולה כי בסופו של דבר אנחנו כולנו נמצאים כאן לטובת הילדים ששם וחשוב לנו להגן גם על הילדים שנמצאים במסגרות החרדיות.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת לכם ביושר – היום, קשה לי לעשות את זה.

יפעת שאשא ביטון: הדבר הנוסף, הסוגייה הנוספת שעשתה זה ההיבט הפיזי שבו נמצאים הילדים.

יפעת שאשא ביטון: עד כמה אנחנו באמת מאפשרים לילדים ללמוד בסביבה נאותה, בתנאים נוחים, לקבל ידע כפי שאנחנו רוצים וכמו כל ילד במדינת ישראל.

יפעת שאשא ביטון: יש הרבה מוסדות שלא עומדים בתקנים בכלל.

יפעת שאשא ביטון: ראינו את המקרה בחיפה אבל כמוהו יש בעוד הרבה מאוד מקומות אחרים, הם פשוט לא עלו לכותרות וידינו כבולות.

יפעת שאשא ביטון: או שלא נוח לנו להתעסק או שאנחנו לא רוצים להתעסק או שלא חשוב לנו להתעסק או כל אחד יחליט מאיזו סיבה אבל בשורה התחתונה יש ילדים שהולכים כל יום לבית ספר, לומדים בתת תנאים והעולם שותק.

יפעת שאשא ביטון: המטרה של הדיון היא לפתוח את כל הסוגיות האלה, לדבר עליהן באומץ וביושר.

יפעת שאשא ביטון: הדיון יהיה קשה, הוא לא יהיה פשוט כי אנחנו נגיד את הדברים בצורה נוקבת ואני אשמח שכל אחד מהשותפים שיושב כאן סביב השולחן הזה יהיה שותף למטרה, לאפשר סביבה בטוחה, הוגנת, הולמת, גם לילדים במגזר החרדי.

יפעת שאשא ביטון: אני ברשות

יפעת שאשא ביטון: כם אפתח את הדיון עם משרד החינוך שאנחנו גם ננהל איתו את השיח במהלך הדיון.

יפעת שאשא ביטון: רק כדי לקבל אינפורמטיבית את הסמכויות ואת תחום האחריות שיש לכם במגזר החרדי.

יפעת שאשא ביטון: אם יש אתגרים שאתם מזהים שאנחנו ככנסת או השותפים כאן שנמצאים יכולים לסייע אז אנחנו מאוד נשמח אבל אני מבקשת שתפתחו את הדיון כדי שאנחנו נבין באיזו גזרה אנחנו נמצאים.

יפעת שאשא ביטון: איציק, אתה רוצה לפתוח כמפקח המגזר החרדי?

אורי מקלב: אני יכול להגיד איזה משפט אחד קודם?

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, חבר הכנסת מקלב, בוקר טוב, בבקשה אחריו איציק זהבי.

אורי מקלב: אני לא יודע אם להודות לך על קיום הדיון או לא - - -

יפעת שאשא ביטון: אתה תדע בסוף הדיון.

אורי מקלב: לא, לא, אני שמעתי את הדברים שלך, לכן גם נזעקתי מהר להגיע לחדר.

אורי מקלב: אני חושב שהפתיחה שלך - - - קודם כל אני חושב ש- - - אני מניח ובטוח שאת באה ממקום טוב, את באמת נזעקת לאור אולי עובדות, לא עובדות, אולי דברים שהציגו בפנייך.

אורי מקלב: אבל אני לא חושב שאלה העובדות.

אורי מקלב: אני חושב שאמרת דברים שיפוטיים בלי - - - המציאות.

אורי מקלב: את באה ממקום להגן על הילד.

אורי מקלב: לבוא ולהגיד היום שבמוסדות החינוך החרדיים אין פיקוח, לא שומרים על שלום הילד, יש בעיה שהילד לא מודע לזכויות שלו ולא על תוכן לימודיו ולא על גופו.

אורי מקלב: אני חושב שזה דברים שהלכת מאוד מאוד רחוק בעניין הזה.

אורי מקלב: צר לי, אני יודע שזה לא מגיע - - - אני לא חושב שהכותרת ששמת בעניין הזה היא נכונה ועל זה צריך להיות הבסיס של הדיון.

אורי מקלב: יכול להיות בהחלט, הזכות שלך והזכות שלנו, אולי גם חובתנו, נשמע בכל מוסדות החינוך וודאי מהחלק שלך, הרי בסופו של דבר זו לא ועדת החינוך אלא זה ועדה לזכויות הילד, נשמע איך מתנהלים הדברים, מה קורה כשיש פניות בעניין הזה.

אורי מקלב: לבוא ולהגיד שיש אלימות במוסדות האלה והם לא מקבלים את הטיפול הנכון - אני חושב שזה ממש לא העובדות.

אורי מקלב: וגם אני אגיד לך את העובדות, אמרת את הדברים, כותרות.

אורי מקלב: אם היו מציגים כאן עובדות שנעשה - -

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נציג את הכל חבר הכנסת מקלב.

אורי מקלב: - - שיש פה פעילות שמה שנעשה במוסדות החרדיים הם חורגים ממה שנעשה בשאר המוסדות, אני חושב שבדיוק להיפך.

אורי מקלב: אני חושב שדווקא במוסדות האלה אנשים באים ובאים ההורים לא טיפשים.

אורי מקלב: ההורים ששולחים למוסדות האלה זה עולה להם הרבה יותר יקר, הרבה יותר ממאמצים, כפי שאמרת, חלק מהמוסדות האלה סובלים מניכור של המשרדים הממשלתיים, נמצאים בתנאים פיזיים הרבה יותר קשים ועם כל זה הם מבטאים ורוצים לשלוח את הילדים שלהם למקומות האלה וכזכות הבחירה שלהם רק בגלל שהם יודעים שהתוכן החינוכי, הסביבה החינוכית, הסביבה החברתית היא הרבה יותר טובה ממוסדות חינוך אחרים.

אורי מקלב: אני באמת חושב שאני חייב להגיד את הדברים האלה.

אורי מקלב: הזכות, חובה, אני יודע את הפעילות שלך לגבי הבית ספר בקריית שמואל בעניין הזה, ולכן אני רואה את זה לזכותך.

אורי מקלב: את אמרת את זה כעוד דבר, גם התנאים הפיזיים, נכון.

אורי מקלב: לבוא ולדון במוסדות האלה, באחריות שיש, בשיתוף שצריך להיות, בין אם זה השלטון המקומי, בין אם זה משרד החינוך והמדיניות שלו, זה נושא שאני מברך אותך שזה צריך להיות הבסיס של הדיון.

אורי מקלב: לבוא ולהגיד בדברים האלה באופן כללי שהמוסדות האלה בכותרות ויש שם, לכאורה, פגיעות בילדים, אני חושב שזה לא אלה העובדות ואני חושב שזה - - - לא נראה לי שזה גם המטרה של הדיון שלך.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה חבר הכנסת מקלב.

יפעת שאשא ביטון: רק כדי שנחדד את הדברים, ואני רואה שגם חבר הכנסת גפני הצטרף והנהן, כנראה בדרך שלך מהרגע שהזעיקו אותך עד שהגעת אתה פשוט לא יכולת לשמוע את מה שנאמר כאן - - -

אורי מקלב: לא הזעיקו אותי - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אתה אמרת, הזעיקו אותי - - -

אורי מקלב: שמעתי את הדברים שלך ואני נזעקתי לבוא מייד.

אורי מקלב: אני חבר בוועדה - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל חבר הכנסת מקלב בוא רק נדייק את הדברים.

יפעת שאשא ביטון: יושבים כאן אנשים נכבדים ששמעו את דבריי.

יפעת שאשא ביטון: בשום מקום לא נאמר שבחברה החרדית בתי הספר פוגעים בילדים אוקיי?

יפעת שאשא ביטון: אבל אני כן אומרת שבמקומות שבהם יש פגיעה בילד מאוד קשה להכנס פנימה ולטפל.

יפעת שאשא ביטון: ובאותה נשימה גם אמרתי, והכל אגב אנחנו גם מוקלטים ויש פרוטוקול, באותה נשימה אני אמרתי שגם בכלל בחברה ובמערכת החינוך מאוד קשה לנו לטפל במקרים כאלה וכשמדובר בחברה החרדית קשה שבעתיים.

יפעת שאשא ביטון: המשפט הזה נאמר.

יפעת שאשא ביטון: כל מה שאני אתייחס אליו בדיון כדי לבסס עליו את הדיון הוא עובדות, הוא עובדות.

יפעת שאשא ביטון: הבית ספר בקריית שמואל הוא עובדות, פנייה של הורים שרצו לרשום את הילדים שלהן, כן, הם נלחמים כדי לרשום את הילדים שלהם בבית ספר מסוים כי הם מאמינים בו והם רוצים את החינוך הזה ובית ספר מחליט שהם לא יהיו בשעריו.

יפעת שאשא ביטון: למה?

יפעת שאשא ביטון: כי הטלפון הוא לא כשר, גם אם יש שני מכשירי טלפון ולא בודקים מה הסיבה.

יפעת שאשא ביטון: אין פגיעה של הילדים באורחות החיים אבל מישהו החליט שההורה כי הוא גרוש או האמא כי היא גרושה זה לא מתאים ואנחנו פונים למשרד החינוך ואומרים לנו, יש לבית הספר את הזכות האוטונומית לבחור מי ילמד שם ומי לא.

יפעת שאשא ביטון: אני לא זוכרת שבמגזר אחר אנחנו נותנים למישהו את הזכות לבחור מי ילמד שם ומי לא כל עוד שהילד לא פוגע באורחות החיים.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו מקרה של אמא לילד עם מום לבבי שחייבת רישיון כי היא צריכה באמצע הלילה, שלא נדע, לנסוע לבית חולים אם חלילה קורה מקרה חירום והיא התריעה ואמרה, ובכל זאת לא קיבלו את הילדים לתוך בית הספר.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על דברים שהם קונקרטיים.

יפעת שאשא ביטון: וגם בשיח שהיה לי אישית עם אנשי בית הספר, ואנחנו קיבלנו תגובות ישירות מאותם אנשים אתה רואה שההתייחסות, ואני אתן לך לקרוא בעצמך אחר כך, ההתייחסות היא כאילו יש להם את הזכות להתנהל כפי שהם רוצים.

יפעת שאשא ביטון: ואני לא סתם אמרתי, תקרא לזה אוטונומיה, תקרא לזה מדינה בתוך מדינה, תבטא את זה איך שאתה רוצה.

יפעת שאשא ביטון: בסופו של דבר התחושה שלי הייתה שמאוד קשה לנו להכנס פנימה ולעזור לכל אותם ילדים שנפגעים.

יפעת שאשא ביטון: זה לא אומר שהמערכת פוגעת בכל הילדים שלה.

יפעת שאשא ביטון: חלילה לא אמרתי את זה ואם זה השתמע מדבריי אז הנה אני מחדדת.

יפעת שאשא ביטון: אבל בילדים שנפגעים כן, אני אומרת לך ואני חוזרת ומדגישה את זה לפרוטוקול - קשה לנו לטפל בתוך המגזר החרדי.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת גפני בבקשה.

אורי מקלב: לא שכנעת אותי בזה שביטלו אמא בגלל שהיא נוהגת.

<קריאה: אז תקשיב להורים ותבין.

יפעת שאשא ביטון: רגע, בסדר, אנחנו נשמע את כולם.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה חבר הכנסת גפני.

משה גפני: גברתי היושבת ראש בוקר טוב.

משה גפני: אני לא נזעקתי, זה מופיע אצלי בסדר היום מהרגע שהוצאת את - - -

יפעת שאשא ביטון: אתם ברוכים תמיד וחבר הכנסת מקלב יודע, הוא שותף לדיונים.

משה גפני: אני לא שמעתי את מה שאת אמרת, אני שמעתי את דברי חבר הכנסת מקלב בסוף.

משה גפני: אני מסכים עם העיקרון שקשה מאוד לטפל בילדים חרדים, זה נכון.

משה גפני: קריית שמואל זו אחת הדוגמאות.

משה גפני: 17 שנה ילדים מגיעים לבית הספר, 17 שנה ילדים מגיעים לבית הספר, ילדים וילדות, ונפצעים כמעט כל יום.

משה גפני: והמערכת עומדת - -

יפעת שאשא ביטון: דום.

משה גפני: - - כן.

משה גפני: 17 שנה במדינה שהיא לא מדינת עולם שלישי.

משה גפני: לא במדינה שמפלה ציבורים על רקע כלשהו.

משה גפני: קשה מאוד לטפל, מה יש פה לדבר.

משה גפני: אגב המערכת של החינוך העצמאי שבית הספר הזה שייך אליה, החינוך העצמאי נמצא תחת ביקורת מלאה של משרד החינוך.

משה גפני: כן קבלת תלמידים, לא קבלת תלמידים, כן מטפלים בילד, לא מטפלים בילד, אנחנו עוסקים בזה כל הזמן, גם חבר הכנסת מקלב, גם אני, חברנו.

משה גפני: יש דברים שאנחנו עומדים חסרי אונים - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל בשביל זה אנחנו כאן חבר הכנסת גפני.

משה גפני: אני כחבר כנסת מודה ומתוודה שאני מרגיש כישלון טוטאלי.

משה גפני: מדובר על 250 ילדים וילדות - - -

<גיא אטיאס: 400.

משה גפני: אני עוד הייתי ב-250 שהייתי בסיבוב הקודם.

משה גפני: אני הייתי שם הרבה פעמים.

משה גפני: את צריכה לנסוע לשם כדי לראות.

משה גפני: זה דוגמה בולטת, לראות איך הילדים והילדות באים בבוקר ונתקלים בברזל שם שאסור שהוא יהיה, אם הוא היה בבית ספר ממלכתי המדינה הייתה רועשת וגועשת.

משה גפני: החדשות בטלוויזיה היו נפתחות עם זה.

משה גפני: ילדים נפצעים באופן קבוע, לא באיזה מקרה.

משה גפני: בשקט, יושבת עיריית חיפה עם ראש העיר שלה, הפוחלץ הזה - - -

יפעת שאשא ביטון: סליחה, חבר הכנסת גפני, באמת בוא נכבד.

משה גפני: חזרתי בי.

משה גפני: תתמודדי את איתו מול הילדים האלה ונראה איזה שמות את תגידי עליו.

משה גפני: אבל בסדר אני חזרתי בי.

יפעת שאשא ביטון: יש פה משרד חינוך ואני אומרת את זה כי אני לא מקלה ראש - - -

משה גפני: משרד החינוך לא היה עושה דבר וחצי דבר בגלל שהנציג של הבית היהודי גר בקריית שמואל.

משה גפני: הוא לא נותן לעשות את זה.

משה גפני: היה שם שר החינוך.

משה גפני: למה לטאטא את הדברים מתחת לשטיח?

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל חבר הכנסת גפני, מה שאני רוצה לומר לך שזה הרבה יותר שיטתי.

יפעת שאשא ביטון: אתה אומר הבית היהודי - הבית היהודי במשרד החינוך שנתיים, אתה מדבר על בעיה, אתה אמרת, לא אני, 17 שנים.

אורי מקלב: אבל היו פתרונות - - -

יפעת שאשא ביטון: 17 שנים, הסיפור הוא שיטתי.

יפעת שאשא ביטון: ובשביל זה אני רוצה לקיים את הדיון הזה.

משה גפני: עמרם מצנע היה ראש העיר, אנחנו היינו אצלו, הוא הקצה שטח והבעיה הייתה נפתרת - - - השלטון שם ועצרו את כל התהליך.

משה גפני: יש בקריית שמואל נציג של הבית היהודי, הוא חבר מועצת העיר, קוראים לו בלומנטל, הוא לא נותן למשרד החינוך למצוא שם פתרון.

משה גפני: הוא אומר שהילדים לא ילמדו שם, כאילו שאנחנו נמצאים במדינה, אני לא יודע באיזה פינה בעולם, שהשליט עושה מה שהוא רוצה על הגב של 400 ילדים.

אורי מקלב: - - - מדבר על הבית היהודי כיוון שהיו פתרונות שכבר היו אחרי הרבה מאמצים אחרי הרבה שנים - - -

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לחברי הכנסת גפני ומקלב.

משה גפני: אני מתנצל.

יפעת שאשא ביטון: הכל בסדר, אני מבינה את ההתרגשות אני רק רוצה שוב רגע לעשות סדר.

יפעת שאשא ביטון: כל הדוגמאות שמובאות כאן ויש כאן דוגמאות נוספות הן חלק מהבעייה.

יפעת שאשא ביטון: כי אתה מדבר על קריית שמואל אני אמרתי שבטוח שיש עוד הרבה מקומות שזה קורה ומשרד החינוך לא נמצא שם עד הסוף.

יפעת שאשא ביטון: אני לא מדברת רק על בעיה של תנאים פיזיים, אני גם מדברת על בעיה של מקרי אלימות שהרבה פעמים או משתיקים בחסות הרב כי יש איזשהי הנחיה יש לי פה פניות- - -

משה גפני: היום כבר לא.

יפעת שאשא ביטון: הלוואי, הלוואי, חבר הכנסת גפני, ואתה יודע מה, אני רוצה שבמקרים שמגיעים אליי באופן אישי בוא נסכם שאני מגיעה אליך ואנחנו מטפלים ביחד.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שאני ואתה נוקיע כל מקרה כזה מתוך המערכת ובצורה הכי חריפה שיכולה להיות.

יפעת שאשא ביטון: ומי שצריך שם ישלם גם את הדין.

יפעת שאשא ביטון: כי אני אומרת לך, אני לפחות עומדת מול חומר בצורה בסיפור הזה.

משה גפני: את יכולה - - - שותפים.

יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז, כבר על זה היה שווה הדיון.

משה גפני: שווה היה - - - שמואל בגלל שזה סיפור שמתאים למדינה בפינת העולם.

יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו תיכף ניגע גם בזה.

יפעת שאשא ביטון: אני רק מקריאה לפרוטוקול מכוון שמדובר כאן בילדים.

יפעת שאשא ביטון: אני קובעת כי לפי סעיף 120 לתקנון ככל שתהיה בקשה, שיעלה הצורך, יימחקו מהפרוטוקול המפורסם לעיון הציבור פרטים מזהים של דוברים או של קטינים שעליהם דובר בדיון או חלקים מסויימים מתוך הדברים שנאמרו לפרוטוקול ככל שהדבר נדרש כדי להגן על עניינם של קטינים או ככל שהדבר נדרש לבקשת מי שהשתתף בישיבה אם העמדת הפרוטוקול לעיון הציבור עשויה לגרום לו נזק או לזולתו.

יפעת שאשא ביטון: איציק זהבי, משרד החינוך, נשמח לשמוע את דבריך והתייחסותך, בבקשה.

<איציק זהבי: בוקר טוב לכולם, רבותיי חברי הכנסת, גברתי יושבת ראש הוועדה.

<איציק זהבי: אני ברשותך אפתח במספר מילים כלליות על המחוז ועל העבודה במחוז החרדי במשרד החינוך ואחר כך ננסה להתייחס למקרים אם כי כמו שאת יודעת, כי אנחנו בקשר לאורך השנה לא פעם ולא פעמיים, בסופו של דבר כל מקרה שמובא לפתחי, לפתח העבודה של משרד החינוך, נבדק, נבחן, ואנחנו מנסים לתת את התשובות ואת המענים הטובים ביותר.

<איציק זהבי: ואני רוצה לומר בעניין הזה, קודם כל בראש ובראשונה עבור הילדים החרדים שלומדים במערכת החינוך בישראל.

<איציק זהבי: המטרה המרכזית מבחינתי של משרד החינוך ושל המחוז החרדי במשרד החינוך הוא לתת את המענה החינוכי המיטבי לכל אחד ואחד מהילדים החרדים במדינת ישראל.

<איציק זהבי: זאת האחריות שלי, זאת המחוייבות שלי, זה התפקיד שלי.

<איציק זהבי: ואנחנו עובדים באופן כזה שאנחנו מנסים לתת מענה טוב לכל הקבוצות ולכל הגוונים של האוכלוסייה.

<איציק זהבי: אנחנו מדברים על היום למעלה מ-430 אלף תלמידים בכל רחבי הארץ בפריסה של למעלה מ-92 יישובים ומועצות אזוריות.

<איציק זהבי: אנחנו מדברים על מחוז שבסופו של דבר הוקם בעצם בשנים האחרונות ורק לפני שנה ו-8 חודשים הפך להיות עצמאי שעובד באופן ישיר אל מול הקהילה.

<איציק זהבי: אנחנו עובדים, מצד אחד אם אנחנו מדברים, בחינוך היסודי, אנחנו מדברים על כ-225 אלף תלמידים אז אנחנו עובדים מול שתי הרשתות הגדולות כלומר החינוך העצמאי ומעיין החינוך התורני.

<איציק זהבי: יש כ-140 אלף תלמידים בשתי הרשתות הללו.

<איציק זהבי: אנחנו מטפלים במוסדות מוכרים שאינם רשמיים, עוד כ-30 אלף.

<איציק זהבי: אנחנו מטפלים במסגרות של ילדים שלומדים במוסדות פטור, מבחירתם, מבחירת ההורים שלהם, עוד כ-51 אלף תלמידים.

<איציק זהבי: יש לנו גם מסגרת חדשה שאנחנו פועלים להקמה כבר מספר שנים שהיא תחת המסגרת של ממלכתי חרדי כדי לתת גם את האופציה לכאלה שבוחרים שלא ללמוד בכל הנתיבים שציינתי אבל בנתיב הממלכתי והם עדיין חרדים והם רואים את עצמם חלק מהקהילה החרדית.

<איציק זהבי: רוצה לומר שעל כל הספקטרום הרחב הזה אנחנו מנסים לתת את התשובה המיטבית.

<איציק זהבי: אותו דבר בחינוך העל יסודי.

<איציק זהבי: אנחנו מדברים על כ-80 אלף תלמידים בחינוך העל יסודי בגילאי ט'-יב' אצל הבנות.

<איציק זהבי: בסמינרים אנחנו מדברים על כ-40 אלף בנות שלומדות בתוך הסמינרים בכל רחבי הארץ.

<איציק זהבי: חלקן במקומות מאוד מאוד צפופים ובכיתות מאוד מאוד צפופות וחלקן במקומות יותר טובים ויותר מרווחים.

<איציק זהבי: חלקן בוחרות ללמוד ללימודי בגרות, כשליש, שני שליש בוחרות ללמוד ולסיים את לימודיהן עם מבחני יסוד האקווילנטים ונותנים לנושא הזה מענה.

<איציק זהבי: אותו דבר לגבי הבנים.

<איציק זהבי: אנחנו בתוקף המסגרת של חוק תרבותי ייחודי לומדים היום למעלה מ-35 אלף תלמידים, בנים, בישיבות הקטנות, בישיבות הקודם מגילאי ט'-יא' ונמצאים שם במסגרות חינוכיות שהן בעצם התכלית של החינוך החרדי.

<איציק זהבי: ויש גם כ-6000 תלמידים שלומדים במסגרות של ישיבות תיכוניות חרדיות ומסלולים טכנולוגיים, בעיקר עבור כאלה שלא מצאו את דרכם בתוך הישיבות התיכוניות.

<איציק זהבי: תוסיפו על זה ילדי חינוך מיוחד, תוסיפו לזה עוד כ-125 אלף תלמידים בלמעלה מ-5000 מוסדות של כיתות גן, של גילאי הקדם יסודי.

<איציק זהבי: אנחנו מטפלים בעצם, כמו שאמרתי, בלמעלה מ-435 אלף ילדים מגילאי 3 ועד כיתות י"ג-י"ד.

<איציק זהבי: כמו שאמרתי המטרה היא ברורה.

<איציק זהבי: המטרה היא לטייב את החינוך ולעזור ולסייע למוסדות, למשפחות, להורים, לכל מי שחפץ ללמוד בתוך מערכת החינוך הישראלית על כל גווניה ובאופן הטוב ביותר.

<איציק זהבי: וכמספר התלמידים ככה כמות האתגרים.

<איציק זהבי: האתגרים הם מאוד מאוד גדולים.

<איציק זהבי: זה לא פשוט לקחת ולבנות מערך של שיתופי פעולה, של תיאום, של עבודה מול רשויות מקומיות שחלקן אוהבות ואוהדות את הקבוצה, את הקהילה, את הציבור וחלקן מתעמרות ומתגדות לאוכלוסייה ולציבור.

<איציק זהבי: התפקיד שלנו הוא לנסות לבנות מערכת יחסים סדורה, מערכת עבודה מסודרת, מותאמת גם עבור הקהילה אבל גם עבור הגורמים שמסביב כדי לתת את המענים הללו.

<איציק זהבי: אני חושב שהמדיניות ששר החינוך הוביל עוד קודם לכניסתי לתפקיד אבל גם, כמובן, בתקופה שאני בתפקיד היא מדיניות מאוד מאוד ברורה שמדברת על שוויון, התייחסות שווה לכל ילד וילד בכל המערכות, בוודאי ובדוואי עבור הציבור החרדי.

<איציק זהבי: צריך להגיד ביושר, ישנם פערים וישנם אתגרים שמלווים אותנו 17 שנים, יש כאלה שגם מלווים אותנו יותר, 30 ו-40 ו-50 שנה לטובת הנושא של בינוי, לטובת הנושא של יחס מתאים והולם ומתן מענים של תקציבים בצורה שמותאמת לגודל ולכמות ולמספרים של האוכלוסייה החרדית.

<איציק זהבי: יחד עם זאת, יש גם הרבה מאוד אתגרים כלפי הציבור החרדי על מנהיגיו ועל ההנהגה הרוחנית שמלווה במקומות שבהם אנחנו מוצאים הרבה מאוד קשיים והרבה מאוד אתגרים ואיך לעשות את הדברים מתאימים יותר ונותנים את המענה הנכון והרצוי והמותאם.

<איציק זהבי: לטובת העניין הזה המשרד לאורך השנים האחרונות, בוודאי בשנה וחצי האחרונות עובד בצורה ובאופן, כמה שאפשר יותר בשיתוף פעולה עם המוסדות על כל המסגרות שלהם.

<איציק זהבי: אנחנו מנסים להבין את הקשיים, את הדילמות, את האתגרים שעומדים בפנינו ואנחנו מנסים לגשר, לכוון, להוביל.

<איציק זהבי: ולפעמים אני לא, וצריך להגיד את הדברים האלה ביושר, יש הרבה מאוד דברים גם טובים בתוך מערכת החינוך החרדית, אני אתן דוגמה - - -

יפעת שאשא ביטון: אף אחד לא בא לשפוט.

יפעת שאשא ביטון: בואו לא נהיה צינים.

יפעת שאשא ביטון: בסופו של דבר אני נמצאת פה בשביל אותם ילדים שמתחילת השנה מוצאים את עצמם בסיטואציה כזו או אחרת ואנחנו לא מסוגלים לטפל בהם.

יפעת שאשא ביטון: אז הם אולי רק חלק קטן, או אלינו הגיע חלק קטן, מתוך אותם 430 אלף, אבל השאלה איך אנחנו באמת נותנים להם את המענה.

<איציק זהבי: ברשותך עוד שניים-שלושה משפטים - - -

משה גפני: אני צריך ללכת לנהל את הוועדה, רק אם משרד החינוך יכול להגיד 17 שנה, לא שנה-שנתיים, אני מבין.

משה גפני: 17 שנה מה אומר משרד החינוך של מדינת ישראל לילדים האלה.

<איציק זהבי: אני חושב שקודם כל אני שמח על הדיון כאן, אני בדרך כלל מופיע בוועדה החינוך של הכנסת ואנחנו עובדים בעניין הזה בשיתוף פעולה בהרבה היבטים גם עם ועדת החינוך של הכנסת.

<איציק זהבי: אני חושב שהפתרונות להרבה מאוד טענות שלאורך השנה וחצי האחרונות שהבאת לפתחנו אני לא יכול להגיד שהם במאה אחוז הפתרונות המושלמים.

<איציק זהבי: אני לא אומר שאין לנו מה לעשות, אני לא אומר שאין לנו אתגרים.

<איציק זהבי: אני חושב שיש המון אתגרים ואני חושב שאנחנו צריכים לעשות את הדברים האלה בצורה מאוד מאוד חכמה, נכונה, מותאמת, מתואמת בכל הרמות כי זה קשור לרשויות המקומיות.

<איציק זהבי: אגב, אני היום בצהריים אחרי המפגש כאן פוגש את מנהלי אגפי החינוך, במקרה זה נפל באותו יום.

<איציק זהבי: אנחנו עושים את זה באופן תדיר בשנה האחרונה, כל שלושה חודשים מנהלי אגפי החינוך מהרשויות המקומיות מוזמנים לדיון.

<איציק זהבי: חלקו נוגע גם בסוגיות של בינוי, חלקו נוגע גם בסוגיות של הכנה לקראת פתיחת שנת לימודים הרישום, ההרשמה לסמינרים, רישום לגני ילדים, רישום לבתי ספר ובאמת יש, בעיני, מהזווית ראייה שלי, יש התקדמות מאוד מאוד גדולה ויפה.

<איציק זהבי: אני לא יכול להגיד שהעסק הזה מושלם.

<איציק זהבי: נקודה אחרונה - אנחנו בחצי שנה האחרונה מאז כניסתו של המנכ"ל החדש, מר אבוהב, לתפקיד בנינו תכנית חומש.

<איציק זהבי: במסגרת תכנית החומש עבור המחוז החרדי אחד הנושאים המרכזיים ששמנו על סדר היום זה הנושא של הבינוי ויושבת גם הנציגה של מנהל הבינוי והיא תוכל לתת את הפירוט ואת המספרים.

<איציק זהבי: אבל הכוונה היא לעשות מאמץ גדול בשני מובנים: הראשון, לצמצם את הפערים כי ישנם פערים שהם של עשרות שנים בבינוי עבור האוכלוסייה החרדית של מוסדות ומצד שני גם להקים כיתות חדשות.

<איציק זהבי: זאת אומרת זה לא רק לצמצם את הפערים כי אם אנחנו נעסוק רק בצמצום פערים אנחנו לא נגמור את המלאכה הזו אף פעם, אלא לעבוד בשתי הרמות הללו.

<איציק זהבי: אני חושב שבעניין הזה יש התגייסות מאוד מאוד גדולה.

<איציק זהבי: זה לפתיחה אם תרצי אחר כך שנתמקד בנושאים אחרים.

משה גפני: זה נכון מה שהוא אומר - - - קריית שמואל.

יפעת שאשא ביטון: רגע, שניה, הדיון הוא לא רק קריית שמואל.

יפעת שאשא ביטון: קריית שמואל זאת עוד אחת מהדוגמאות של איפה אנחנו לא מצליחים לתת לילדים האלה את הסביבה - - - חבר הכנסת גפני, שנייה, אני רוצה גם לשמוע בנושא הבינוי, אני לא רוצה לקבל סקירה על כמה נבנה וכמה לא נבנה.

יפעת שאשא ביטון: אני לא באה עכשיו לנתח את המערכת.

יפעת שאשא ביטון: אני מקיימת את הדיון הזה נטו כדי להבין איך במקומות שבהם יש לנו קושי אנחנו כן מסוגלים להכנס פנימה באומץ ולטפל ולעשות את מה שצריך למען הילדים.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה רגע לתת דוגמה.

יפעת שאשא ביטון: אני מכירה באופן אישי בעיר שאין בה סכסוכים, לא בין דתיים לחילוניים ולא בין חרדים לאף אחד שם וכולם חיים שם באהבה גמורה ובכל זאת יש שם מסגרות לא של בית ספר, אני מכירה של גנים, שאני אומרת שכשאני נכנסתי מתוקף התפקיד שלי וראיתי מה קורה שם זה לא להאמין שהילדים נמצאים בתנאים כאלה בשנות האלפיים ומאפשרים להם.

יפעת שאשא ביטון: אני לא חושבת שהיו מאפשרים לי להחזיק גן כזה או ילדים בתנאים כאלה בגן חילוני בשום פנים ואופן.

יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך היה מגיע והיה אומר, עד כאן.

יפעת שאשא ביטון: לא הייתי מקבל רישוי ולא הייתי מקבלת שום אפשרות להמשיך ולקיים את זה.

יפעת שאשא ביטון: ואני רוצה לדעת, גם אני אשמע את דנה לגבי הנושא של הבינוי בקריית שמואל כי חבר הכנסת גפני מאוד חשוב לו להבין וגם איך אנחנו מתייחסים בכלל לסוגייה של ילדים שנמצאים בתנאים שהם לא על פי התקן בחברה החרדית.

יפעת שאשא ביטון: ואנחנו, בגלל שיש לחץ מאיזשהי קבוצה שם, מחליטים שאנחנו מאפשרים את זה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה דנה.

<דנה פולק: קודם כל זה נכון שיש מחסור כולל בכלל הארץ ולכל המגזרים בכיתות לימוד.

<דנה פולק: יש הרבה כיתות שנמצאות בתנאים לא הולמים במבנים יבילים וכדומה.

<דנה פולק: המטרה שלנו היא לצמצם את הפער - - -

יפעת שאשא ביטון: דנה, אנחנו מדברים על ילדים שמשחקים בשירותים.

<דנה פולק: בסדר, אבל - - -

אורי מקלב: רק בקריית שמואל - - -

יפעת שאשא ביטון: לא רק.

<דנה פולק: לא רק שם, בהרבה מקומות אנחנו מנסים לתת פתרונות גם זמניים הולמים אבל כמובן שהמטרה שלנו היא למצוא פתרון קבע.

<דנה פולק: העבודה שלנו היא מול הרשויות המקומיות.

<דנה פולק: כל רשות מקומית היא זו שפונה אלינו עם כלל הבקשות שלה, עם כלל המצוקות שלה.

<דנה פולק: אנחנו כמובן בודקים כל בקשה לגופה אבל אין לנו שום אפליה בין מגזרים.

<דנה פולק: זאת אומרת, כל בקשה, כל ילד שנמצא במצוקה מעין זו ויש כאלה עוד בארץ נבדקת על פי הקריטריונים, על פי הנהלים וכמובן אנחנו עקרונית מאשרים תוספות בנייה, מבנה חדש.

<דנה פולק: אבל כל העבודה שלנו מול הרשות.

<דנה פולק: אז אם נקח לדוגמה את המקרה כאן של קריית שמואל אז עיריית חיפה לא הגישה לנו בשנים האחרונות שום בקשה ל- - -

אורי מקלב: אין לה רצון להגיש.

יפעת שאשא ביטון: עיריית חיפה, אני אומרת לפרוטוקול, נאמר כאן ממנהלת הוועדה, עיריית חיפה הוזמנה ולא הגיעה.

יפעת שאשא ביטון: אבל אני חייבת לומר שהסיפור מבחינתי הוא לא עיריית חיפה עכשיו או רק מקום כזה או אחר.

יפעת שאשא ביטון: הסיפור הוא רחב, חבר'ה, ואני בכוונה לא רוצה להשאר במקום הנקודתי מהטעם הפשוט – כי גם אם נפתור את הסיפור הנקודתי הזה יש לנו עוד הרבה נקודות במקומות אחרים והשאלה מה איתם.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להבין את המכניזם.

יפעת שאשא ביטון: איך זה עובד בתוך משרד החינוך ותיכף אני אשאל שאלה קשה.

יפעת שאשא ביטון: כי אנחנו מסיטים שנייה את האחריות למקום אחר ואני אומרת, האחריות היא כאן שלנו.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת את זה ביושר.

יפעת שאשא ביטון: היא שלנו, גם שלי, אני זו שיושבת כאן.

יפעת שאשא ביטון: היא שלנו, של משרד החינוך ושל מי שנמצא כאן כדי שכל ילד במדינת ישראל, לא משנה מאיפה, יהיה בסביבה בטוחה.

יפעת שאשא ביטון: אז האחריות היא קודם כל שלנו.

<דנה פולק: אין בעיה, אבל אנחנו עובדים מול הרשויות ואנחנו כמובן מכירים בכל בקשה שהיא.

<דנה פולק: זאת אומרת אנחנו גם יוצאים לסיורים, רואים, לפעמים אנחנו אלה שפונים לרשויות בעקבות פניות שיש אלינו ואומרים להם - - -

יפעת שאשא ביטון: כן אבל מה קורה בסיטואציה כזו שראש רשות אומר - - - יש לנו סיטואציה, לא משנה איפה עכשיו של ראש רשות שאומר, אני לא נתתי אישור להקים שם בית ספר, זה בכלל היה אמור להיות משהו אחר, החליטו לבנות את זה בצורה כזו.

יפעת שאשא ביטון: בסופו של דבר הילדים לומדים בתת תנאים.

יפעת שאשא ביטון: איפה כאן משרד החינוך כדי לבוא ולהגיד, חברים אוקיי, אם זה לא בית ספר אז אני מפנה את הילדים, לא משנה לאן צריך למצוא לו פתרון.

יפעת שאשא ביטון: איפה אנחנו בסיפור הזה.

<איציק זהבי: אני הייתי בשנה שעברה וליוויתי את המקרה הזה מקרוב - - -

יפעת שאשא ביטון: אתה שוב חוזר לקריית שמואל, כי אגב אני מכירה את זה בעוד מקומות אבל בסדר.

<איציק זהבי: אני יכול לדבר באופן כללי גם.

<איציק זהבי: אז אני אתייחס גם לנושא של קריית שמואל ואני חושב שכשיש כזה מקרה כמו בקריית שמואל וכמו בעוד מקומות שאנחנו בחנו וראינו אותם אז אני חושב ש - - - אני אגיד ככה, א' בשנה האחרונה אנחנו משתדלים מאוד שלא לתת רשיונות למקומות מהסוג הזה.

<איציק זהבי: אני אומר את זה כי גם יש פניות עם צרכים מאוד מאוד ספציפיים לאוכלוסיות שאנחנו יודעים שזה המקום היחידי שנשאר להן ללמוד בתוכו.

<איציק זהבי: לפעמים זה בתוך אפילו מפעל פטריות, אנחנו יודעים בצפון במעלות, או במקומות אחרים, ואנחנו משתדלים מאוד לא לתת רשיונות למקומות הללו.

<איציק זהבי: זה - - -

יפעת שאשא ביטון: אז מה עושים עם הילדים במקרה שאין רישיון?

יפעת שאשא ביטון: לא נותנים רישיון והילדים נשארים שם?

<איציק זהבי: לא, לא.

<איציק זהבי: אנחנו מנסים לתת מענה.

<איציק זהבי: זאת אומרת, אם הילדים האלה שייכים, נניח, לרשת החינוך של החינוך העצמאי אז אנחנו מציעים אלטרנטיבות.

<איציק זהבי: או בבתי ספר אחרים או לפזר אותם, לקחת איזשהו פרק זמן כדי לעבור, לבנות מבנה נכון יותר, מתאים יותר, טוב יותר, ראוי יותר כדי שאפשר יהיה להתקדם הלאה.

<איציק זהבי: במקרה של קריית שמואל, כמו שציינה דנה, יש פה ויכוח פנימי בתוך העיר חיפה בין שתי קהילות וראש העיר חיפה והצוות של העיר חיפה היו אמורים לבוא ולהציע פתרונות.

<איציק זהבי: אנחנו, גם תמיר בן משה הממונה על הנושא הזה במשרד וגם אני וגם השר ניסינו להציע מספר פתרונות.

<איציק זהבי: לצערי, בשורה התחתונה הפתרונות האלה לא הגיעו לקצה - - -

<קריאה: לא הגיעו בכלל להורים.

<קריאה: הוא לא פרסם אותם.

יפעת שאשא ביטון: אני אתן לכם לדבר, תאמינו לי, ואני לא אתן לאף אחד להפריע לכם.

יפעת שאשא ביטון: אבל תנו רגע למשרד החינוך לסיים את דבריו.

<איציק זהבי: אני לא מתווכח עם העיר חיפה ולא קובע את סדר הקדימויות של העיר חיפה, אני אומר באופן כללי.

<איציק זהבי: באופן כללי אנחנו באים ודורשים ואני עושה סיורים בהרבה מאוד יישובים בארץ.

<איציק זהבי: אנחנו באים ואומרים, רבותיי, ראשי הערים, איפה שתתכננו את הדברים בצורה טובה יותר, נכונה יותר, אנחנו נגיע למצב טוב יותר מאיפה שאנחנו נמצאים היום.

<איציק זהבי: אני אתן דוגמה.

<איציק זהבי: בנצרת עילית יודעים שהולכת להכנס קבוצה גדולה מאוד של הציבור החרדי לשבת בשכונה חדשה שנקראת הר יונה וכבר היום עוד לפני שהתחילו להגיע המסות הגדולות יושבים צוותים משותפים של העירייה ומשרד החינוך והציבור כדי לבנות את המבנים באופן המותאם ביותר והמושכל ביותר.

<איציק זהבי: זאת השאיפה, לזה צריך לשאוף, לזה צריך להגיע ואני חושב שגברתי תסכים שאם היינו עושים כך בכל המקומות בארץ ועוד בשנים קודמות אולי לא היינו נמצאים במקום היום.

<איציק זהבי: הפערים הם עצומים.

<איציק זהבי: אני רוצה להתייחס ברשותך גם לסוגייה של גני הילדים.

<איציק זהבי: יש הרבה מאוד קבוצות ועמותות פרטיות שמקימות מסגרות של גני ילדים וחדרים לטובת הילדים בציבור החרדי.

<איציק זהבי: לא כל הדברים האלה הם דברים מתאימים, לא כל הדברים האלה - - -

יפעת שאשא ביטון: לא כל הדברים האלה ברור אם הם באמת לטובה או לא.

<איציק זהבי: מבחינת ההורים שמבקשים לעצמם, מבחינתם זה כנראה לטובה.

יפעת שאשא ביטון: לא, זה לטובה אולי אופי החינוך שהם מבקשים אבל בטח לא התנאים שהילדים נמצאים שם.

<איציק זהבי: אני לגמרי מסכים.

<איציק זהבי: ואז כשעל המאזניים הם צריכים להתלבט האם לשלוח את הילד לחדר הזה בתנאים פחות טובים אבל לפחות שיקבל את החינוך אני מניח שחבר הכנסת מקלב יידע להתייחס לזה אפילו יותר טוב ממני ויגיד לך, כן הוא יעדיף להיות בחדר, מקום זנוח ולא ראוי אבל הוא לפחות ילמד שם כמו שאני, כמו שההורה, או כמו שהמשפחה והקהילה רוצה.

<איציק זהבי: ופה יש פערים.

<איציק זהבי: התפקיד שלנו יחד עם הרשויות המקומיות זה לזהות את המקומות האלה של הפערים ולנסות לשפץ, להקים, לבנות.

<איציק זהבי: הקושי, גברתי יושבת ראש הוועדה, בחלק מהמקומות הוא בזה שלרשויות המקומיות בתוך סדרי העדיפויות והקדימויות העירוניים הנושא הזה של לתת מענה לציבור החרדי נמצא בשוליים.

<איציק זהבי: אני חושב שיש היום יותר ויותר פתיחות, אני מדבר ברמה הכללית, יש יותר פתיחות היום ממה שהיה בעבר ויש הרבה יותר הבנה שבעצם זה אתגר לא רק שלך, כמו שאמרת, של הוועדה הזו, ועדת החינוך או הכנסת, אפילו לא רק של משרד החינוך אלא יש פה בעיה בסדרי גודל של כל המדינה שדורשת פתרונות ואני חושב שהמשרד ותכנית החומש בנושא של הבינוי נערך גם לעניין הזה.

אורי מקלב: בסופו של דבר רק נראה שהאחריות מתגלגלת על ההורים ועל הרשות - - - אחריות של המפעילים.

אורי מקלב: בסופו של דבר, ודאי אחרי הרבה שנים, ההורים לא רוצים ללמוד במקומות כאלה ואף אחד לא חושב שהם - - - נכון בוחרים את מערכת החינוך ותוכן הלימודים הם בוחרים, הם רוצים כמו שאמרת.

אורי מקלב: אבל מי שמתנגד או שהם לא רוצים או שהם לא מבקשים, לא עושים מאמצים, לא משקיעים הרבה כדי לקבל מבנה ראוי לילדים שלהם.

אורי מקלב: אנחנו נמצאים כאן עכשיו לא באיזה פאנל האם מי ששולח למוסדות מוכרים שלא רשמיים עושה נכון, אם האורחות האלה מוכרות בישראל, יש להן מקום.

אורי מקלב: היה שר החינוך לפני כמה זמן שחשב שצריך לפרק את כל המוסדות הפרטיים או המוכרים שלא רשמיים, רק מערכות ממלכתיות, הייתה גישה כזאת, הציבור החליט שלא ככה אלא יש לתת את האפשרות להורים להקים או לרשתות להקים מוסדות או מערכות חינוך משולבים הם לא פרטיים - - -

יפעת שאשא ביטון: אז שיקימו אותם כמו שצריך ולא בצורה שהיא - - -

אורי מקלב: אבל העובדות הן אחרות.

אורי מקלב: אף אחד לא יכול להפעיל גן בלי רישיון.

אורי מקלב: בכל זאת המערכת מוכרת, אנשים בודקים אם למערכת יש רישיון ומשקיעים הרבה הרבה כסף - - -

יפעת שאשא ביטון: קשה לי להאמין שמשרד החינוך יתן רישיון למסגרת שפועלת באופן שאנחנו רואים.

יפעת שאשא ביטון: ואם כן אז זה פשע.

יפעת שאשא ביטון: ואני יודעת מאיזה לחצים זה קורה.

אורי מקלב: הם כולם מבקשים לשפר את המצב הפיזי של המבנים, הם רוצים מבנים אחרים.

אורי מקלב: על מי אנחנו מתווכחים.

אורי מקלב: אנחנו צריכים לשאול את הרשויות, את השלטון המקומי ואת - - - איפה אתם.

אורי מקלב: אנחנו שואלים את ההורים איפה אתם, ההורים האלה של קריית שמואל הם בעלי זכויות שוות כמו כל אזרח במדינת ישראל, אולי אפילו יותר, אני אבחר אותם ככלל, מדוע הם לא יכולים לקבל את זה?

אורי מקלב: הם מבקשים, חיכו לפתרונות, חיכו בסבלנות - - -

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מקלב אני רגע מוכרחה להכנס בדבריך.

יפעת שאשא ביטון: הסיפור הוא לא רק הרשויות המקומיות, וצריך להגיד את זה, אפילו שזה מרגיז.

יפעת שאשא ביטון: זה לא רק הרשויות המקומיות וזה לא רק משרד החינוך, למרות שאני חושבת שמשרד החינוך צריך להפעיל את כל הכוח והסמכות שיש לו כדי לא לאפשר התנהלות בסביבות כאלה.

יפעת שאשא ביטון: זה גם חלק מהתעקשות, הרבה פעמים, של גורמי כוח בחברה החרדית.

יפעת שאשא ביטון: אני אגיד לך מאיפה אני אומרת את זה.

יפעת שאשא ביטון: אם אני אחליט מחר שאני בקריית שמונה פותחת גן לפי איזשהי תפיסת עולם שאני מאמינה בה ואני רוצה שהילדים שלי ילמדו רק בה ואני אקבץ קבוצה של ילדים, משרד החינוך בחיים לא יתן לי להמשיך להתנהל ככה.

יפעת שאשא ביטון: הם יפרקו את זה באבחה אחת.

יפעת שאשא ביטון: ואני אומרת לך את זה מניסיון.

יפעת שאשא ביטון: ואנחנו יודעים שכל ניסיון בחברה החילונית להקים את הבתי ספר האנתרופוסופים לקח להם שנים עד שהם נכנסו ובתי ספר דמוקרטים ועוד כל מיני, לקח להם הרבה מאוד זמן עד שהם נכנסו לתוך המערכת.

יפעת שאשא ביטון: מחר אני אחליט שאני מביאה שיטה חדשה, מכנסת 20 ילדים, אני אכנס אותם בתת תנאים, יסגרו את זה ברגע.

יפעת שאשא ביטון: בחברה החרדית, אני אומרת לך, לאורך שנים, יש קושי, ואמר את זה גם איציק, אולי ככה בחצי פה תוך כדי דברים, יש קושי אמיתי הרבה פעמים גם מול ראשי הקהילות לסגור סביבות כאלה או למצוא להן פתרונות חלופיים כי הם מתעקשים ששם זה יהיה.

יפעת שאשא ביטון: ופה, פה אני רוצה לנצל את זה שאתה כאן, באמת, אני מכירה אותך, אני עובדת איתך כבר שנתיים, אחד מחברי הכנסת שאני ככה תמיד מתגאה ואומרת הנה דוגמה למי שעובד ולא כי אתה כאן.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה אותך שותף.

יפעת שאשא ביטון: שותף בכל אותם מקומות שבהם אנחנו נזהה קושי ותעזור לנו להכנס פנימה ולראות איך אנחנו מצליחים דרך הקהילה, לא דרך החוק והכל, דרך הקהילה לשנות מציאות.

יפעת שאשא ביטון: קריית שמואל זה עניין של בינוי, אנחנו תיכף ניתן לחבר'ה כאן לדבר כדי לסגור את הסיפור הזה אבל יש כאן עוד מקרים אחרים שהם לא עניין של בינוי והם לא עניין של רשות מקומית, הם עניין של דברים שקורים בתוך בית ספר ורב כזה או אחר מחליט מה עושים או לא עושים והמשפחה מוצאת את עצמה חסרת אונים.

יפעת שאשא ביטון: ואני חושבת שההתערבות שלכם, חברי הכנסת החרדים, היא קריטית כאן, היא קריטית.

יפעת שאשא ביטון: אתם יכולים לעזור לנו לעשות שינוי אמיתי בתוך החברה החרדית, החברה שלכם, בלי שאנחנו נשנה סדרי עולם, בלי לפגוע בתרבות הפנימית של אותה חברה.

אורי מקלב: את שאלת אותי ואני אענה לך תשובה קצרה.

אורי מקלב: גם אם זה נכון מה שאת אומרת - - - אבל את צודקת אבל השוני במה שאת אומרת לגבי מה שקורה שכל מסגרת חרדית אחרת יכולה כל יום לצוץ ולהקים מסגרת יש הבדל בין המסגרת הארגונית למסגרת של התוכן.

אורי מקלב: מה שאת מביאה זה מסגרות של תוכן חינוכי אחר שרוצים - - - בא אחד עם תפיסה חינוכית שרוצה להקים גן, משרד החינוך בודק אותו, מה התפיסה החינוכית, מה הוא רוצה לעשות לילדים שלנו.

אורי מקלב: ההבדל בין הציבור, מה שאת אמרת, מסגרות חרדיות, בקריית שמונה זה יכול להיות בקריית גת ומקומות אחרים, זה אותה מסגרת תוכן שהיא דומה, שהיא תורנית יותר, שהיא נותנת דגשים אחרים.

אורי מקלב: המסגרת היא המסגרת הארגונית, לכן פעם היא היוזמה, אין איזה מערכת חינוך שהיא פותחת בכל מקום מסגרת תורנית שהיא נותנת מענה ודגשים יותר חזקים לתכנים דתיים שהיא פותחת בכל מקום בארץ.

אורי מקלב: אז מה קורה עכשיו בקריית שמונה יש קבוצה, דוגמה או מקום אחר שהבאת, של הורים שרוצים את המסגרת, את תוכן החינוך החרדי ותורני יותר ודגשים רבים הם מחפשים את המסגרת הארגונית שתעשה להם את זה.

אורי מקלב: אבל תוכן הלימודים - -

יפעת שאשא ביטון: לא, הם לא מחפשים הם פשוט פותחים.

אורי מקלב: - - והפיקוח החינוכי נמצא אותו פיקוח, לכן זה נראה שכל אחד פותח.

אורי מקלב: כל אחד פותח בגלל שהוא צריך את היוזמה המקומית של הורים שדורשים את זה וצריכים את זה והם מרגישים מחסור.

אורי מקלב: זה ההבדל בין תופעות חינוכיות או - - - שיש להם קשיים, זה יכול להיות בצדק, כי אחד שיש לו תפיסה חינוכית חדשה הוא אומר, רגע אתה רוצה עכשיו לקחת ילדים, אתה אולי באת ושירתת הורים שהם רוצים את המערכת הזאת שהיא טובה, יש להם תפיסה פתוחה, לא משנה, כל תפיסה אחרת, בודקים אותה ובצדק, אבל כאן מדובר על אותה תפיסה חינוכית שהיא יותר תורנית.

אורי מקלב: מכירים את הפיקוח, מכירים את המסגרות שהוא רוצה להיום שם ועכשיו באים והוא רוצה להיות בתוך הפיקוח של המחוז, מכיר את זה, המחוז החרדי.

אורי מקלב: למחוז החרדי יש סטנדרטים והוא צריך להתכנס לתוך הסטנדרטים והפיקוח שיש שקיים בכל מקום.

אורי מקלב: רק המסגרת - - -

יפעת שאשא ביטון: רק שהם לא מתכנסים.

אורי מקלב: זה לא נכון.

אורי מקלב: לא מתכנסים לא נותנים את המענה הפיזי, מה שהמשרד צריך לתת.

אורי מקלב: התקציבים הם תקציבים מועטים, לא - - - אנחנו על זה נלחמים בדברים האלה - - -

יפעת שאשא ביטון: בסטטיסטיקה לגבי כמה מקבל תלמיד במגזר הדתי והחרדי אל מול כמה מקבלים במגזר החילוני יש שם פערים אבל אנחנו לא נתווכח כי אני באמת רוצה להשאר - - -

אורי מקלב: לטובת מי?

יפעת שאשא ביטון: לטובת המגזר החרדי.

יפעת שאשא ביטון: אבל אני רוצה להשאר במקום של המהות עד כמה באמת יש לנו את הכוח לפעול בתוך המגזר החרדי.

יפעת שאשא ביטון: אני עדיין נשארת באותה תפיסה, גם אחרי מה ששמעתי, שהכוח שלנו שם הוא דל.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשמע אתכם, תחליטו מי מכם מדבר, מקריית שמואל, סיפור שאני גם ליוויתי באופן אישי.

יפעת שאשא ביטון: תוכלו להתייחס לדברים שנאמרו רק בצורה מכובדת בבקשה.

<קריאה: אני אבא שהייתי באותו שאני שלחתי לך ואת, קודם כל אני רוצה להודות לך, באמת את היחידה קודם כל שהתייחסת בתוך רגעים, את התייחסת ובאמת התייחסת לנושא הזה, באמת, אני אומר את זה באמת.

<קריאה: אני הייתי באותו יום בבית ספר, אני הייתי עם הילדים שם, במקרה לא עבדתי, הלכתי להביא את הילדות שלי מהבית ספר.

<קריאה: מי שהיה נוכח שם היה צריך לראות מה זה הדבר הזה.

<קריאה: איך הילדות מהגג, ילדות בכיתה ח' עד לגנים, כולם יורדים ביחד, את ראית את הסרטון, במדרגות, אני תפסתי את הילדות שלי, ילדות קטנות במדרגות, אם אני לא תופס את הילדה היא עפה לתוך הקיר, ממש ככה, משמיים, אני לא יודע, אם אני לא תופס אותה היא עפה לקיר.

<קריאה: אני לא יודע איך אתם - - -

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא מפנים אצבע מאשימה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו קוראים לעזרה מכל מי שיכול.

<קריאה: לא מאשים רק לעזרה.

<קריאה: זה אי אפשר עוד יותר.

<קריאה: באמת הילדים סובלים, הם הולכים כל יום בהשרדות לבית ספר הזה.

<קריאה: אני באמת לא פוליטיקה, לא שום דבר, זה ילדים, ריבונו של עולם, לא משנה חרדים, חילוניים, לא יודע מה.

<קריאה: כולם אנחנו ביחד.

<קריאה: זה לא משנה חרדים או לא חרדים.

<קריאה: יהודים חילונים זה כולם ביחד.

<קריאה: אני לא - - -

יפעת שאשא ביטון: כל ילד יש לו זכות ללמוד בסביבה עם תנאים נאותים.

יפעת שאשא ביטון: בוא נסכם רגע רק את הדברים שלך ואני מסכימה, ראיתי תמונות וראיתי סרטונים, תת תנאים.

<קריאה: עוד משהו, יש פתרונות כבר על הנייר, יש פתרונות.

<קריאה: הכל כבר רשום.

<קריאה: אני לא רוצה עוד פעם להפנות אצבע מאשימה.

<קריאה: את צריכה שאת תראי, יש כבר פתרונות.

<קריאה: יש הכל.

<קריאה: רק ליישם את זה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נבקש אחר כך מסיכום הדיון התייחסות ממשרד החינוך לאן זה הולך, בסדר?

<קריאה: תודה רבה לך.

יפעת שאשא ביטון: תודה לך.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, אבל בשניים-שלושה משפטים.

<גיא אטיאס: אני גיא אטיאס, אני גם נציג של הבית ספר בקריית שמואל.

<גיא אטיאס: לפני שנה וחצי התחלנו את המאבק שכבר התחיל לפני 17 שנה ולקחנו את זה צעד אחד קדימה והפגנו וסגרנו את הבית ספר למשך חודש ימים, לא פחות מיום אחד ממה שאני אומר.

<גיא אטיאס: ולא הייתה התייחסות הולמת בכל הציבור שלנו בכלל.

<גיא אטיאס: אני רוצה לציין שאדון איציק זהבי היה אצלי בבית, נכון, יום שישי, היה אצלי וביקש ממני תכניס את הילדים לבית ספר.

<גיא אטיאס: אני לחצתי על כל ההורים להכניס את הילדים בגלל שהוא הבטיח, תכניס, אני אטפל, אני אתן לך תשובות.

<גיא אטיאס: יומיים אחרי זה הפגנו מול בנט בבית שלו.

<גיא אטיאס: בנט בא, דיבר איתי בכניסה לבית שלו, תכניס בבקשה את הילדים לבית ספר.

<גיא אטיאס: אמרתי לו, בנט - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל בוא לא ניתן פרוטוקול של מה היה בשנה וחצי האחרונות, אני מכירה את הכרוניקה של הדברים - - -

<גיא אטיאס: יש שם 250 ילדות, לא בנים, 250 ילדות שלומדות מתחת לאדמה, בלי חלונות.

<גיא אטיאס: יש שם מזגנים כדי שיהיה להם טיפה אוויר.

<גיא אטיאס: הבטיח לי, ביקש ממני, אדון איציק זהבי, אני דואג לך לפתרונות.

<גיא אטיאס: עד היום אני מחכה לתשובות.

<גיא אטיאס: גם בנט ביקש ממני.

<גיא אטיאס: טלפון אחד לא קיבלנו על איזה פתרונות הם נתנו או משהו כזה.

<גיא אטיאס: שלחו את תמיר בן משה שיתן לנו איזה פתרונות כלשהם.

<גיא אטיאס: אף אחד לא נתן לנו עד היום.

<גיא אטיאס: לא קיבלנו אפילו טלפון אחד.

<גיא אטיאס: ביקשו אותנו להכניס את הילדים נתתי בזכות המילה של בנט ושל איציק זהבי גם כן, ביקשו להכנס, אני לחצתי עם כל הכוח שיש לי ויש לי כוח שם להכניס את הילדים.

<גיא אטיאס: הכנסנו את הילדים בתוך הבית ספר, בגלל שהוא ביקש מאיתנו.

<גיא אטיאס: עד היום לא קיבלנו, עשו מאתנו צחוק.

<גיא אטיאס: יש שם, זה ממש, אני לא יכול להסתכל על המראה - - -

יפעת שאשא ביטון: אין צורך להמשיך ולתאר אני חושבת שתיארת את זה מספר פעמים - - -

<גיא אטיאס: פעם אחרונה שהסתכלתי במראה וראיתי איזה אבא רע אני שאני שולח את הילדים שלי למקום הזה ואני מתבייש - - -

יפעת שאשא ביטון: אין לך אלטרנטיבות לחינוך חרדי אחר בסביבה שם?

<גיא אטיאס: אין, זה בית ספר יחידי בכל הקריות.

<גיא אטיאס: בכל הקריות יש 400 אלף יחידי.

<גיא אטיאס: חוץ מקריית אתא זה הבית ספר היחידי.

<גיא אטיאס: היחידי ויש שם - - -

יפעת שאשא ביטון: בכל המרחב שם - - -

<גיא אטיאס: בקריות אין בית ספר אחד, זה הבית ספר היחידי שנותן את הפתרונות.

<גיא אטיאס: אני מתבייש להגיד לך אבל אני במדינת ישראל, אני אבא רע, אני גועל נפש של אבא, בגלל העקרונות שלי אני שולח את הילדים שלי למקום הזה.

<גיא אטיאס: ואני אבא רע ואני מסכן את הילדים שלי.

<גיא אטיאס: הבן שלי ביום שישי לפני כמה חודשים שבר את כל האף, את כל הפנים הוא שבר.

<גיא אטיאס: בכניסת שבת רצתי איתו לבית חולים, שבר את כל האף בגלל שהוא שיחק על הגג של הבית ספר כי לא היה להם איפה לשחק.

<גיא אטיאס: היום גם אין את הגג הזה.

<גיא אטיאס: אני לא יודע איך - - - את משרד הבינוי שם איך הוא נותן בכלל רישיון עסק למקום כזה.

יפעת שאשא ביטון: אין לו רישיון.

יפעת שאשא ביטון: יש לו רישוי, איציק, למקום?

יפעת שאשא ביטון: כן?

<גיא אטיאס: איך, איך, ריבונו של עולם, יש שם 600, יש שם עוד גנים בתוך המקום הזה, איך?

יפעת שאשא ביטון: לא, לא, לא, אנחנו לא הופכים את זה ל- - -

<גיא אטיאס: איך יכול להיות?

<גיא אטיאס: איך נותנים למקום הזה בכלל לשרוד.

<גיא אטיאס: איך נותנים לו בכלל - - -

<קריאה: כבוד היושבת ראש, אני גם מאותו בית ספר, שלום.

יפעת שאשא ביטון: אני הקדשתי יותר מחצי דיון עבור הסיפור הזה.

יפעת שאשא ביטון: אין מה להאריך, אני הבנתי את הרעיון - - -

<קריאה: שאלת שאלה לפני כן אם אין בכל בית ספר ומרחב- - -

יפעת שאשא ביטון: יש לך תשובה אחרת מאשר לו?

<קריאה: לא, להוסיף עוד נקודה חשובה- -

יפעת שאשא ביטון: אז לא צריך.

<קריאה: - - יש כ-100 ילדים בקרייה שלא כמונו שולחים את הילדים בסביבה שולחים את הילדים בהסעות במשך כשעה, יש לי שכן, ילד בכיתה א' - - -

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, בסדר אני מכירה את זה גם ממקומות אחרים.

יפעת שאשא ביטון: אני הבנתי את הרעיון, אני חושבת שהתשובה לא היא ברורה, אנחנו תיכף נבדוק עם משרד החינוך, אין צורך להרחיב מעבר לזה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, התייחסות קצרה כי אני באמת רוצה לעבור לנושא הבא.

<דוד רינדר: אני דוד רינדר אני הגעתי לכאן כנציג של הפיקוח של החינוך העצמאי על בית הספר בנתיבות משה.

<דוד רינדר: אני הגעתי להתייחס רק לגבי נתיבות משה אבל אני לא יכול שלא להגיב על הדברים שנאמרו על ידך בתחילת הדיון.

<דוד רינדר: אני יכול להעיד ואני חושב ש- - - על הנושא של ההתייחסות של הציבור החרדי לילדים ועל קבלה של ילדים - - -

יפעת שאשא ביטון: אנחנו תיכף נגיע, אני אשמח שתישאר כאן כי אנחנו נדבר על דברים קונקרטים.

<דוד רינדר: רק אתייחס לומר.

יפעת שאשא ביטון: אבל אני לא רוצה שניה להתייחס למה שאמרתי בתחילת הדיון כי אנחנו תיכף ניגע בדוגמאות קונקרטיות.

יפעת שאשא ביטון: אני יותר מאשמח שתשאר ותתייחס אבל אם יש לך אמירה לגבי קריית שמואל אז בשמחה.

<דוד רינדר: - - - אני אמון על אזור הצפון, מתייחסת עניינית, אני עומד מול המפקחים של - -

יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו תיכף נבדוק.

<דוד רינדר: - - המגזר החרדי ונותנים מענה לכל מקרה ומקרה.

<דוד רינדר: לא שאין בעיות אבל הבעיות מקבלות פתרון אחד לאחד בנושא הזה במגזר החרדי.

<דוד רינדר: לגופו של עניין, לגבי הבית ספר, הבית ספר נמצא בתנאים תת אנושיים.

<דוד רינדר: אני לא מתבייש לומר פה במדינת ישראל, זה תנאים שלא מתאימים למדינת עולם שלישית, ממש ככה.

<דוד רינדר: כל מה שנאמר פה זה עדיין מעט.

<דוד רינדר: זה רק לבוא ולראות.

<דוד רינדר: מר זהבי היה שם בביקור, אני הייתי נוכח בביקור.

<דוד רינדר: התנאים הולכים ונהיים קשים כי הבית ספר הולך וגדל והביקוש לבית ספר הזה הולך וגדל והתנאים הולכים וקשים מיום ליום ואני פשוט לא מבין, אני ישבתי בשנה שעברה מול מר יהב, ראש העיר של חיפה, וממש באטימות לא, אני לא יכול להגדיר - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אני מבקשת, הוא לא נמצא כאן - - -

<דוד רינדר: אני מדבר על עובדות ועל תיעוד של הדברים.

<דוד רינדר: לא אמרתי עליו, אמרתי באטימות לב הוא פשוט לא התייחס לטענות שלנו, לא רוצה לתת לכ-400 ילדים בית ספר, נקודה.

<דוד רינדר: למה?

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה, אני אשמח שאתה תשאר כי אנחנו תיכף נתייחס לסוגיית הפיקוח, אגב, גם על מקרים שיש בצפון ואנחנו נראה איך אנחנו ביחד, יכול להיות שאתה גם לא מודע להם, איך אנחנו ביחד משנים מציאות.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה רגע לסגור את הסיפור של קריית שמואל.

יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך, אני אוכל לקבל סטטוס תוך חודש לאן זה הולך?

יפעת שאשא ביטון: הילדים לא יכולים להשאר בתנאים כאלה, בין אם זה במקום הספציפי - -

<קריאה: שנה וחצי זה מה שהוא אמר, תן לי כמה ימים, אני מחכה כמה ימים.

יפעת שאשא ביטון: - - לאן זה הולך, בין אם זה באותו מקום פיזי שהם נמצאים, בין אם זה בפתרון פיזי במקום אחר באותו מרחב גיאוגרפי.

יפעת שאשא ביטון: זה שבכלל אין שום פתרון לילדים בחברה החרדית מבחינת אופי החינוך בכל המרחב הגיאוגרפי שבו הם נמצאים זה משהו שדורש התייחסות ותיקון.

יפעת שאשא ביטון: אם אכן זה כך אני מבקשת לבדוק את זה ושיימצא פתרון לאותה חברה.

<דנה פולק: אני רק רוצה לומר שבשיחות עם עיריית חיפה הם אומרים שיש להם כן פתרונות חלופיים.

יפעת שאשא ביטון: לחברה החרדית?

<קריאה: זה פשוט שקר.

<דנה פולק: לאותו מוסד ספציפי יש - - -

<קריאה: זה לא נכון.

יפעת שאשא ביטון: קודם כל ברוכות הבאות, רק כדי שאנחנו נבין את סדרי הדיון, לא מתפרצים מהצד.

יפעת שאשא ביטון: מי שידבר שלא ברשות דיבור פשוט ימצא את עצמו בחוץ וחבל.

<דפנה ארביב: אני יכולה להגיב על הנושא הזה?

יפעת שאשא ביטון: בקצרה כי אנחנו רוצים לסגור, אנחנו כבר שעה דנים.

יפעת שאשא ביטון: כמעט כל הדיון אנחנו דנו בנושא של קריית שמואל, אני רוצה לעבור הלאה.

<דפנה ארביב: שלום, שמי דפנה ארביב אני בוועד ההורים של בית הספר נתיבות משה.

<דפנה ארביב: יש חלופות בבית ספר קריית שמואל.

<דפנה ארביב: יש שטחים, אלה שטחים ציבוריים ששייכים לכל תושבי השכונה ולא רק אוכלוסייה מסוימת אמורה להנות מהשטחים האלה.

<דפנה ארביב: הגשנו, אני הגשתי לראש העיר, ישבתי איתו ונתתי לו את בקשת ההקצאה בדיוק עם שטח וגוש וחלקה.

<דפנה ארביב: השטח הזה פנוי לבנייה ציבורית.

<דפנה ארביב: משיקולים שלו, כולם יודעים מה השיקולים שלו, הוא לא מוכן לתת לנו את זה, לא.

<דפנה ארביב: היה דוח מבקר המדינה האחרון, השנה הפתרסם.

<דפנה ארביב: 90 מוסדות בעיריית חיפה שהם נטושים והם לא עושים איתם שום דבר.

<דפנה ארביב: אני אגיד לך עוד משהו, לפני כמה שנים היה בית ספר בקריית חיים שהוא נסגר בגלל התדלדלות האוכלוסייה, הגישו בקשה וממש מתחננים, יש פרוטוקול בשנת 2007 שהוא מבקש, מתחנן, תן לנו את הבית ספר הזה, הוא ריק.

<דפנה ארביב: זה לא רחוק, זה קריית חיים, זה שייך עוד - - - וגם הוא לא נתן.

<דפנה ארביב: עכשיו זה שהוא אומר שיש - - -

יפעת שאשא ביטון: אנחנו קיימנו את הדיון הזה במשך שעה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו העלנו את כל הדברים האלה.

יפעת שאשא ביטון: אני ביקשתי עכשיו כסיכום של הדיון ממשרד החינוך תוך חודש לקבל סטטוס איפה הסיפור הזה עומד.

יפעת שאשא ביטון: בין אם בתוך הסביבה הפיזית הקיימת והרחבתה ובין אם בסביבה פיזית אחרת ובלבד שזה יהיה בתוך המרחב הגיאוגרפי שבו אתם נמצאים.

יפעת שאשא ביטון: אל תגיד לי אמרנו את זה כבר לפני שנה וחצי כי הפתרון הוא לא להגיד את זה יותר ולהרים ידיים.

<גיא אטיאס: הם נתנו איזה פתרון כלשהו לבנות עוד שלוש קומות למעלה שהבנות הן גם ככה עולות חמש קומות - - -

יפעת שאשא ביטון: אני לא רוצה לדון בפתרונות.

יפעת שאשא ביטון: אני ביקשתי ממשרד החינוך לקבל סטטוס תוך חודש מה הולך להיות עם בית הספר הזה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה את הפתרון אחרי חשיבה ואחרי שהם בדקו את כל האפשרויות ושהם יודעים את כל החלופות שקיימות.

יפעת שאשא ביטון: אומרת הגברת אביבה שיש פה אפשרויות נוספות.

יפעת שאשא ביטון: סיימנו את הדיון.

יפעת שאשא ביטון: תודה.

<קריאה: היא נתנה לך תשובה, הנציגה של משרד החינוך נתנה תשובה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה בבקשה להתקדם לסוגיות נוספות במגזר החרדי.

<גיא אטיאס: הבקשה היחידה שיש לי שלא יסבנו אותך כמו שסיבנו אותנו.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת לנהל את השיח בשפה שראוייה לכנסת.

יפעת שאשא ביטון: תודה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לעבור לסוגייה נוספת במגזר החרדי.

יפעת שאשא ביטון: הסיפור של הבינוי והסיפור שלכל ילד מגיעה סביבה מותאמת ובטיחותית אני חושבת שאנחנו הדגשנו את זה, אמרנו את זה פעם אחר פעם.

יפעת שאשא ביטון: אין פה שאלות בסיפור הזה, זה צריך להיות נקודה משרד החינוך מבין, הצטרפה דפנה ואמרה את דבריה ואני מניחה שהדברים גם יהיו חלק מההתייחסות של משרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לעבור לסוגיות נוספות, אפילו טיפה יותר מורכבות.

יפעת שאשא ביטון: כי כאן אנחנו ראינו את הסביבה, ראינו את הבנות, ראינו איפה הם לומדים, הדברים מאוד מאוד ברורים.

יפעת שאשא ביטון: יש מקרים נוספים בתוך המגזר החרדי שהגיעו שלשמם אנחנו מתכנסים וזה סוגייה של קבלת ילדים לתוך המסגרות.

יפעת שאשא ביטון: שמסגרת חינוך מחליטה את מי היא מקבלת ואת מי לא.

יפעת שאשא ביטון: אגב, במגזר החילוני אין לי את הפריבילגיה להחליט את מי אני מקבלת ואת מי לא.

יפעת שאשא ביטון: וסוגייה של טיפול במקרים של אלימות או פגיעה בילדים.

יפעת שאשא ביטון: כבוד הרב או המפקח, אני לא אמרתי שכל המגזר החרדי מתעלל בילדים אבל אני אמרתי שכשיש מקרים כאלה מאוד קשה לטפל בהם.

יפעת שאשא ביטון: אני חוזרת ומחדדת את זה רק בשביל שהדברים יהיו ברורים.

<דוד רינדר: אני יכול לתת תשובה לגבי אזור הצפון בחינוך העצמאי, אני לא אגיד שאין בעיות ואין קשיים אבל כשיש הם מטופלים כמו שצריך במדינת ישראל על פי החוק.

<דוד רינדר: אני עומד מול המפקחים של המחוז החרדי, יוסף פוליטי ועוד מפקח אחד, אנחנו מטפלים בדברים כמו שצריך.

<דוד רינדר: אני לא יודע, אני לא יכול לתת מענה, אני לא אמור לתת מענה למקומות אחרים ולמגזרים אחרים.

<דוד רינדר: באזור שבו אני אמון על הפיקוח שם זה מטופל במאה אחוז כמו שצריך.

<דוד רינדר: יש מקרים אבל הם מטופלים כמו בכל מגזר אחר.

יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז ואנחנו גם לא במשפט, זה בסדר, אנחנו נדבר על הדברים, אנחנו נפתור את מה שצריך.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שמי שיפתח את הדיון זה המועצה לשלום הילד, אחר כך אנחנו נעבור לעדויות.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, רחלי.

<רחלי הכהן: תודה.

<רחלי הכהן: האמת שהדוגמה העיקריית שאני כן חושבת שכדאי להעלות לפני שאני אתייחס לזה היא כן דוגמה שקשורה לתנאים דווקא אבל היא דוגמה שהגיעה אלינו רק אתמול והיא לא דוברה כאן, אני חושבת שזו דוגמה משמעותית.

<רחלי הכהן: רק אתמול פנתה אלינו מישהי, קודם כל אני אפתח שזה בעצם נקודת המוצא היא שכל ילד מבחינתנו זכאי לתנאים בסיסיים, משהו שנאמר ואני כן חושבת שכבר הרבה זמן אנחנו אומרים שגם לגבי מוסדות פטור שאמנם פטורים מפיקוח פדגוגי אנחנו כן חושבים שהעניין של הרישוי והבקרה הוא קריטי ומשמעותי - - -

<קריאה: זה לא מוסד פטור, אגב.

<רחלי הכהן: לא, זה לא.

<רחלי הכהן: אני רוצה לדבר על עוד מוסד שהוא גם לא מוסד פטור, מוסד ששייך לרשת החינוך העצמאית שזה מוסד מוכר שאינו רשמי שמתוקצב על ידי המדינה.

<רחלי הכהן: רק אתמול קיבלנו פנייה על 1800 תלמידות בבית הספר שבעצם מה שקרה שם שכולן למדו במבנה אחד, היו תנאים של צפיפות מאוד מאוד גבוהה ויום אחד לפני תחילת שנת הלימודים הרשות המקומית באה ובישרה להם, איזה יופי אנחנו מקבלים מבנה חדש שחלק מכן יכולות לעבור למבנה החדש.

<רחלי הכהן: אבל מה, המבנה החדש לא הותאם בשום צורה שהיא לצרכים.

<רחלי הכהן: אני קיבלתי אתמול תמונות.

<רחלי הכהן: שוב, 1800 בנות שמתוכן מאות בנות הועברו למבנה הזה.

<רחלי הכהן: יש שם שני תאי שירותים על כל 100 בנות.

<רחלי הכהן: בנות בכיתות א'-ב' שזה תנאים לא הגיוניים.

<רחלי הכהן: יש שם מדרגות שבורות ועוד הרבה בעיות.

<רחלי הכהן: זה בית הספר היחיד שנמצא באזור אז מבחינת ההורים זה בית הספר היחיד - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל רחלי אבל הקדשנו כמעט דיון שלם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא נגיע למקרים שבהם ילדים פשוט יושבים היום בבית, היום כשאנחנו מדברות כי הגננת החליטה שהיא לא מקבלת את הילדה.

יפעת שאשא ביטון: למה?

יפעת שאשא ביטון: כי אמא שלה מכל סיבה שהיא החליטה שהיא לא מתאימה לאורחות החיים כי הטלפון שלה הוא כזה או כי היא חד הורית או מ-1001 סיבות אחרות.

יפעת שאשא ביטון: ילדים אחרים שלא נקלטו כי האמא נוהגת.

יפעת שאשא ביטון: לא בדקו למה ואיפה הצורך ופשוט בצורה, אם מדברים על אטימות לב אז זה בדיוק שם.

יפעת שאשא ביטון: הילדים לא נמצאים.

יפעת שאשא ביטון: ועוד הרבה מאוד מקרים שמסיבות שאפילו לא ידעו להגיד אם זה טלפון או אם זה נהיגה או כל דבר אחר פשוט לא קיבלו את הילד כי הוא לא מתאים לאורחות בית הספר.

יפעת שאשא ביטון: על זה אני רוצה לדבר.

יפעת שאשא ביטון: יש שם אפליה בשם איזשהי אוטונומיה ואת האפליה הזו אנחנו צריכים להפסיק אז ברשותך, בבקשה.

<רחלי הכהן: אז בהקשר הזה אני כן אגיד שאנחנו קיבלנו פחות פניות בעניינים האלה על אף שהוא נושא שבהחלט קיים ובהחלט עומד על סדר היום ואין לי אלא להצטרף לדברים שאמרת שאנחנו לגמרי חושבים שכל ילד צריך להתקבל לכל בית ספר, זה לא יכול להיות מצב כזה, בטח לא שילדים יושבים בבית בין אם הם חרדים, אם הם אתיופיים, כל ילד זכאי לזכות החינוך באשר הוא ילד בכל מוסד.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: אביבית.

<אביבית ברקאי - אהרונוף: אביבית, ארגון בזכות.

<אביבית ברקאי - אהרונוף: אני רק יכולה לצרף עוד כמה דוגמאות שבעצם ילדים לא מתקבלים גם בגלל שהם ילדים עם מוגבלות.

<אביבית ברקאי - אהרונוף: הגיעה אלינו פנייה גם על גן מהמוכר והלא רשמי שלא היה מוכן לקבל ילדה בגלל שהיא עם תסמונת דאון.

<אביבית ברקאי - אהרונוף: אני רוצה להגיד בהקשר הזה שילדים משולבים, מעבר לזה שהם מופלים, במוכר והלא רשמי לצערי הם מופלים פעמיים.

<אביבית ברקאי - אהרונוף: ילדים משולבים אמורים לקבל, חלקם, איזשהו תקציב דיפרנציאלי והילדים עם מוגבלויות אחרות אמורים לקבל איזשהו תקציב סטטיסטי לבית הספר.

<אביבית ברקאי - אהרונוף: לצערנו מהפניות שהגיעו אלינו הבנו שהתקציב עובר אמנם ממשרד החינוך לבעלויות אבל שם הילדים לא מקבלים את השירות.

<אביבית ברקאי - אהרונוף: הם לא מקבלים את השירות מכל מיני סיבות.

<אביבית ברקאי - אהרונוף: סיבה אחת זה שאנשי הטיפול, המתי"אות, האנשים שנותנים את השירותים הפארא-רפואיים לא נכנסים לבעלויות ובעצם הבעלות צריכה למצוא את הפיזיותרפיסט, את המרפאה בעיסוק או כל איש טיפול אחר - - -

יפעת שאשא ביטון: למה הם לא נכנסים?

<אביבית ברקאי - אהרונוף: מסיבה שהבעלויות, לפי מה שהבנתי, לא מאפשרות להם להכנס.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אז צריך להגיד את זה.

יפעת שאשא ביטון: זה לא שהמתי"אות החליטו שהן לא נכנסות אלא הן לא נכנסות כי בעצם מי שאחראי על בתי הספר לא מאפשר להן גישה פנימה.

<אביבית ברקאי - אהרונוף: אני אומר גם את הדברים אחרי זה ביחד למשרד החינוך, לא התכוונתי להמעיט ממשרד החינוך.

<אביבית ברקאי - אהרונוף: על כל פנים הבעלויות עצמן בעצם, מאחר והם מקבלים את התקציב הם נדרשים למצוא את המטפלים אבל השכר שהם מציעים להם הוא שכר זעום.

<אביבית ברקאי - אהרונוף: הוא לא שכר שניתן לאנשים ממקצועות הבריאות - - -

יפעת שאשא ביטון: למה, הם אמורים להחליט את השכר, אין איזשהו אומדן של כמה צריך לשלם לכל בעל מקצוע בפארא-רפואי?

<אביבית ברקאי - אהרונוף: יש, אבל הם לא מוכנים לשלם, ולכן בסופו של דבר - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל את אומרת שהם מקבלים את התקציב.

<אביבית ברקאי - אהרונוף: הם מקבלים את התקציב אבל הילד בסופו של דבר לא מקבל את השירות בכלל או שהוא לא מקבל את השירות מאיש מקצוע.

<אביבית ברקאי - אהרונוף: כי הם מוכנים לשלם לסטודנט, לסטאז'ר אבל לא - - -

יפעת שאשא ביטון: ומה קורה עם יתרת הכסף?

יפעת שאשא ביטון: איציק, מה קורה במצב כזה שבית ספר מקבל תקציב והוא מחליט כמה הוא משלם או את מי הוא לוקח?

יפעת שאשא ביטון: איך אנחנו מפקחים על זה שהכסף שמגיע לילד הולך ישירות לילד?

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, מגיע באמת בסופו של דבר.

<אביבית ברקאי - אהרונוף: זאת הנקודה הבאה.

<איציק זהבי: קודם כל צריך להגיד בעניין הזה עלו פה כמה נקודות שקשורות לחינוך המיוחד.

<איציק זהבי: הנושא של החינוך המיוחד הוא נושא מאוד מאוד רגיש וגם נבחן אצלי במחוז והשנה עשינו כברת דרך מאוד מאוד גדולה לשינוי, כולל הנושא הזה של שיבוץ ילדים.

<איציק זהבי: לא מקובל באופן חד וברור שמוסד מסוים לא יקבל ילד או ילדה כי היא עם תסמונת דאון או עם משהו מהלידה.

יפעת שאשא ביטון: אבל זה קורה.

<איציק זהבי: זה קורה וכשזה קורה אנחנו - - -

יפעת שאשא ביטון: איך אנחנו אוכפים?

<איציק זהבי: אנחנו מטפלים בעניין הזה בצורה מאוד מאוד חריפה, בצורה מאוד מאוד מסודרת כדי שהמקרים האלה יפתרו.

<איציק זהבי: אנחנו רוצים להגיע למצב שבו הילד או הילדה ישתתפו בתוך הפעולה בין אם זה בגן הילדים, בין אם זה בבית הספר בצורה מיטבית.

<איציק זהבי: אין כוונה גם בהתערבות שלי או של המערכת של משרד החינוך בכפייה או בכוח לגרום למצב שאחר כך האווירה סביב הילד וההתעסקות סביב הנושא הזה תהיה אווירה בעייתית.

<איציק זהבי: אז אנחנו מפעילים את המכבש של הלחצים כלפי המנהלים, כלפי המנהלות בתוך המוסדות ויחד עם זאת אנחנו מנסים להגיע בהדברות לכל אחד ואחד מהמקרים.

<איציק זהבי: והיום, אני לא חושב, אני לא בדקתי את העניין הזה לעומק אבל אני אתן לך תשובה מדוייקת.

<איציק זהבי: להערכתי כל המקרים של תלמידים בחוץ, והיו לנו כמה וכמה מקרים מאוד קשים, כולל אחד שנפתר ביום חמישי האחרון באזור המרכז, מצאנו פתרונות לכל הילדים.

<איציק זהבי: מקרים מאוד מאוד מאוד קשים.

<איציק זהבי: אני לא חושב שפה זה המקום להכנס לפירוט.

<איציק זהבי: אני מדבר ברמה עקרונית - - -

יפעת שאשא ביטון: כן אבל השאלה איציק שוב, וזה לא רק אליך, אני גם מפנה את זה לחברה החרדית.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא נותנים להם יותר מדיי חופש בלהחליט מי כן ומי לא?

יפעת שאשא ביטון: כי אני לא חושבת שבמקומות אחרים חוץ ממקום מסוים שגם לדיון לגביו אנחנו נגיע בוא נגיד במיינסטרים של מדינת ישראל של מערכת החינוך לאף אחד אין את הזכות להחליט איזה ילד הוא מקבל ואיזה ילד הוא לא מקבל.

יפעת שאשא ביטון: למה שם יש לנו איזשהי גמישות?

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת זאת שאלה קשה ואני לא בטוחה גם שאתה צריך או יכול לענות עליה.

יפעת שאשא ביטון: אבל למה אנחנו מאפשרים את זה, למה אין לנו שום סמכות לכפות.

יפעת שאשא ביטון: מה זה אני לא רוצה להכניס את הילד בכפייה או ליצור אווירה לא נעימה.

יפעת שאשא ביטון: וזה שדוחים את הילד זה לא יוצר סיטואציה?

<איציק זהבי: אני התייחסתי בעניין הזה לחינוך המיוחד.

<איציק זהבי: ברשותך עוד משפט אחד על המתי"אות - - -

יפעת שאשא ביטון: כן אני מדברת על החינוך המיוחד.

<איציק זהבי: אז גם על המתי"אות שהוזכרו פה - המתי"אות לא נותנות מענה לציבור החרדי.

<איציק זהבי: כל החינוך המיוחד החרדי נמצא במסגרות של מוכרים שאינם רשמיים והמתי"אות נותנים מענים רק למסגרות ממלכתיות.

<איציק זהבי: אנחנו היום, רחלי אברמזון מנהלת האגף ואני, עושים עבודת מטה כדי להביא לשינוי של הדבר הזה באופן כזה שהמתי"אות יחוייבו לתת מענים גם לילדים חרדים שלומדים במוסדות מוכרים שאינם רשמיים.

<איציק זהבי: זה מהלך מאוד מאוד גדול, מאוד מאוד לא פשוט.

<איציק זהבי: צריך להבין את ההיסטוריה של הדברים, הדברים לא נולדו אתמול.

<איציק זהבי: המוסדות החרדים שמטפלים בילדים עם צרכים מיוחדים הם מוסדות שעושים עבודה לעילא ולעילא, מצויינת, וצריך לראות את הדברים בעיניים.

<איציק זהבי: ואגב גם ילדים חילוניים בני מיעוטים ואחרים כולם יכולים לקבל שם טיפול ומקבלים טיפול באותם מוסדות.

<איציק זהבי: אנחנו מוודאים שני דברים: האחד, שלא תהיה התעמרות כלפי הילדים הללו ושתיים שלא יהיה מצב שבו ילד התקבל או לא התקבל על רקע זה שהוא בא מקבוצה כזו או מקבוצה כזו.

<איציק זהבי: בוודאי ובוודאי בחינוך המיוחד זה בכלל לא רלוונטיף אם אנחנו נפתח את הנושא הזה לנושא של קבלת תלמידים למוסדות באופן כללי - - -

יפעת שאשא ביטון: אז תיכף אנחנו נשמע עדות ואז אנחנו נוכל להתייחס.

יפעת שאשא ביטון: את רוצה עוד משפט כי זמננו ממש קצר.

<אביבית ברקאי - אהרונוף: דיברתי על ילדים משולבים לא על המסגרות של החינוך המיוחד.

<אביבית ברקאי - אהרונוף: אבל מעבר באמת גם לשירותים הפארא-רפואיים שהם לא מקבלים ובעצם שהם בסופו של דבר הם לא יכולים למצות ככה את היכולת שלהם להשתלב באופן מיטבי באותם בתי ספר וחלקם אפילו נאלצים אחרי זה לעבור למסגרות של חינוך מיוחד למרות שהם יכלו להשתלב ולהיות חלק מהחברה.

<אביבית ברקאי - אהרונוף: גם הנושא של הכשרה והדרכה של הצוות לא ברור אם נעשה במסגרות הללו.

<אביבית ברקאי - אהרונוף: נקודה חשובה נוספת שבעצם אין כתובת אחת.

<אביבית ברקאי - אהרונוף: התקציבים נמצאים באגף לחינוך מיוחד, הפיקוח אמור להיות פיקוח של המחוז החרדי, הפן המקצועי אמור להיות של המפקחות לחינוך מיוחד אבל הן לא נכנסות.

<אביבית ברקאי - אהרונוף: לא ברור מי הכתובת שם של ההורים שהם יכולים לפנות אליה.

<אביבית ברקאי - אהרונוף: שוב, זה באמת גם מביא לדברים שנאמרו כאן, כן, בנוגע לפיקוח.

<אביבית ברקאי - אהרונוף: לא ברור מי עוקב אחרי כל ילד, אם הוא מקבל את מה שהוא זכאי.

<אביבית ברקאי - אהרונוף: אם נכתבת תכנית חינוכית יחידית לאותם ילדים משולבים?

<אביבית ברקאי - אהרונוף: ברוב המקומות לא נכתב תח"י ואין אף אחד שמפקח ובודק את זה.

<אביבית ברקאי - אהרונוף: אין מי שבודק באמת, אלא אם כן פונים אליכם שלא מוכנים לקבל ילד מסוים בגלל שהוא ילד עם מוגבלות.

<אביבית ברקאי - אהרונוף: אני חושבת שיש פה איזשהו חסר, אולי מרוב הורים ובעצם אין כתובת אחת ברורה שאפשר לפנות אליה כדי שלא תהיה הדרה של ילדים, שהילדים האלה יוכלו להשתלב ולקבל את השילוב בצורה מיטבית.

יפעת שאשא ביטון: תודה אביבית.

יפעת שאשא ביטון: אין מעקב ופיקוח, מי הכתובת במקרים שבהם יש תחושה שמשהו שם לוקה בחסר?

<איציק זהבי: במשרד החינוך במחוז החרדי יש צוות של מפקחות מיומנות ומקצועיות בנושא של החינוך המיוחד, הן מלוות את הנושא הזה.

<איציק זהבי: השנה הנושא של ילדי השילוב הוא אחד האתגרים שגם משרד החינוך באופן כללי שם אותו על סדר היום, גם אצלנו בתוך המחוז.

<איציק זהבי: אני לא רוצה להשמע מתנצל כל הזמן אבל אני יכול לומר שאנחנו מטפלים בכל המקרים.

<איציק זהבי: אני לא יכול להגיד לך האם לכל ילד יש את התכנית החינוכית הייחודית שלו בשילוב, לא יכול להתחייב על העניין הזה.

<איציק זהבי: אני יכול לומר שאנחנו עובדים בצורה מאוד מאוד אינטנסיבית בכל השטח.

<איציק זהבי: צריך לזכור שילדי שילוב, בסופו של דבר, האחריות עליהם כמו בחינוך הכללי מבחינת הפיקוח, היא על מפקח הכולל של בית הספר.

<איציק זהבי: בית ספר שיש בו ילדים שמשולבים, בין אם זה בכיתות, בין אם זה בכל בית הספר זה עדיין בית ספר ששייך לחינוך הכללי, ולכן הפיקוח עליו הוא פיקוח כולל.

<איציק זהבי: בעניין הזה, המפקחים הכוללים אצלי במחוז קיבלו הנחיה השנה להקפיד בעניין הזה.

<איציק זהבי: אנחנו מעבירים את האחריות המקצועית אל המפקח הכולל של בית הספר כדי להגביר את האכיפה ואת העבודה אל מול המנהלים.

<איציק זהבי: אני חושב שבנושא של החינוך המיוחד אנחנו מתקדמים.

<איציק זהבי: יש לנו חוסר בכוח אדם.

<איציק זהבי: אנחנו, כמו שאמרתי, לא מקבלים את הנושא של המענה במתי"אות ואנחנו עובדים לשינוי של התהליך הזה.

<איציק זהבי: אנחנו משקיעים מאמץ מאוד מאוד גדול בעבודה עם המוסדות.

<איציק זהבי: גם בעניין הזה הקמנו פורום משותף לנציגי הבעלויות והמוסדות כדי שהם יביאו אלינו, אל השולחן, את הקשיים שלהם, את האתגרים שלהם ואנחנו גם מנסים לתת מענה לכל פנייה ופנייה.

<איציק זהבי: פורום ההורים של ילדי השילוב נפגש איתי לפני כשלושה חודשים.

<איציק זהבי: אני חושב שהתקדמנו גם במענים שעלו להורים מתוך הפורום.

<איציק זהבי: שוב, אין לי תשובה של מאה אחוז להכל.

יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה איציק.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשמע דוגמה של הורה, אבל באמת בקצרה, לא את הכל אלא להביא את עיקרי הדברים כדי שאנחנו גם נוכל להתייחס.

<קריאה: אני תושב עמנואל שבשומרון, שלוש מבנותיי למדו בבית הספר בית יעקב החסידי בעמנואל שנמצא - - - אני תושב עמנואל, אני אבא לארבע בנות ולבן, שלוש מבנותיי למדו בבית ספר החסידי בעמנואל.

<קריאה: יש לי בת אחת שהיום היא נמצאת בכיתה ד', כשהיא הייתה בכיתה ג' הייתה שיחת פתיחה בינינו לבין מנהלת בית הספר ובשיחה הזאת מנהלת בית הספר הודיעה שהיא חובבת אבחונים ונתנה לנו רשימה של שמות של מאבחנות מעיר חרדית אחרת וביקשה מאתנו לפנות לאותן מאבחנות ספציפיות שקיבלנו שמות וטלפונים שלהן כדי לעשות לבתי אבחון רגשי.

<קריאה: אנחנו פנינו לאותן נשים, אותן נשים נקבו במחירים של הרבה מאוד שקלים לכל אבחון כזה.

<קריאה: אנחנו מצאנו מאבחנת שגרה ביישובנו ורצתה 90 ₪ עבור אבחון רגשי, והיא מאבחנת אמיתית, וכמובן שעשינו אבחון לבת שלנו אצלה.

<קריאה: תוך זמן קצר זומנתי לחדר מנהלת בית הספר, היו בחדר מנהלת בית הספר עוד שני נציגים של החסידות השלטת בכל מוסדות החינוך במקום שבו אני גר והסבירו לי שאם אני לא פניתי לאותן נשים שהמנהלת נתנה לי את השמות שלהם סימן שלא עשיתי כלום לגבי בתי, ולכן אני מתבקש להוציא את בתי באמצע שנת כיתה ג' והבת הקטנה יותר שהולכת לעלות בשנה אחרי לכיתה א' לא לרשום אותה לבית הספר.

<קריאה: נוהל מאבק ובמאבק הזה חברת הכנסת הייתה מעורבת ובסופו הצלחנו להסביר למנהלת שלהוציא ילדה בכיתה ג' באמצע שנה אי אפשר.

<קריאה: מאותו רגע היא קיבלה אישור לפתוח במלחמה רשמית כנגדנו, מלחמה שכללה הוצאת תיקה האישי של הבת לרחוב.

<קריאה: כל זב חוטם, כל אבא, כל אמא, כל ילד, כל ילדה ידעו להגיד לבת שלי למי היא הלכה, למה היא הלכה, פסיכולוג, מאבחן רגשי, זאת מנהלת בית הספר עשתה במודע כדי להפעיל לחץ עליי כדי שאולי אני אצליח להוציא את הבת שלי באמצע שנה היות ואתם הודעתם לה שלה אסור לעשות את זה אז אולי אני אעשה את זה.

<קריאה: אחד האיומים שבעקבותיו נקראתי לוועד של הורים שאמרו לי תשמע, המנהלת אמרה לנו שאם הבת שלך תשב בבית ספר לא תפתח כיתה ד' של אותה כיתה.

<קריאה: נפתחה כיתה ד' והבת שלי הייתה באותה כיתה ד' - - -

יפעת שאשא ביטון: הופעלו עליכם הרבה לחצים מההורים האחרים שתוציאו את הילדה כי כולם ייפגעו.

<קריאה: ילדות ברחוב שיחקו עם הבת שלי חבל והבת שלי ניצחה ו"בסדר, את הולכת לפסיכולוגית", "בסדר, את הולכת למאבחנת רגשית".

<קריאה: כל מיני שטיקים כאלה.

<קריאה: זאת אומרת, ילדה שהייתה רוב הזמן בוכה בבית.

<קריאה: רוב הזמן.

<קריאה: בית ספר שאתה אמור לפקח עליו.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא אומרים אתה, אנחנו מתנהגים בכבוד ל - - -

<קריאה: אוקיי, סליחה, אני מתנצל.

<קריאה: נפתחה שנה כיתה ד' של אותו בית ספר.

<קריאה: הבית שלי לא הורשתה לצאת לטיול, לא הורשתה להיות באף פעילות חוץ בית ספרית מעבר לשעות.

<קריאה: בכל מה שנוגע למה שסיפרתי על עכשיו שני גורמים של משרד החינוך היו מעורבים: מנהל מחלקת החינוך ביישובי והמפקחת מטעם משרד החינוך האחראית על האזור.

<קריאה: התשובה לאורך כל הדרך הייתה, גם בתלונות שהגשתי לאתר תלונה של משרד החינוך, סטטוס בית הספר מונע מאתנו להתערב.

<קריאה: זאת אומרת, רמת ההתעללות בבת שלי מותנית בסטטוס של בית הספר.

<קריאה: כמה תקציב שהבית ספר יקבל ככה תמונן מידת ההתעללות בבת שלי.

<קריאה: איפה המשילות?

<קריאה: איפה אתם?

<קריאה: אתמול שר החינוך הודיע במלחמתו שהכנסת תחוקק, הממשלה תמשול ובתי המשפט ישפטו.

<קריאה: הממשלה לא מושלת - - -

יפעת שאשא ביטון: אתה רוצה להכניס את הפוליטיקה לתוך המורכבות של הדיון הגם ככה קשה כאן.

<קריאה: הפוליטיקה יצאה מכאן ברגע שהוא הבין שהדיון הוסט מחרדים שהם לטובת חרדים ועובר לחרדים שהם נגד חרדים.

<קריאה: באותו רגע הפוליטיקה עזבה פה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: ורק להגיד לך שעשית את זה בטוח יותר טוב ויפה מאשר אם היית רק מקריא מהדף, עם הרבה רגש.

יפעת שאשא ביטון: אני מכירה את הסיפור של המשפחה, אני מלווה אותה מזה זמן לא רק בסיפור של הילדה בכיתה ג' עם כל הלחצים.

יפעת שאשא ביטון: ואני לא סתם הדגשתי את זה כי צריך לזכור שכל סיטואציה שבית ספר מאיים על ילד ויוצר איזשהו הד בקהילה והקהילה מתחילה להפעיל לחץ על המשפחה, תוציאו את הילדה כי אחרת אנחנו לא נוכל לפתוח את בית ספר, זה כבר משהו הרבה יותר מורכב מאשר עניין נקודתי.

יפעת שאשא ביטון: ואחר כך גם הסיפור של קליטת הילדה בכיתה א' שאנחנו יודעים מה הרקע עכשיו לכל ההתנהלות אבל היא קיבלה גיבוי באיזשהי אסמכתא של יש לה את האפשרות לקבוע את אורחות בית הספר אז היא כתבה אמא נוהגת והאבא מחזיק טלפון שאינו כשר כשאנחנו יודעים שהמשפחה היא כבר חלק מבית ספר.

יפעת שאשא ביטון: ועכשיו אני שואלת, איציק, שוב, לא במקום שאתה צריך להתנצל, אני מכירה את הקושי, לא מה אנחנו יכולים לעשות במקרים כאלה וזה מקרה אחד מני הרבה, אני פשוט לא יכלתי להביא את הכל לוועדה.

יפעת שאשא ביטון: איזה כוח יש לנו במקרים כאלה אל מול המערכת.

יפעת שאשא ביטון: כשהמערכת אומרת אני עצמאית.

יפעת שאשא ביטון: המערכת מבחינתי מקבלת כסף מהמדינה, היא לא יכולה להרשות לעצמה להתנהל איך שהיא רוצה כי כל עוד שאני מממנת אותה באופן כזה או אחר או בחלקיות כזו או אחרת היא צריכה גם להיות כפופה, מה לעשות, לחוקי המדינה.

יפעת שאשא ביטון: ואני מרגישה ששם אין לנו שיניים, פשוט אין לנו שיניים ומה אנחנו עושים כדי לשנות את זה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, אני יודעת שיהיה לך קשה להשיב אבל אנחנו חייבים רגע להתמודד גם עם הקושי הזה.

<איציק זהבי: גברתי היושבת ראש תודה על הדברים.

<איציק זהבי: קודם כל, אתה מוזמן את מה שכתבת לצלם ולהעביר גם אליי כדי שאני אוכל לבדוק את הדברים שוב גם אם נאמר על ידי מפקח או מפקחת כזאת או אחרת שהנושא הוא בטיפול ובסופו של דבר לא טופל - - -

<קריאה: הוא לא בטיפול.

<קריאה: נאמר שהיות שהבית ספר הזה - - -

<איציק זהבי: אז אני כדי - - -

יפעת שאשא ביטון: אני גם ראיתי, אני גם קיבלתי מכתב רשמי : לבית ספר יש את הזכות או את האוטונומיה לקבוע.

<איציק זהבי: אז מייד גם עורך דין לירן שפיגל מהלשכה המשפטית ירחיב לגבי הנושא של החוק סביב העניין הזה.

<איציק זהבי: מתוך הדברים שתארת היו לפחות כמה דברים שהם ברמה של בחינה של האם יש פה אפילו עבירה פלילית.

<איציק זהבי: אם מנהל בית ספר מוציא החוצה מידע ופוגע כתוצאה מהדבר הזה בתלמיד שלו אז - - - מה שאנחנו מבקשים זה שאנחנו נקבל את הדברים בצורה מסודרת כדי שנוכל לבחון ולראות במה דברים אמורים.

<איציק זהבי: לגבי הסוגייה - - -

יפעת שאשא ביטון: אתה שמעת?

יפעת שאשא ביטון: להגיש את כל מה שנאמר כאן בצורה מסודרת לאיציק.

<איציק זהבי: עורך דין לירן שפיגל בבקשה.

<לירן שפיגל: אני אדבר באופן כללי לגבי הסמכויות שלנו.

יפעת שאשא ביטון: מצויין כי אם יש דברים שאפשר לתקן בבית הזה אז אני אשמח לעשות את זה.

<לירן שפיגל: במחוז החרדי במשרד החינוך אנחנו מטפלים במקרים של אפלייה או הפעלת שיקולים זרים או התנהגות שאינה הולמת בבתי הספר.

<לירן שפיגל: ברמה הקהילתית אנחנו לא מוסמכים לטפל - - -

יפעת שאשא ביטון: זה לא קהילתי.

יפעת שאשא ביטון: להחליט אם אני מקבל תלמיד לבית ספר כן או לא זה קהילתי?

<לירן שפיגל: זה במישור של בית הספר זה לא במישור הקהילתי.

<לירן שפיגל: כדי לשכלל את התהליך יש לנו נהלים מפורסמים ומסודרים לנושא של רישום ושיבוץ.

<לירן שפיגל: מפורסמים להורים.

<לירן שפיגל: ישנה אפשרות לפנות במקרים שבהם תלמיד לא התקבל, להגיש ערר למשרד החינוך, אנחנו בוחנים את המקרה ובמידת הצורך אנחנו גם מקיימים הליכים של שימוע.

<לירן שפיגל: במקרים שבהם בית הספר פעל שלא כדין בין אם מקרים שהוא לא קיבל תלמיד למרות שהוא היה צריך לקבל תלמיד בין אם מקרים שהוא החליט להרחיק תלמיד או להוציא תלמיד מבית הספר או לדרוש דרישות כאלה שהן פוגעניות אז למשרד החינוך יש מספר סמכויות.

<לירן שפיגל: דבר ראשון משרד החינוך יכול, והפסיקה הכירה בזה, להקפיא תקצוב, לעצור תקצוב.

<לירן שפיגל: זה הכל תלוי נסיבות.

<לירן שפיגל: במידה ואנחנו סבורים שמנהל בית הספר או עובד הוראה בבית הספר התנהל בצורה שאינה הולמת שעולה כדי השפעה מזיקה על תלמיד אנחנו יכולים לבטל לו את אישור העסקה.

<לירן שפיגל: המשמעות היא שהוא לא יוכל לעבוד בבית הספר.

<לירן שפיגל: המשמעות היא שאם הוא ממשיך לעבוד בבית הספר אנחנו יכולים לסגור את בית הספר.

יפעת שאשא ביטון: לירן, סליחה שאני קוטעת אותך, כל מה שאתה אומר כאן אני מכירה.

יפעת שאשא ביטון: גם מתוקף הידע הזה אני פונה אליכם כמשרד ואני לא בכדי שאלתי מקודם את איציק לא מה אנחנו יכולים לעשות, כי זה מה שאתה מציג, אלא איזה כוח יש לנו לעשות את זה.

יפעת שאשא ביטון: כי בסופו של דבר במקרים שאני טיפלתי אישית וקיבלתי תשובות רשמיות, כתובות ממשרד החינוך אני אומרת לך, זה יישמע קשה, אין לנו שיניים.

יפעת שאשא ביטון: לא היינו מסוגלים לטפל, אני תיכף אקריא או אספר בקצרה על מקרה אלימות שטיפלנו בו, הוא הסתיים בטוב, לפחות אותו מתעלל יצא מבית ספר אבל זה כי הקהילה החליטה והרב של הקהילה החליט יחד עם מנהל בית ספר להוציא אותו.

יפעת שאשא ביטון: אתה מבין, אנחנו בכלל לא הסמכות.

יפעת שאשא ביטון: יש סמכות אחרת שם שמחליטה מי יהיה ומי לא.

יפעת שאשא ביטון: אז אתה אומר להוציא מורה, לסגור בית ספר.

יפעת שאשא ביטון: אתה יודע איזה שיניים, השיניים היחידות מכל מה שאמרת כאן שאולי יכולות לשנות משהו זה להפסיק תקצוב למוסד כזה.

יפעת שאשא ביטון: שברגע שאנחנו מזהים שיש פגיעה אמיתית, מוכחת, אתה יודע מה, אני אפילו לא הולכת למקומות שאנחנו לא עד הסוף יודעים.

יפעת שאשא ביטון: במקומות שבהם זה מוכח שיש תיעוד של אלימות, שיש תיעוד של פגיעה, פשוט להפסיק את התקצוב לאותו בית ספר.

יפעת שאשא ביטון: ואז לא תשאר הרבה ברירה, לא הרב יוכל להחליט ולא מנהל בית ספר יוכל להחליט, אנחנו נחליט.

יפעת שאשא ביטון: וזה לא כי יש לנו את הפריביליגיה, אלא כי יש לנו את החובה.

יפעת שאשא ביטון: את החובה להגן על הילדים שנמצאים שם.

יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו שמענו פה על מקרה מאוד קשה.

יפעת שאשא ביטון: אני מאמינה ויודעת שיהיה בירור ויהיה בירור מעמיק.

יפעת שאשא ביטון: אבל אני רוצה לדעת גם בסוף אם אנחנו נהיה מספיק חזקים לפעול מול אותה מנהלת או מול אותם גורמים שיצרו את הפגיעה הזאת בתוך בית ספר.

יפעת שאשא ביטון: ושם אני לא בטוחה שאני יודעת לענות את התשובה.

<איציק זהבי: שתי נקודות להתייחסות.

<איציק זהבי: הראשונה, תראו, גברתי היושבת ראש, רבותיי חברי הכנסת, אני חושב שבכל מקרה ולא רק חושב אני בטוח, בכל מקרה של אלימות, בכל מקרה של עבירה פלילית הדרך להתמודד איתה היא במישור הפלילי ובכל הכוח ובכל החומרה.

<איציק זהבי: אני חושב שהמישור הפלילי הוא הרבה יותר משמעותי וחמור לגבי המוסדות, ברשותך, מאשר אפילו הפסקת תקצוב.

<איציק זהבי: כי הפסקת תקצוב היא יכולה להיות לשנה, לשנתיים, ואז אומרים אנחנו משנים ושינינו את אורחות החיים, אנחנו עובדים בצורה שונה ועכשיו זה יותר טוב ונחזיר את התקצוב.

<איציק זהבי: במקרה שמישהו חס וחלילה פוגע בילד, מכה בו, נוהג כלפיו באלימות וכן הלאה, או אפילו בנושא של אפליה על רקע גזעי או דבר אחר אנחנו בעניין הזה נפעל במלוא התקיפות ובמלוא האחריות כולל אם צריך לערב תיקים במשטרה.

<איציק זהבי: לגבי הסוגייה באופן כללי של הפסקת תקצוב, תראו אנחנו בשנה שעברה היו מספר מוסדות בחינוך העל יסודי שהופסק להם תקצוב על רקע תלונה לגבי אי קבלה של תלמידים/תלמידות על רקע טענה שזה אפליה על רקע גזעי או דברים אחרים.

<איציק זהבי: בכל מקרה שחשדנו שאכן יש דברים בגו אחרי שבדקנו קיבלנו החלטה לגבי בית הספר.

<איציק זהבי: ברגע שבית הספר לא קיבל את החלטת ועדת הערר שאני עומד בראשה אנחנו גם הבאנו מקרים להפסקת תקציב ורק אחרי שהמקרים האלה לובנו, תוקנו עד הסוף אנחנו פעלנו להחזרת התקציב.

<איציק זהבי: אנחנו לשנה הזו גם הודענו לכולם שהחזרת התקציב לא תהיה באופן אוטומטי ורטרואקטיבי אלא מהרגע שבית ספר הופסק לו התקציב על ליום קבלת, אם זה תלמידה, אם זה תלמיד או דבר כזה לא יקבל אחורנית את התקציב למרות שלכאורה בעבר נהגנו בצורה הזו הכוונה היא להחמיר את הדרישה.

<איציק זהבי: יחד עם זאת, אני חושב שאם אנחנו מסתכלים על התהליך לגבי הרישום של החינוך העל יסודי אנחנו השנה עשינו כברת דרך מאוד מאוד גדולה הן מבחינת הנושא של מועד הרישום, אנחנו תיחמנו אותנו ואנחנו מתכוונים השנה, בעזרת השם, אולי אפילו לקצר אותו ולהביא אותו לסטנדרטים של החינוך הכללי.

<איציק זהבי: אבל תיחמנו את הנושא של הרישום כדי לא לאפשר מצב שבו הרשויות המקומיות שהן אחראיות על השיבוץ ישבצו את התלמידים ב-31 באוגוסט ואז - - - אתה לא יכול לעשות עם זה שום דבר.

<איציק זהבי: אז השנה פעלנו בצורה אחרת, קראנו את זה עד סוף שנת הלימודים, קרי עד ה-30 ביוני.

<איציק זהבי: אני חושב שבמרבית המקומות עבדנו בצורה טובה יותר וגם הרשויות המקומיות עבדו בצורה טובה יותר - -

יפעת שאשא ביטון: זה מה שצריך לעשות, אי אפשר לתת להם להתנהל איך שהם - - -

<איציק זהבי: - - וגם חייבים להגיד שבעניין הזה למשל, בסימנרים גם הסמינרים עצמם למדו, לומדים מתוך התקנות והדברים האלה והיום אנחנו מוצאים פחות ופחות התנהלות לא ראויה.

<איציק זהבי: המקרים שמגיעים אלינו הם מקרים שכבר פוגשים את המסלול של הביקור הסדיר.

<איציק זהבי: כלומר, בחנו את המקרה, המקרה הוחלט, הוכרע לכיוון כזה או לכיוון אחר ואז התחילה שנת הלימודים וההורה בוחר שלא לשלוח את בתו או בנו לבית הספר כי הוא לא מקבל את מה שהוא רוצה, ובמקרה הזה אין לנו ברירה אלא להפעיל את חוק הביקור הסדיר ואנחנו עושים את הדבר הזה כולל ברגעים אלה כלפי האוכלוסייה הזו.

<איציק זהבי: זה לא תהליך שייגמר במכה אחת, זה עניין של הפנמה, זה עניין של שיתוף פעולה, זה עניין של גם הד תקשורתי נכון, מתאים, לא מתלהם כדי שאנשים, בעיקר ההורים יידעו שיש כתובת ויש למי לפנות גם ברמה של הרשות המקומית וגם ברמה של משרד החינוך בכל מקרה שיש איזשהו עוול.

<איציק זהבי: מצד שני אי אפשר לבוא ולהגיד אחרי שאנחנו הכרענו כמי שנתונה לו הסמכות לכאן או לכאן במקרה הזה אז אני לא מקבל את הדין ואני בעצם בוחר להשאיר את הילד בבית או דברים אחרים.

<איציק זהבי: האחריות היא אחריות לכל אורך הדרך.

<איציק זהבי: כמובן בכל מקרה שמוגש אל ועדת ערר וקבלה של החלטה של ועדת ערר גם למוסד וגם למשפחה, לתלמיד, יש אפשרות לפנות לבית המשפט, לעתירה מנהלית.

<איציק זהבי: לשמחתי שנה, תקן אותי אם אני טועה, לא היה לנו אף מקרה כזה עדיין.

יפעת שאשא ביטון: תודה איציק.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה רגע לסיכום וחשוב לי גם שתשמע.

יפעת שאשא ביטון: אז בבקשה, אני רוצה להקריא את זה ואני רוצה שאתה תתייחס גם, בבקשה.

<אמיתי שוחט: אני אמיתי מנציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות במשרד המשפטים.

<אמיתי שוחט: אז ככה, אז באמת אני אגיד שלצערי הדברים שעלו כאן מההורים הם דברים שאנחנו נתקלים בהם במחלקה המשפטית בפניות ציבור של הורים שמפחדים להתלונן וגם ככה זו אוכלוסיה שלא מודעת לזכויות שלה וקשה לה להתלונן אז כ- - - זה עוד הרבה יותר קשה, ולכן אני קודם כל פונה למשרד החינוך לחשוב על קמפיין למתן מידע לזכויות של הורים, אני מדבר מהמקום של הילדים בחינוך המיוחד, ילדים משולבים.

<אמיתי שוחט: זה דבר ראשון.

<אמיתי שוחט: נושא שני שבאמת קשה בנושא של הבתי ספר של הילדים המשולבים זה הנושא של ההנגשות שבעצם יש גם בעיה של תקצוב וגם בעיה כשבאים מתפיסה של זכות שאני עושה טובה למישהו ולא אני חייב לקבל את הילד הזה כי זה החוק וזה הערכים שאנחנו מאמינים בהם אז בתי הספר לא מנגישים.

יפעת שאשא ביטון: אבל בוא נודה שזה לא רק בחברה החרדית.

<אמיתי שוחט: נכון.

<אמיתי שוחט: מסכים, שם המצב הרבה יותר חמור.

<קריאה: שמשרד המשפטים יוציא דוח חריף לממשלה למה לא מתקצבים בתי ספר בגלל שהם חרדים על הנושא הזה של - - -

יפעת שאשא ביטון: אני אמרתי את זה יש בעיה גם במגזר החילוני.

יפעת שאשא ביטון: לצערי הרב, הצרה היא לא רק שלכם.

<אמיתי שוחט: וכמובן מה שעולה כאן מכל הדיון זה הנושא של באמת להגביר את הפיקוח.

<אמיתי שוחט: נכון, מר זהבי כאן דיבר על הנושא שהפיקוח הוא בידי המפקחים הכלליים אבל עדיין כשיש רק חמשה מפקחים לחינוך מיוחד זה עדיין לא מספיק.

<אמיתי שוחט: צריכים להוסיף עוד כוח אדם לנושא הזה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה אמיתי.

יפעת שאשא ביטון: כן הסיפור של ההנגשת מידע והכתובת שצריכה להיות בצורה מאוד מאוד ברורה עלתה גם כאן.

יפעת שאשא ביטון: כתבת את זה כחלק מהמסקנות בסיכום הישיבה.

יפעת שאשא ביטון: היו לנו פה שני דיונים.

יפעת שאשא ביטון: היה לנו דיון על קריית שמואל שהוא היה דיון מורכב והיה לנו דיון על כל הנושא של קבלת ילדים, של התנהלות מול סוגיות של הפרת הזכויות של הילדים בתוך המערכת איך אנחנו מתמודדים איתם.

יפעת שאשא ביטון: כסיכום של הדיון הזה ולפני שאני אסכם את הישיבה אז אני אתן לך לדבר.

יפעת שאשא ביטון: כסיכום של הדיון הזה אני רוצה רגע להתייחס למקרה שטיפלנו בו בצפון, אני רואה שהמפקח כבר לא נמצא איתנו, אבל המקרה שטיפלנו בו בצפון לאורך כמעט שנה הגיע לכל צמרת משרד החינוך, לכל צמרת האנשים בקהילה החרדית באותו יישוב.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, אין מקום שלא הגענו אליו והמשפחה לא פנתה אליו ולא הצלחנו לטפל.

יפעת שאשא ביטון: מקרה של אלימות מאוד מאוד קשה, יש תמונות, יש תיעוד של הדברים ובכל זאת הייתה כאן אזלת יד, לא באמת היה כוח למישהו לטפל.

יפעת שאשא ביטון: מדובר על ילד שהוכה באכזריות האמא כאן כתבה מכתב: "באחד המקרים הכו בגופו עם קרש, הושפל ברמות מזעזעות, עשה את הצרכים שלו על עצמו, סחבו לו את הפאות, בעטו בו, אחזו בידיו כאשר כיתה שלמה מכה בו, קיללו אותו, ירקו ועוד דברים נוראיים וכל זאת בחסות של מחנך שקורא לחרם על אותו ילד שמלבה בעצם את הסיטואציות האלה בתוך המסגרת".

יפעת שאשא ביטון: ואיך אמרתי קודם, העולם שתק.

יפעת שאשא ביטון: העולם ידע ושתק.

יפעת שאשא ביטון: זה הגיע למשרד החינוך ולא הצליחו לעשות שם הרבה, זה הגיע לצמרת הקהילה ולא עשו שם הרבה, להיפך נתנו גיבוי גם למנהל בית ספר וגם למחנך ובסופו של דבר שכנראה כלו כל הקצים או שראו שאנחנו כנראה באמת מתכוונים שאנחנו פונים אליהם ואנחנו מתעקשים שייעשה משהו אז מנהל בית הספר ויחד עם הקהילה החליטו שמוציאים.

יפעת שאשא ביטון: הוציאו בסופו של דבר גם את המורה ואחר כך גם את המנהל.

יפעת שאשא ביטון: אני לא יודעת אם העבירו אותם למסגרת אחרת, זה משהו שאני מנסה לברר כי זה עוד דפוס במערכות החינוך, אגב, לא רק בחרדית, אנחנו פוגשים את זה גם בחילונית שעושים חלוקת נטל.

יפעת שאשא ביטון: מישהו שהרביץ כאן מעבירים אותו למקום אחר וככה אנחנו מפזרים את הפגיעה.

יפעת שאשא ביטון: סוגייה שצריך לטפל בה בכל המגזרים, היא חוצת מגזרים.

יפעת שאשא ביטון: אבל שוב כשאני אומרת כשאנחנו מגיעים למגזר החרדי החומה הופכת להיות בצורה שבעתיים והקושי הוא הרבה יותר גדול.

יפעת שאשא ביטון: אני נותנת לך את הדברים לסיכום לפני שאני אומרת את המלצות הישיבה ואני אשמח שתתייחס גם לזה ותגיד, איך אתה עוזר לנו במשימות האלה.

יפעת שאשא ביטון: כי אני אמרתי גם לחבר הכנסת מקלב, אני צריכה אתכם חברי הכנסת החרדים.

יפעת שאשא ביטון: תהיו איתי כדי לעזור לנו לשמור על הילדים שלכם.

יעקב אשר: קודם כל תודה לך גברתי היושבת ראש על עצם קיום הדיון על כל חלקיו.

יעקב אשר: אני התנצלתי על האיחור אני עקבתי בדרך אחרי הדיון וכמובן קודם כל במקרים פרטניים כאלה ואחרים שבהם יש התנהלות לא נכונה, לא ראויה כמו הוצאת דברים שהם בסודיות ודאי, ודברים מהסוג הזה, כמובן שצריך לטפל בזה ומי שצריך לטפל בזה יטפל בזה.

יעקב אשר: ולכן כמו שאת אמרת ביושר ובהגינות וגם בנושאים שלא תמיד מנהלים מתנהלים נכון, לא תמיד מנהלים, גם מנהלים שהם בבתי ספר הרשמיים לפעמים יש להם את הטעויות שלהם, לפעמים גם טעויות טראגיות, ולכן הדברים האלה צריכים להיות מטופלים ואני אומר לך גם כאחד שנמצא הרבה בוועדת החינוך של הכנסת אנחנו מקבלים הרבה מאוד בעיות שמגיעות לשם על השולחן.

יעקב אשר: וטוב מאוד שגם את מטפלת בזה ואני חושב שכל דבר כזה צריך להיות מטופל, צריך לשמוע את שני הצדדים.

יעקב אשר: כי אני, את יודעת, בעברי הייתי ראש עיר ואני יודע שבדרך כלל אחרי ועדות השמה כאלה ואחרות או ועדות שיבוץ היו מגיעים הורים והיו מתלוננים על החלטות של הוועדה ורוב הפעמים זה היו החלטות מקצועיות של אנשי מקצוע שיושבים שם וההורים לקחו את זה בצורה אישית, כביכול המפקחת הזאת נגדם או המורה הזאת נגדם, ולא תמיד זה נכון למרות שיש מקרים - - -

יפעת שאשא ביטון: זה נכון בכל - - -

יעקב אשר: זה נכון שיש לפעמים מקרים שמישהו בעל תפקיד מתנהל לא נכון ועל זה צריך לטפל ולבדוק.

יעקב אשר: אני רוצה רק לבוא ולומר לגבי נושא של חינוך מיוחד, לבוא ולומר שיש בעיה בציבור החרדי יותר ממקומות אחרים זה יהיה נכון אבל זה יהיה ממש לא נכון היסטורית לומר את זה בגלל דבר אחד.

יעקב אשר: יש אפליה מובנית, תקצוב, ומכיר את זה ודאי מר זהבי שנמצא כאן לגבי הנושא של חינוך מיוחד.

יעקב אשר: אני כראש עיר הייתי מממן דברים על חשבון העירייה כי משרד החינוך לא מימן אותם.

יעקב אשר: יש סל מחוז לכל מחוז שנותן שעות לתגבור לילדים, לגנים שבהם יש ילדים שצריך יותר או עוזרת או סייעת או דברים מהסוג הזה.

יעקב אשר: אנחנו ברשויות המקומיות האחרות נופלים בין הכסאות, אין לו שום סל, אין לו את הסל שיש - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל חבר הכנסת אשר, אני לא מדברת רגע ואני אמרתי את זה גם בתחילת הדיון, לא על היבטים פדגוגיים ולא על תקציבים.

יפעת שאשא ביטון: אני מדברת גם כשיש כסף וגם כשיש סל בכלל לא מוכנים לקבל את הילד.

יעקב אשר: בדיון שהיה כאן

יעקב אשר: מקודם ואני עברתי אחריו דרך האפליקציה של הכנסת דובר על כך שהיו מקרים שלא ניתנו או שניתן כסף כביכול ולא טופל העניין הזה של אם זה סייעת או אם זה סייעת רגשית או אם זה כל הדברים הפארא-רפואיים שצריך.

יעקב אשר: אני אומר לך, הדברים הללו הם לא נכונים.

יעקב אשר: הם לא נכונים ומכיר את זה מר זהבי.

יעקב אשר: הוא יכול רק לאשר לך שהוא יבדוק בקנאה איזה סל מחוז יש לנושאים כאלה בתל אביב מה שאין לו כמנהל מחוז חרדי.

יעקב אשר: דבר אחרון, גברתי.

יעקב אשר: פתחת את הישיבה הזאת, ואני אמרתי את זה גם למר זהבי אישית לפני חצי שנה ואני אומר את זה כאן לפרוטוקול.

יעקב אשר: יש מחוז חרדי, היתה מחלוקת אם כן לעשות או לא לעשות, לא נכנס לעניין הזה.

יעקב אשר: יש בנאדם שהוא אדם ישר והגון, אני רואה בו אדם ישר והגון.

יעקב אשר: כשבאים ואומרים שאדם שאחראי על מערכת יכול לבוא בתלונות על האנשים שכפופים אליו כביכול, הבתי ספר שצריכים לשמוע אותו, צריך לתת לו כוח בידיים.

יעקב אשר: אם מר זהבי שכמעט חצי שנה אני איתו והוא היה בסיורים בקריית שמואל ורואה אפליה על רקע דתי, לא רוצה להגיד גזעי, אבל גזעי דתי, ורואה בית ספר שיום יום והתעללות ב-370 ילדים וילדות שנמצאות שם ורואה את הפתרון ויש לו את הפתרונות ורואה את האטימות של עיריית חיפה ואת המשחק הפוליטי של משרד החינוך, והוא רואה את הדברים הללו ויש פתרונות ויש שטח של קרקע מאה מטר משם של שני דונם, התפשרנו על דונם וחצי העיקר שתתנו לילדים האלה את המקום והוא לא מסוגל לעשות כלום כי הוא מפחד מלמעלה מהמערכת אצלו.

יעקב אשר: הוא לא מסוגל לעשות כלום מול ראש עיריית חיפה העריץ אז איך אתם יכולים לבוא ולהגיד שהוא יכול לתת לנו רק ביקורת על מתי מקבלים תלמידות או לא מקבלים תלמידות.

יעקב אשר: אם לך כוח - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל חבר הכנסת אשר אני הייתי רוצה - - -

יעקב אשר: דקה תני לי יפעת - - -

יפעת שאשא ביטון: לא אבל אנחנו חייבים לסיים.

יעקב אשר: אבל פה אני רוצה אותך.

יעקב אשר: בגלל שאם יהיה לו כוח לטפל בזה יהיה לו זכות מוסרית לטפל גם בדברים אחרים.

יפעת שאשא ביטון: סליחה, יש לנו זכות מוסרית לטפל בפגיעה בילדים בלי שום קשר עכשיו אם טופל קריית שמואל או לא טופל קריית שמואל.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חבר הכנסת אשר.

יפעת שאשא ביטון: הייתי רוצה אותך באותו להט, ואתה צודק על הדברים שלך, אבל הייתי רוצה אותך באותו להט מתייחס גם לכוח שלו אל מול החברה החרדית כשהם מחליטים מי כן ומי לא.

יפעת שאשא ביטון: וכשיש פגיעה בילד בבית ספר ללכת לחברה החרדית ולדרוש את הטיפול - - -

<קריאה: הוא נעלם מתי שהיה צריכים אותו - - -

<קריאה: כבוד היושבת ראש אנחנו נמצאים פה 15 נציגים מקריית שמואל - - -

יפעת שאשא ביטון: מי שמדבר אני מבקשת שיוציאו אותו כי אנחנו כבר הרבה אחרי הדיון.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת לסכם את הישיבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חבר הכנסת אשר על הדברים.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שסוגיית קריית שמואל היא כואבת.

יפעת שאשא ביטון: לא בכדי אנחנו הקדשנו מעל שעה מתוך שעה וחצי לדיון בסוגייה הזו כדי לשמוע את האנשים הכואבים האלה ואני מלווה אותם כבר דיי הרבה זמן.

יפעת שאשא ביטון: אבל אני אומרת לך ואני אגיד את זה בכנות ובגלוי.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה אתכם עם אותו להט גם כשאנחנו נתקלים במקרים מאוד קשים של פגיעה במקומות מסוימים בחברה החרדית ואנחנו נתקלים בחומה בצורה אל מול ראשי הקהילה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נמצאים מול חומה בצורה בקהילה החרדית - - -

יעקב אשר: משרד החינוך לא יכול להיות - - -

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת אשר הוא גם חלש מול החברה החרדית.

יפעת שאשא ביטון: למשרד החינוך אין את הכוח מול אותה קהילה ואני רוצה אותך באותו להט גם במקומות האלה.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת ממשרד החינוך סטטוס כמו שסיכמנו תוך חודש לגבי פתרון לקריית שמואל.

יפעת שאשא ביטון: כפי שאמרתי בין אם זה באותו מרחב ובין אם זה במרחב פיזי אחר ובלבד שזה יהיה במרחב הגאוגרפי של אותה קהילה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו למדנו גם על המצוקה שבכלל אין מענה בכל המרחב של חיפה רבתי.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת איציק גם בנושא התקצוב הייעודי.

יפעת שאשא ביטון: ברגע שהבית ספר מקבל תקציב עבור ילד מסוים לוודא שהתקציב הזה באמת מגיע לייעודו כפי שהוא צריך להגיע ולא בצורה חלקית משיקולים כאלה ואחרים.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת שמשרד החינוך ינגיש מידע לגבי כתובת לגבי שבו הורים מרגישים שנעשית איזשהי פגיעה או שהזכויות שלהם לא מתקבלות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שיש קושי בחברה החרדית ממילא, ואמר את זה יפה אמיתי, לבוא ולפתוח את הדברים.

יפעת שאשא ביטון: אם תהיה כתובת אני בטוחה שזה בהחלט יעשה את העבודה.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת ממשרד החינוך נתונים על כל אותם מוסדות חינוך שהתקציב שלהם הופסק ובגין מה זה הופסק על מנת שתהיה לנו איזשהי תמונת מצב ונוכל ככה להסתכל לעתיד.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכולם וסליחה מוועדת חינוך שאנחנו עיכבנו אותם.