ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 422, 2017-06-20 09:00

יעקב מרגי: בוקר טוב.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, ה-20 ביוני 2017, כ"ו בסיוון תשע"ז, עוד שנה שילדי ישראל יוצאים ל-70 ימי חופשה.

יעקב מרגי: ברוך ה' אנחנו שומעים שלאחרונה גם שר האוצר וגם שר החינוך מסכימים עם ועדת החינוך ועם ועדת המשנה שהוקמה, לבחינה, אנחנו לא נופלים עם גרזנים על אף אחד, אבל לבחינת סוגיית ימי החופשה בשיתוף פעולה בשולחן עגול, בהידברות עם המורים, עם ההורים, עם התלמידים גם כן, גם להם יש קול, וננסה למצוא נוסחה שתרצה את כולם וגם את המשק וגם את צרכי המשפחה הישראלית.

יעקב מרגי: קרית אונו, אולי כשמונה חודשים אני מקבל פניות כאלה ואחרות בדבר מבנה שהוא, תקנו אותי אם לא, מיועד לבית ספר והוא משמש לשימוש אחר, אמנם של מדינת ישראל ושל משרד החינוך, בזמן שיש מחסור בכיתות לימוד בקרית אונו.

יעקב מרגי: על פניו זה סיכום התלונה והדברים שקראתי.

יעקב מרגי: אני אשמע קודם כל את ראש עיריית קרית אונו שנמצא איתנו ונשמע את המצוקה ולאחר מכן נשמע גם את האורחים שלנו, אם ירצו להתבטא, כל מי שחושב להתבטא צריך להירשם אצל מנהלת הוועדה והוא חייב לשבת סביב השולחן.

יעקב מרגי: ובסוף בסוף נשמע מצד משרדי הממשלה, נראה מה הפתרונות שהם מציעים לנו.

יעקב מרגי: לפני כן אני אתן לחברי הכנסת להתבטא.

חיים ילין: נשמע את ראש העיר.

יעקב מרגי: אתה רוצה לשמוע קודם?

חיים ילין: כן.

יעקב מרגי: יש לנו חברי כנסת שכמה ועדות מחכות להם לדיונים.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני ראש העיר.

<ישראל גל: טוב, אדוני היושב ראש, אני מודה לך על זה שניאותָּ לקבל אותנו, חברי הכנסת שנוכחים פה, ואני מקווה שבקרוב יצטרפו עוד חברי כנסת.

<ישראל גל: מה שעצוב לי בסיפור, שאני רואה פה את גורמי המקצוע בלבד, שאני יודע את מלוא הערכתם אלינו ואת מלוא הבנתם אלינו והדיון כאן התבקש כי התחושה שלנו, לפחות מהמידע שלנו, הם לא הבעיה.

<ישראל גל: הבעיה הייתה בדרגים הרבה יותר גבוהים.

יעקב מרגי: הם באים מטעם.

יעקב מרגי: אני חייב להגן, לטובת האורחים שלנו, שלא יחשבו שמישהו מזלזל - - -

<ישראל גל: חלילה.

יעקב מרגי: שרים ומנכ"לים, יש להם הרבה משימות, אם נריץ אותם פה על כל דיון, יש לנו את גורמי המקצוע שבאים בשמם.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

<ישראל גל: אני אספר לך את סיפור החלם שקורה פה במדינת ישראל.

<ישראל גל: קרית אונו, כמו שאתם יודעים, היא עיר שהולכת ומתפתחת וצומחת, הגירה חיובית של 5% כל שנה, הרבה מאוד זוגות צעירים שבאים לקרית אונו בגלל השירותים, בגלל החינוך, בגלל הלוקיישן שלה, ורוצים לגור בעיר קרית אונו.

<ישראל גל: אנחנו רואים את העיר כחלק מהמדינה, אנחנו מקדמים חידוש עירוני, אנחנו עושים התחדשות עירונית, אנחנו - - - זוגות צעירים, אנחנו בונים דירות קטנות כי אנחנו רואים שזה חלק ממדיניות המדינית שלנו, מהשליחות המדינית שלנו.

<ישראל גל: אבל להפתעתנו הרבה משרד החינוך, שאמון על חינוך ילדינו, שאנחנו לא יכולים לזוז בלעדיו, מתנהל בצורה אחרת.

<ישראל גל: לפני שלוש וחצי שנים אנחנו זיהינו שיש בעיה קשה מאוד.

<ישראל גל: אני חייב להגיד שאנחנו רק אז נכנסנו לתפקיד, זיהינו שיש בעיה קשה מאוד בנושא של החטיבות העליונות, שאין מקום.

<ישראל גל: הלכנו למשרד החינוך בתחילת שנת 2014 והפלא ופלא משרד החינוך הסכים איתנו, עוד בחודש יולי 2014 הסכים משרד החינוך שבקרית אונו אין מקום יותר בחטיבות הביניים והכיר בצורך בחטיבת ביניים בחודש יולי 2014.

<ישראל גל: כמו שאתם מכירים, הנה חיים פה, היה ראש רשות לשעבר, כשמכירים בצורך מתכנסים למצוא מקום לבנות.

<ישראל גל: באנו לעיר שלנו, בגלל הפיתוח המואץ ובגלל הצפיפות הגדולה, אין כמעט שטחים והסתבר לנו ואנחנו יודעים שיש מבנה שיושבים בו משרד החינוך, מחזיקים אותו, ולמעשה לפי החוזה הם אמורים לפנות אותו ב-2022, אבל בקרית אונו אין שטחים אחרים, אין מקום אחר, ואמרנו למשרד החינוך 'תפנו את המבנה'.

<ישראל גל: זה היה לפני כשלוש שנים.

<ישראל גל: משרד החינוך בדק ואמר שזה הרעיון הטוב ביותר, לפנות את המבנה.

<ישראל גל: יש לי כאן את המצגת, אני רוצה להראות לכם, גם שתראו, חברי הכנסת, על מה מדובר.

<ישראל גל: אפשר לפתוח את השקופית?

יעקב מרגי: אי אפשר.

איציק שמולי: בסדר, יש לנו את המצגת פה.

<ישראל גל: אוקיי.

<ישראל גל: יש לכם, תסתכלו בתמונה איך נראה בית ספר.

<ישראל גל: הנה כאן, יש לכם תמונה כזאת, איך נראה בית ספר בגוש דן, מרכז מדינת ישראל, אתר קרוונים.

<ישראל גל: על זה השיחה, אתר קרוונים, זה בשנה הקודמת.

<ישראל גל: הילדים לומדים בקרוונים, 2,000 ילדים - - -

יעקב מרגי: ברוך הבא למועדון.

<ישראל גל: תודה רבה, אם זה הסטנדרט שאנחנו רוצים, אדוני יושב ראש ועדת החינוך.

יעקב מרגי: לא, אתה אומר את זה כאילו - - -

<ישראל גל: לא אני לא רוצה להצטרף לקלאב והקלאב לא נעשה בגללי.

<ישראל גל: אני מבקש, תסתכלו כולם בניירות האלה, 2,000 ילדים שכל אחד עובר שנה אחת להכיר את מדיניות הקרוונים של מדינת ישראל.

<ישראל גל: אתם יודעים, אם לא היו צריכים להגדיל את זה בעוד קרוונים ועוד קרוונים אז לא היינו פה, אבל לפני שלוש שנים הכרנו בצורך הזה - - - משרד החינוך הכיר בצורך הזה, סגרנו עם משרד החינוך ועם הדרגים המקצועיים שהמבנה של בחינות הבגרות יעזוב לפני שנתיים וחצי, זו הייתה הסגירה אחרי שעשו את בדיקת המצאי, ומאז ועד לנכון לשעות אלה בבוקר, בדקות אלה שאנחנו יושבים ומדברים, אין מכתב על מועד פינוי.

<ישראל גל: אנחנו היינו צריכים לפתוח את בית הספר הזה בספטמבר הקרוב, אחרי שהוא גמור, היינו אמורים לפתוח אותו.

<ישראל גל: היו לנו כוונות לפתוח אותו בספטמבר הקודם, אבל מיד הובן שמשרד החינוך לא יכול לעמוד בלוחות הזמנים וכדומה ועברנו לספטמבר הזה ולא רק שבספט

<ישראל גל: מבר הזה אין לנו מכתב פינוי, אלא אני רוצה להגיד לכם, אין לנו מקום לכיתות, אנחנו לא יודעים מה אנחנו הולכים לעשות עם אותה תוספת של שלוש או ארבע כיתות בשנת הלימודים הקרובה.

<ישראל גל: אתה אמרת שהילדים יוצאים לחופשה, 70 ימי חופשה, הם לא קיבלו שיבוצים עוד, הם לא יודעים באיזה קרוון הם ישתבצו, באיזה בית ספר הם ישתבצו.

<ישראל גל: הם לא יודעים לאן הם הולכים, זה חינוך במדינת ישראל?

<ישראל גל: ולמה כל זה?

<ישראל גל: אני אספר לכם למה כל זה, ואני חייב להגיד את זה.

<ישראל גל: אני אוהב את האנשים פה, אלה שיושבים פה במשרד, תאמינו לי, גורמי המקצוע, אני אוהב אותם, אני מעריך אותם.

<ישראל גל: קודם כל לפני שנתיים וחצי, כשהגענו לסיכום הזה, אמרו להם '

<ישראל גל: המבנה עובר לירושלים'.

<יהודית גידלי: המבנה?

<ישראל גל: המבנה, יש מבנה בירושלים שעומד לטובת המבנה הזה.

יעקב מרגי: לא הבנת את התמיהה שלה, התכולה של המבנה, לא המבנה.

<ישראל גל: האנשים והמבנה עוברים לירושלים.

<ישראל גל: יש מבנה בירושלים שיכול לעמוד לטובת - - - בהתאם להחלטת ממשלה, לא חשוב שזו החלטת ממשלה שאומרת שכל המבנים יעברו לירושלים.

<ישראל גל: הסתבר שהעובדים שם מתנגדים לעבור לירושלים.

<ישראל גל: מזה התחיל כל הסלט הזה וכל משיכת הזמן.

<ישראל גל: ואז בסופו של יום הגיעו לאישורים שהם יכולים לעבור ללוד.

<ישראל גל: גם לוד בהתחלה לא כל כך מצא חן ועכשיו צריכים להכין ומושכים את לוחות הזמנים ונראה לי, באמת, שאינטרס של מספר עובדים ואינטרס של ניירות, איפה לאכסן ניירות, יותר חשוב למדינת ישראל מאשר אינטרס של 2,000 ילדים, איפה שהם ילמדו.

<ישראל גל: הם מעדיפים עובדים, מעדיפים 10, 15, 20 עובדים על בסיס - - - זה 200 אנשים שצריכים לנסוע פעם אחת, לא קבוע שם, שהם צריכים - - - והילדים, שילמדו בקרוונים.

<ישראל גל: אני יודע שהמשרד בימים האחרונים מתכנס, עושה מאמצים.

<ישראל גל: לא מספיק, אני לא רואה, לא מכתבים, לא סיכומים, אני לא רואה מי מכסה - - -

יעקב מרגי: יש לי שאלה.

יעקב מרגי: אני עוזר לך, אני איתך.

יעקב מרגי: אמרת בתחילת דבריך שהחוזה הוא עד 2022, חוזה והסכמים בעיקרון צריכים לקיים אותם, אלא, לאור המצוקה הזו והשיחות והמשאים ומתנים, יש לך מסמך כלשהו, או סיכום דברים שאומר לך שהם עושים כל מאמץ לקראת שנה זו וזו להתפנות או לפנות אותם?

<ישראל גל: בוא אני אספר לך, כל שנה הם מסבירים לי, הייתה לי שיחה עם המנכ"לית הקודמת, דיברנו על ינואר ואחר כך דיברנו על מאי, לא קיבלתי מכתב חתום על מועד פינוי.

<ישראל גל: זה מה שאמרתי מתחילה.

<ישראל גל: סיכומי פגישות, מכתבים שלי, מכתבים של מנהלת המערכות, מכתבי תשובה של המנכ"לית, מדינת ישראל - - -

יעקב מרגי: טוב, ישראל.

<ישראל גל: לא, סליחה, זה מרגיז אותי - - -

יעקב מרגי: אין לי בעיה לתת לך לדבר עד סוף הדיון - - -

<ישראל גל: לא, יעקב, סליחה - - -

יעקב מרגי: רגע, אני רוצה להשחיל מילה.

<ישראל גל: סליחה, אדוני היושב ראש - - -

יעקב מרגי: אתה מבקש סליחה ואתה לא - - -

<ישראל גל: לא, כי זה מרגיז אותי, כי - - -

יעקב מרגי: ישראל, או שאני אזמין אותך לפה, שתדע איך דיונים מתקיימים.

יעקב מרגי: באים לעזור לך, אתה רוצה לנאום פה עד עשר?

יעקב מרגי: קח, תנאם, אני אשב בשקט.

יעקב מרגי: אם זו התוצאה, אין לי בעיה.

יעקב מרגי: אני רוצה לעזור לך ואתה לא מקשיב לי?

<ישראל גל: טוב, זה מהלב.

יעקב מרגי: המצוקה ידועה, שמענו.

יעקב מרגי: אני מציע, בוא נפתח את הדיון, בוא נשמע מספר גורמים, נשמע את חברי הכנסת, נשמע את המשרדים השונים הנוגעים בדבר, לאחר מכן אם תרצה להוסיף תוסיף.

יעקב מרגי: רק תהיה קשוב.

<ישראל גל: רק אני רציתי להגיד מילה אחת.

יעקב מרגי: אתה לא תעמוד במילה, קח ארבעה משפטים.

<ישראל גל: לא, תראה את ההורים שיושבים פה, תראה את האנשים, אנשים לא יודעים איפה הילדים שלהם הולכים ללמוד.

יעקב מרגי: נראה לי שאני צריך להזמין אתכם לסיור בכנסת, זה מעניין אתכם, אתם נהנים מזה.

יעקב מרגי: אין לי בעיה.

<ישראל גל: אדוני היושב ראש, אם אני כראש עיר לא נותן תשובה לתושב במשך שבועיים הורגים אותי.

<ישראל גל: אני מצפה שמשרדים, היה השר אצלנו לפני ארבעה חודשים, אמרתי לו 'אדוני השר, תגיד גם לא, זה בסדר', הוא היה אצלנו בקרית אונו, אמרתי לו 'אדוני השר, תגיד גם לא, זה בסדר, תן תשובה עוד עשר שנים, תן תשובה ב-2022 אתה מפנה', הוא אמר 'צודק, לא קיבלת מכתב תשובה?

<ישראל גל: חייבים להוציא לך מכתב תשובה'.

<ישראל גל: והנה חלפו להם עוד ארבעה-חמישה חודשים, אותה פגישה שהשר ישב אצלנו וטרם קיבלנו מכתב תשובה.

<ישראל גל: כן, לא, שחור, לבן, אנחנו - - -

יעקב מרגי: ישראל גל, תודה רבה.

יעקב מרגי: חיים, אתה רוצה לשמוע את נציגות ההורים או רוצה להתבטא?

חיים ילין: כן, אני חייב - - -

יעקב מרגי: הוא חייב לחוץ וביטחון, בבקשה, אדוני.

חיים ילין: כבוד היושב ראש, ישראל והורים נחמדים שנמצאים פה, אני מטפל בכוכב יאיר ובסלעית, אני אומר את זה כי אלה יישובים שאין להם בתי ספר והם במצוקה.

חיים ילין: מי שיודע, או לא יודע, כשמסתכלים על הטבלה של 'ידיעות אחרונות' שאחוזי הבגרות והציונים הכי גבוהים זה של כוכב יאיר, רק שתבינו שהילדים לומדים בבית ספר בכפר סבא.

יעקב מרגי: כי הם לא רוצים לבנות בית ספר בכוכב יאיר.

יעקב מרגי: הם רוצים להישאר אצל בן חמו.

חיים ילין: לא, היום כבר הבינו שהם צריכים.

חיים ילין: אני נותן את זה כדוגמה כי בסופו של דבר אנחנו עוד נמצא את עצמנו שהילדים של קרית אונו לומדים במקומות אחרים.

יעקב מרגי: חשבתי שאולי מסקנה שלא כדאי לבנות בית ספר, כי הציונים הם גבוהים גם ככה.

חיים ילין: לא, כאחד שקלט, רמת נגב לא רצו לבנות אז הם למדו אצלי.

חיים ילין: הבעיה של משרד החינוך זה שהם לא יודעים שבסופו של דבר ילדים נולדים.

חיים ילין: זו הבעיה.

חיים ילין: כי אם לא היו נולדים ילדים ותמיד היינו באותו מקום אז הכיתות היו מספיקות, לא הייתה בעיה בכלל.

חיים ילין: השלטון המקומי לא יודע לנבא כמה ילדים ייוולדו וכמה מעונות יום צריכים, אחרי זה יודעים.

חיים ילין: דרך אגב, זו פריבילגיה של משרד החינוך, כי זה מעונות יום, זה נמצא במשרד אחר, אז אנחנו כבר יודעים לתכנן מה יהיה בגנים ומה הולך להיות.

חיים ילין: מה אנחנו לא יודעים לתכנן ולמה השלטון המקומי פה כל הזמן על הרגליים האחוריות על שיטת השכונות, פינוי בינוי וכל מה שאתה רוצה?

חיים ילין: כי הם אומרים 'אתם בונים, אתם לא נותנים לנו תשתית, לא של מעונות יום, לא של גנים ולא של בתי ספר ואנחנו צריכים לקלוט', בסוף הם לא באים אליכם, הם הולכים לראש העיר.

חיים ילין: עכשיו, מה קורה לראש העיר?

חיים ילין: ראש העיר נושא בכל האחריות, אין לו טיפה סמכות.

חיים ילין: יש לו רק סמכות אחת, להשבית.

<ישראל גל: זה יושב ראש הקואליציה.

חיים ילין: לא, זה ביטן.

חיים ילין: זה לא ארץ נהדרת, זה ביטן.

יעקב מרגי: הערך המוסף של הדיון הזה, עזבו את מצב הרוח שלכם, אבל זה שהבאתם לנו חברי כנסת, בדרך כלל הם עסוקים בנושאים שהם ברומו של עולם - - -

<ישראל גל: זה ברומו של עולם.

יעקב מרגי: זכיתי היום לקבל - - -

<קריאה: מה יותר חשוב מחינוך?

<קריאה: זה ברומו של עולם.

יעקב מרגי: אתה רוצה שאני אוציא אותך?

<קריאה: אבל באנו בגלל זה שזה ברומו של עולם.

יעקב מרגי: תקשיבו טוב טוב, אם חשבתם שבאתם לכאן כקהל מעודדות או מעודדים, אתם טועים טעות חמורה, אני באתי לקיים דיון.

יעקב מרגי: תאמין לי, ישראל גל, אם אתה לוקח את הדיון הזה לשם אני נועל אותו, הבנת?

יעקב מרגי: כי אני הקדשתי בסוף שנת לימודים, נושאים חשובים, אתה יודע מה?

יעקב מרגי: לא רוצה להגיד לכם, יש אנשים במצב יותר גרוע משלכם ופיניתי זמן בסוף מושב, סוף כנס, סוף שנת לימודים, לנושא הזה.

יעקב מרגי: אם אתה חושב שאני אהפוך לנהל את הדיון לפי הגחמות שלך, אתה טועה טעות חמורה.

יעקב מרגי: אחד שיקרא קריאת ביניים, בלי הערה, בלי אזהרה, אני אוציא אותו החוצה.

יעקב מרגי: יש לך ביקורת, תשמיע אותה אחר כך, תכתוב לי מייל.

יעקב מרגי: אז אמרתי לך, ישראל, זכינו היום שיושב איתנו כאן יושב ראש הקואליציה וחברי כנסת שבדרך כלל נמצאים בדיונים אחרים.

יעקב מרגי: תודה רבה.

דוד ביטן: תגיד, זה לא ועדת חוץ וביטחון?

חיים ילין: הבעיה המרכזית היא, אני לא נכנס למדיניות של משרד החינוך, אבל שנים זה כך, שנורא לקבל הרשאה על צפי של גידול.

חיים ילין: זאת סוגיה שאנחנו מעלים אותה פה, לא רק בוועדת הפנים, כמעט בכל מקום, כשאביגדור יצחקי סוגר עסקה שהולכים לבנות 3,000, 4,000 ו-5,000 יחידות דיור ורוב הדירות האלה הולכות לזוגות צעירים, חבר'ה, תעשו לבד את החשבון, 1,000 יחידות דיור זה ממוצע 2,000 ילדים קליטה במערכת החינוך.

חיים ילין: אני לוקח שני ילדים למשפחה.

חיים ילין: בדרך כלל אני לא טועה, אמנם בנגב אנחנו בדרך כלל עושים יותר ילדים, כי משעמם, אבל שניים במרכז זה בסדר.

חיים ילין: תחלקו את זה אפילו ל-40 ותראו כמה כיתות אתם צריכים.

חיים ילין: עכשיו, מי בונה אותם?

חיים ילין: אתם לא אשמים, זה מדיניות.

חיים ילין: אם משרד החינוך לא ייתן צפי של גידול אוכלוסייה ותבנו, הרי אני אומר לכם, לבנות - - -

יעקב מרגי: חיים, אתה מדבר על בעיה כללית ואנחנו מדברים כרגע על בעיה ספציפית.

חיים ילין: רגע, תן לי.

חיים ילין: לבנות זה אומר תב"ע, אם צריך שינוי ייעוד ואם צריך תכניות, זה מינימום בין ארבע לחמש שנים אם רצים.

חיים ילין: היבילים הם טובים לשנה, שנתיים, שלוש, עד שגומרים את הבינוי במקביל.

חיים ילין: צריך להבין, הורים צריכים לדעת את זה, שלפעמים יש סוגיות, שלפעמים אין ברירה, משרד החינוך נותן יבילים ככיתות.

חיים ילין: אני אומר לכם, תסתכלו על זה בחיוב, כי בעוטף עזה אי אפשר לשים יביל, אצלכם כן.

חיים ילין: אצלנו אם לא בונים אי אפשר לעשות שום דבר כי צריך להיות ממוגן.

חיים ילין: אז אני אומר ככה, קודם כל יש לכם את הזכות להשבית.

חיים ילין: שתיים, יש לכם את הזכות ללכת לבית המשפט.

חיים ילין: שלוש, אם לא קיבלת שום פתק מהרופא אז אין לך מה ללכת לבית המשפט כי אם הם הבטיחו לך ואין לך הוכחות, מאוד קשה לך.

חיים ילין: אני אומר לך את הדברים כמו שהם.

חיים ילין: אנחנו עכשיו ביוני, במאי בדרך כלל מתחילים את ההכנות לפתיחת שנת הלימודים, הם כבר בפיגור של חודש, הם לא יודעים איפה זה הולך להיות.

חיים ילין: לסיכום, אין לכם ברירה, אני אומר לכם את זה עכשיו, אם הפקידות איתכם, איפה תמיר?

חיים ילין: למה הוא לא פה?

<אורית נגר שמיר: אני הנציגה שלו.

חיים ילין: את הנציגה של תמיר?

<אורית נגר שמיר: כן.

חיים ילין: אני לא מאמין, אני מכיר את תמיר הרבה מאוד שנים, אני לא מאמין שתמיר לא פתר להם את הבעיה.

יעקב מרגי: תודה, זה לא בתחום של תמיר.

חיים ילין: יכול להיות שכולנו יכולים לשבת פה ובן אדם אחד יפתור את הבעיה.

יעקב מרגי: זה לא בתחום של תמיר.

חיים ילין: זה בדיוק בתחום של תמיר.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: דניאל רז, יו"ר ועד ההורים.

<דניאל רז: שלום רב, אני יו"ר משותף להנהגת ההורים העירונית בקרית אונו יחד עם חברתי פה, כוכבית, וחבר פורום ההורים הארצי, שגם הוא מיוצג באמצעותי היום.

<דניאל רז: קודם כל הגיעו לפה המון הורים, לא בגלל שהם רוצים לבלות יום כיף בכנסת ישראל, אלא בגלל שהמצוקה שנמצאים היום הילדים שלנו היא מצוקה פשוט בלתי נסבלת.

<דניאל רז: כאחד שהיה מאוד מאוד מעורב בפורום הארצי, ואני אפילו נפגשתי עם אדוני בנושא הזה, אני מבין שהמומחים שמפתח משרד החינוך זה עניין של צפיפות, זו המומחיות, כי אני לא יכול לבוא ולהסביר איך באופן כללי פעם אחר פעם אנחנו מתמודדים עם אותן סוגיות, בין אם זה צפיפות בכיתות, שהיה לנו בזמנו, ובין אם זה צפיפות עכשיו, של ילדים שצריכים למצוא את עצמם עכשיו בתוך קרוונים והתופעה ממשיכה ומגבירה כל שנה יותר ויותר.

<דניאל רז: בתור הורה לילדה שצריכה לעלות לחטיבה אני מאוד מאוד חרד.

<דניאל רז: אני חרד לעובדה שיש צפיפות מטורפת בתוך החטיבות, הילדים לא נהנים מאותה רווחה לימודית שהם צריכים לקבל, מאותם תנאים מינימליים הנדרשים שמשרד החינוך צריך לדאוג להם ואין לנו את זה.

<דניאל רז: הורים נמצאים כרגע במצוקה, אבל לא ההורים במצוקה, הילדים במצוקה.

<דניאל רז: ההורים באמצעותם במצוקה.

<דניאל רז: משרד החינוך הכיר בצורך שבקרית אונו תהיה חטיבה.

<דניאל רז: זאת אומרת, אם אני מבין את זה נכון, ואני משפטן בהכשרתי, שיש התחייבות של משרד החינוך לדאוג שתהיה חטיבת ביניים מסודרת, חדשה, בעיר.

<דניאל רז: ואם לא, אני סבור שגם אם יש, ואדוני שאל לגבי הבטחות או לא הבטחות, הרי זה לא כל כך משנה - - -

יעקב מרגי: לא הבטחות, סיכומים כתובים.

<דניאל רז: אני אומר את זה, מהרגע - - -

יעקב מרגי: אני אעזור לך, מאחר שאתה משפטן ואתה קובע דברים כדי שהם יהיו, המושג של הכרה בצורך במשרד החינוך זה עדיין לא התחייבות שלטונית.

<דניאל רז: בסדר, אבל מה שכן - - -

יעקב מרגי: לכן מיד שאלתי את ראש העיר.

יעקב מרגי: אם היה מכתב של מנכ"לית משרד החינוך שבא ואומר, 'בעקבות סיכום ישיבה זו וזו אנחנו מתחייבים שבשנת לימודים איקס המבנה הזה יתפנה לטובת בית הספר', תאמין לי, היה לי קייס.

יעקב מרגי: אני נותן לך טיפ.

<דניאל רז: תודה, אבל אני רוצה לומר פה שברגע שיש סיכומי מפגש, שיש דיונים, שיש התכתבויות בין הצדדים על זה שיש צורך בחטיבה, גם אם הסיכום היה בעל פה אבל יש תיעוד על זה בכתב, על אותו סיכום בעל פה, מבחינה משפטית כן ניתן לפנות, זה יכול להיחשב כהתחייבות - - -

יעקב מרגי: הצורך הזה נתמך בכך - - -

<דניאל רז: כן, נתמך - - -

יעקב מרגי: רגע, אתה לא יודע מה אני שואל.

יעקב מרגי: שמע, יש לי קושי איתכם - - -

<קריאה: תסתכל על מה שהניחו לך שם, יש לך בניירות.

יעקב מרגי: אתה מוכן לא לעזור לי עם האצבע ככה?

<קריאה: מה עשיתי?

<קריאה: סך הכול הפניתי את תשומת לבך.

יעקב מרגי: לא, תקשיב, אין פה קריאות ביניים.

יעקב מרגי: אנחנו מנהלים דיון.

יעקב מרגי: אני רוצה - - -

<קריאה: אנחנו מדברים על נתונים ש - - -

יעקב מרגי: אדוני, אתה לא מפריע לי, אני לא מתווכח איתך בכלל.

יעקב מרגי: כשתרצה לדבר תרים יד, תקבל רשות דיבור.

יעקב מרגי: אני מסביר, לכל הנוכחים, שתבינו, האם הכרה בצורך הייתה מותנית בפינוי הבניין הזה, או הכרת בצורך לבניית חטיבת ביניים?

יעקב מרגי: זה מה שרציתי לדעת.

יעקב מרגי: אבל אתם יושבים על קפיץ שאפילו לא מוכנים לשמוע את השאלה.

<דניאל רז: אז אם אדוני ייתן לי רק להשלים את הדברים, אז אדוני - - -

<ישראל גל: דניאל, סליחה, אני גונב מילה.

<ישראל גל: יש לך ביד גוש חלקה.

יעקב מרגי: לא רוצה לעיין בזה.

יעקב מרגי: תמשיך, בבקשה.

<דניאל רז: זה בפן המשפטי.

<דניאל רז: בפן המוסרי ערכי, שזה הדבר הכי חשוב פה, אנחנו סומכים את ידנו שמשרד החינוך ידאג לחינוך ילדינו במדינת ישראל בתנאים הולמים וראויים.

<דניאל רז: קשה לי לומר, קשה מאוד לומר, שקרוונים וצפיפות מטורפת בתוך שתי חטיבות הביניים שלנו בעיר נחשבים כתנאים הולמים.

<דניאל רז: אם זה הסטנדרט שמשרד החינוך חושב שהילדים שלנו צריכים ללמוד אז שיגיד את זה, אני מניח שאת זה הם לא יגידו.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אורית ברומר.

יעקב מרגי: תציגי את עצמך, בנחת, לא ברוגז.

<אורית ברומר: בשמחה.

<אורית ברומר: אני אורית ברומר, אני ילידת קרית אונו, נולדתי, גדלתי, חונכתי בעיר, בבתי הספר היסודיים, בחטיבות הביניים ובתיכון שבעיר.

<אורית ברומר: אני היום, כאם חד הורית מגדלת ילדה שלמעשה סובלת מאותן מצוקות שאני סבלתי.

<אורית ברומר: בשביל לא להסגיר את הגיל שלי, שהוא יחסית מבוגר, אני רק אומר שבזמני לא ערכו אבחונים, לא בדקו אותה, היום כן מקפידים במערכת החינוך לאבחן ילדים.

<אורית ברומר: אם אני לוקחת את הבת שלי ומאבחנת אותה, ומאבחנת המון ילדים באוכלוסיית ישראל, יש המון ילדים היום שסובלים מלקויות למידה כאלה ואחרות שנובעות מסיבות כאלה ואחרות, וזה לא משנה מה הבת שלי.

<אורית ברומר: מה שאני אומרת זה שמבנה של 40 ילד לילדה כמו שלי, שסובלת מלקות למידה מסוימת, היא בעצם הולכת לאיבוד.

<אורית ברומר: אף אחד לא ירצה אותה, אף אחד לא יספור אותה.

<אורית ברומר: לי הייתה מורה שכל מטרתה הייתה להעיף אותי מחטיבת הביניים ללמוד בחוץ.

<אורית ברומר: אני לא רואה אף הורה שיושב פה, שלוקח את הילד שלו ואומר לו 'סע באוטובוסים', כי אנחנו צריכים גם לעבוד, אתה יודע, בבקרים אנחנו גם קמים לעבוד, 'סע באוטובוסים, סע לבית הספר החיצוני כי לא מתאים לך ללמוד בקרית אונו, כי הרמה שלך לא שוות ערך'.

<אורית ברומר: אני שמה עליה חותמת מראש שאני לא רוצה לשים עליה.

<אורית ברומר: לכן אני רוצה שהכיתות שלנו יהיו כיתות קטנות, כיתות שיכולות לתת מענה לכלל צרכי הילדים.

<אורית ברומר: מדינה וממשלה שחורתת על דגלה את דגל החינוך ורוצה להניף אותו בגאון צריכה קודם כל לדאוג לחינוך הילדים, שהם לא ילמדו 40 ילד בכיתה.

<אורית ברומר: זה לא הגיוני, לא הצפיפות, לא הרעש, ובטח ובטח לא היכולת ליצור ריכוז לאורך זמן אצל ילד שמתקשה.

<אורית ברומר: אתה לא רואה מורה שהולך ועובר אחד אחד ושואל אותו 'האם אתה מבין מה אני אומר?', ואם הוא לא מבין, אז הוא יגיד 'תקשיב, תעבוד על זה בבית'.

<אורית ברומר: ואין לי טענות גם למורים בקטע הזה, זו עובדה קיימת.

<אורית ברומר: ועוד דבר קטן, אתה דיברת על 70 יום שיש לנו לפני החופש הגדול.

<אורית ברומר: אני חושבת ש-70 יום הם זמן ככה, מעל ומעבר, עדיין לאפשר לנו לפתוח את בית הספר הזה, להיערך לבית הספר.

<אורית ברומר: חודש ספטמבר הוא חודש חגים, אז בוא נגיד שאת ספטמבר נעבור, זה נותן לנו עוד 30 יום, אבל כן ה-70 יום שהדגשת בתחילת דבריך הם המקום לקום ולהיערך לפתוח את בית הספר.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: זו הסיבה שגם מקיימים דיון.

יעקב מרגי: חבר הכנסת איתן שמולי.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב ראש, בוקר טוב לכולם, כבוד ראש העיר, סגן ראש העיר, מחלקת החינוך.

איציק שמולי: אני חושב שהבעיה פה היא בעיה ברורה והיא מובנת לכולם.

איציק שמולי: אני ממש לא מתכוון להפוך את הפקידות של משרד החינוך, אחרי שראש העיר בעצמו כלא הבעיה, לבשר התותחים של הדיון הזה, אבל האמת צריכה להיאמר, ההורים פה נמצאים תלויים בין שמים וארץ.

איציק שמולי: למרות שחיים ילין יצא, אני לא חושב שההורים וראש העיר צריכים אותנו כדי שנסביר להם מה לעשות בבית המשפט ומה הזכויות שלהם.

איציק שמולי: אתם באתם לכאן כדי לקבל את העזרה שלנו כרשות שהיא לא רק מחוקקת, היא גם מפקחת על עבודת הממשלה.

איציק שמולי: וכאשר עבודת הממשלה, במקרה הזה משרד החינוך, לא נעשית כהלכה, זה התפקיד של הכנסת ושל ועדת החינוך של הכנסת, סליחה על הביטוי, לתת בראש.

איציק שמולי: יש פה בעיה קשה מאוד.

איציק שמולי: לפי התיאור שתיאר פה ראש העיר, שאנחנו נמצאים בחודש אוטוטו יולי וההורים עדיין לא קיבלו שיבוצים לילדים שלהם לבתי הספר.

איציק שמולי: זה מצב הזוי, וכל זה למה?

איציק שמולי: אני מגיע ממפלגה שערך העובדים והעבודה המאורגנת מקודש לה, אבל אי אפשר להתבלבל, כאן היוצרות התהפכו.

איציק שמולי: לוקחים איזה שהוא אינטרס מקומי, שהוא חשוב, אבל כששמים את זה על המשקל מול 2,000 ילדים שלומדים בתנאים לא תנאים או שלא יודעים איפה הם הולכים ללמוד, חברים יקרים, מישהו פה התבלבל.

איציק שמולי: אנחנו צריכים לעשות את הכול, ואני אומר לכם, אני לא יודע, הדיון התחיל קצת ברגל שמאל, קיבלתם את הידיד הכי גדול של הציבור במקרים האלה, שזה יושב ראש ועדת החינוך, מרגי, והעובדה שהדיון הזה מתקיים, אולי לחלק מהנוכחים פה זה נראה טריוויאלי, זה ממש לא טריוויאלי, ואני חושב שאנחנו כוועדת חינוך חייבים לבוא בדברים עם הגורמים הרלוונטיים, לא רק הגורמים המקצועיים, יש שר חינוך, יש סגן שר חינוך, ואנחנו צריכים לבוא בדין ודברים לא רק עם הגורמים המקצועיים שיושבים פה.

איציק שמולי: אני בטוח שאם נסגור אתכם בחדר סגור אתם תגידו שההורים צודקים, שמחזיק תיק החינוך צודק, שראש העיר צודק, אנחנו צריכים לבוא בדין ודברים גם עם הגורמים הפוליטיים.

איציק שמולי: לא יכול להיות שבגלל איזה שהיא קבוצה, חזקה ככל שתהיה וחשובה ככל שתהיה, יופקרו הילדים של קרית אונו.

איציק שמולי: ועוד דבר, אדוני היושב ראש, לסיכום.

איציק שמולי: תראו את מאמצי הממשלה, הולכים לראשי ערים כמו ישראל גל וכמו דב צור וכמו אחרים, אומרים להם שיש מצוקת דיור 'אנחנו צריכים את העזרה של ראשי הערים, אנחנו רוצים לעשות הסכם גג, כל הצרכים של קליטת התושבים הנוספים תהיה עלינו', תהיה על הממשלה, וכאשר מגיע הזמן לביצוע ראשי הערים בחלק מהמקרים מוצאים את עצמם לבד, וזה דבר שהוא לא ייתכן.

איציק שמולי: הבטחה שלטונית, אני הקשבתי לתיאור שלך, אני נורא מצטער על זה שאתה נכנס איתנו פה, אני לא מאשים, לכל מיני התפלפלויות, אתה אזרח ומגיעות לך הזכויות שלך מתוקף החוק, אתה לא צריך להתחיל להוכיח לנו מסמך כזה וסעיף כזה וסעיף כזה, לא, סליחה רגע, זו זכותו של ילד במדינת ישראל ללמוד בתנאים נורמליים, לא בקרוון, עם כל הכבוד נגמרו ימי המעברות.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אין כפיים בכנסת.

יעקב מרגי: דוד ביטן, יו"ר הקואליציה, בבקשה.

דוד ביטן: אני שומע בינתיים.

יעקב מרגי: יואל.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: בוקר טוב לכולם.

יואל חסון: אני קודם כל כמובן שמח על הדיון הזה והבנתי שהוא גם נעשה בהתראה מהירה יחסית מכיוון שזה באמת לא הגיוני ולא נורמלי.

יואל חסון: אני חייב לומר, כשראש העיר ישראל גל סיפר לי ופנה אלינו בעניין הזה אני לא האמנתי עד שלא ראיתי תמונות של הקרוונים.

יואל חסון: לא הבנתי שבאמת ב-2017 תלמידים לומדים בקרוונים במדינת ישראל.

יואל חסון: אני באמת בשוק מהדבר הזה.

יואל חסון: אני בשוק שמי שנושא באחריות ישן בלילה כשדבר כזה קורה תחת המשמרת שלו.

יואל חסון: מבחינתי לא ייתכן שמדינת ישראל מסירה אחריות בנושא כל כך עמוק ומשאירה את ראש העיר ואת אנשי העירייה ואת ההורים להתמודד עם הדבר הזה לבד ולהתמודד עם הלחצים האלה ולהתמודד עם הסיטואציות האלה.

יואל חסון: אני גם לא רוצה לתאר מה קורה באותו קרוון עם 41 תלמידים ומורֶה ומורָה.

יואל חסון: לא רוצה לחשוב איזה אווירה יש שם, איזה לחץ.

יואל חסון: זה פשוט דבר שאי אפשר לקבל אותו.

יואל חסון: זו בדיוק הדוגמה, וכאן אני מתחבר גם למה שחבר הכנסת שמולי אמר, הלכו פה על תכניות גג מכל הכיוונים, מה שאנחנו רואים עכשיו בסיפור הזה, בואו נזכור את זה היטב, את הדיון הזה, אדוני היושב ראש, כי זה יבוא עלינו בעוד שנתיים-שלוש בכל תכניות הגג האלה, כשייבנו בתים על בתים על בתים בלי שום תשתית.

יואל חסון: כבר היום יודעים שהתשתית התחבורתית לא נערכת במקביל, זה כבר יודעים, אז גם התשתית הזאת של מבני הציבור גם לא.

יואל חסון: אתם יודעים, אגב, שבחלק מתכניות הגג האלה הרבה שטחים חומים, שאמורים ללכת לטובת מבני ציבור, בכלל הולכים לבנייה.

יואל חסון: מצמצמים שטחים חומים גם.

יואל חסון: אז מה שאנחנו רואים היום זה סימפטום למה שעלול להיות בהמשך ולכן אני קודם כל רוצה שיהיה ברור בעניין הזה, הוועדה צריכה לבוא ולשים את האצבע בדיוק על מי שאחראי לשנות את המציאות הזו ומי שאחראי לשנות את המציאות הזאת זה משרד החינוך שעומד בראשו שר החינוך שהוא נושא באחריות לחינוך הראוי לכל תלמידי ישראל.

יואל חסון: אי אפשר להשאיר את ראש העיר ואת האנשים שלו ואת ההורים ככה מול האחריות הזאת.

יואל חסון: משפט אחרון.

יואל חסון: אני יודע שבדברים כאלה, כמו שנאמר כאן, 70 יום, עוד 30 יום, אם לא נגדיר כאן לוח זמנים ברור, אם לא נגדיר כאן עכשיו שהוועדה לוקחת את המקרה הזה כמקרה בוחן שימנע מקרים בעתיד, ואנחנו לוקחים את זה כמקרה בוחן ולוקחים את בסדר היום, ממש, דיוני מעקב, כמו שאתה יודע, אדוני היושב ראש, לעשות, ולהגיד למשרד החינוך 'בנושא הזה אנחנו עוקבים אחריכם ואיך שזה ייפתר זה יראה לנו אם אתם ערוכים גם לשנים הבאות במקומות אחרים'.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת ביטן, בבקשה.

דוד ביטן: קודם כל אני רוצה להגיד, לגבי הסכמי הגג, בכל הסכמי הגג יש את פתרונות החינוך, כולל בתי הספר, כולל הכול, זה חלק מהסכמי הגג.

יעקב מרגי: זה השיפור שבמהלכים.

יואל חסון: זה אמור להיות.

דוד ביטן: לא, זה יהיה.

יעקב מרגי: זה הסכמי הגג, בשונה ממה שקרה בעבר.

דוד ביטן: זה חלק מהסכמי הגג ויש תקציבים שמיועדים לזה וברגע שמגדילים מספר תושבים אז גם משנים את כל נושא בתי הספר ולכן לא צריך להיכנס לדבר שהוא לא קשור לעניין.

דוד ביטן: לגבי בית הספר הספציפי הזה, מה שלי נראה, שעם כל הכבוד למשרד החינוך, שיעשה את מה שהוא צריך לעשות והעובדים צריכים לעבור למבנה החדש שהקצו להם בלוד.

דוד ביטן: אני חושב שהוועדה הזאת צריכה לקבל את ההחלטה, בדיוק כמו שהתושבים רוצים, כי הם צודקים בעניין הזה.

דוד ביטן: אם משרד החינוך לא רוצה אנחנו יכולים ללחוץ אותו ואנחנו יכולים גם לבצע דברים בכנסת שאנחנו כבר החלטנו על העניינים האלה.

דוד ביטן: הכנסת יותר לא רק תעשה מה שהממשלה אומרת ואם משרד החינוך לא יסכים להעביר, ללחוץ על העובדים לעבור, אז אנחנו בוועדת הכספים לא נאשר העברות תקציביות למשרד החינוך עד שתפתרו את הבעיה הזאת.

דוד ביטן: אין מצב שאתם תעשו מה שאתם רוצים במשרד החינוך.

דוד ביטן: איפה משרד החינוך?

יעקב מרגי: פה.

דוד ביטן: משרד החינוך לא יעשה מה שהוא רוצה.

דוד ביטן: יש שתי דרכים, או שתדאגו שהעובדים, זה התפקיד שלכם, יעברו כמו שמתחייב, או שאנחנו נעכב לכם תקציבים במסגרת ועדת הכספים, לא נאפשר לכם העברות תקציביות גדולות.

דוד ביטן: אתם רוצים ככה?

דוד ביטן: בבקשה.

דוד ביטן: אתם רוצים ללכת לטובת הציבור פה?

דוד ביטן: גם בבקשה, אבל אין לזה שום קשר להסכמי הגג.

דוד ביטן: שום קשר.

דוד ביטן: זה מקרה ספציפי.

יואל חסון: אני מקווה, אני העליתי כחשד.

דוד ביטן: זה מקרה ספציפי שמשרד החינוך צריך לעשות את העבודה שלו.

דוד ביטן: אם זה היה משהו אחר יכולנו עוד להתווכח, אבל פה הדברים ברורים.

יעקב מרגי: בלי כפיים.

דוד ביטן: לא צריך כפיים, הדברים ברורים.

דוד ביטן: אתם צריכים לעשות את העבודה, זה הכול.

דוד ביטן: משום מה למה כל מפלגת העבודה פה?

דוד ביטן: אני לא מבין את העניין הזה.

יואל חסון: אנחנו דואגים לילדים.

דוד ביטן: אני נכנסתי הייתי בהלם, חשבתי שבאתי לכנס פריימריז.

יואל חסון: דואגים לילדים.

דוד ביטן: מה זה, כל ההורים שם זה מתפקדי מפלגת העבודה?

<קריאה: לא, ביטן.

<קריאה: יש הרבה ליכודניקים פה.

דוד ביטן: לא, כמעט שיניתי את דעתי.

יעקב מרגי: משרד החינוך ומשרד האוצר, אתם יכולים ללכת למשרדים שלכם, כנראה הם לא רוצים תשובות, אתם יכולים ללכת, האווירה פה טובה, משמחת.

יעקב מרגי: מה קורה לכם?

יעקב מרגי: יש לנו דיונים אחרים, אתם חושבים שבאנו לבזבז את הזמן, לא.

יעקב מרגי: מנהלת אגף החינוך, יש משהו להוסיף מעבר למה שאמר ראש העיר?

יעקב מרגי: בבקשה.

<נירה פרידמן: אני רק רוצה פרט קטן.

<נירה פרידמן: הייתה פה שאלה לגבי הכרה בצורך וההבנה של פינוי המבנים.

<נירה פרידמן: אני רוצה להגיד שאחרי שמשרד החינוך הכיר בצורך של הקמת חטיבת ביניים נוספת בעיר הגיע תמיר בן משה עם אנשי משרדו לסיור בעיר ובסיומו הוא הבין שהאפשרות היחידה להקים חטיבת ביניים היא במבנה המרב"ד כיוון שאין שטח חום אחר פנוי בעיר.

יעקב מרגי: אני שואל, כי אחר כך צריך להתחשבן עם מישהו, הוא תמך בהבנה הזו בנייר כתוב?

<נירה פרידמן: לא.

יעקב מרגי: את יודעת כמה דברים הוא הבין מאז שהוא בתפקיד?

<נירה פרידמן: אוקיי, בגלל זה אנחנו פה.

יואל חסון: אבל, ראש העיר, השר אמר לך את זה במשרד.

יעקב מרגי: אדוני ראש העיר, תאמין לי אתה תיהנה אם תשב ותתאפק.

יואל חסון: השר אמר לו את זה בלשכה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: יש מעבר לזה?

<נירה פרידמן: תודה רבה.

יעקב מרגי: צבי שמיר.

יואל חסון: מה, צריך להקליט שרים עכשיו?

<נפתלי כהן: כל דבר צריך?

<נפתלי כהן: וגם המחוקק צריך מכתב?

<נפתלי כהן: היעלה על הדעת דבר כזה?

יפעת שאשא ביטון: לצערנו היום כן.

יעקב מרגי: חברים, מר נפתלי כהן.

יעקב מרגי: כבודו רוצה לדבר?

יעקב מרגי: תירשם, אני אתן.

יעקב מרגי: האחרון שאמנע ממנו לדבר פה זה נפתלי כהן.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

יעקב מרגי: תציג את עצמך.

<צביקה שמיר: שמי צבי שמיר, תושב קרית אונו.

<צביקה שמיר: יש לי בת בבית ספר יסודי יעקב כהן שאמורה לעבור לחטיבה בעוד שנתיים.

<צביקה שמיר: אני חושב שהאבסורד פה הוא ש-15 עובדים של משרד החינוך, עם כל הכבוד להם, מייסרים 2,000 תלמידים.

<צביקה שמיר: יושבים 15 עובדים במבנה בית ספר, לא צריך להשקיע, לא צריך כסף, המבנה קיים, ו-15 איש מטעמי נוחות ויחסי עבודה והסדרי עבודה תופסים אותנו, 2,000 ילדים, ואונסים אותנו בכוח לסבול.

<צביקה שמיר: זה מצעד האיוולת.

<צביקה שמיר: זה מצעד האיוולת שפה נותנים, משרד החינוך ושר החינוך והנהלת המשרד נותנת יד לאבסורד.

יעקב מרגי: אתה יודע מה אני חושש בסוף?

יעקב מרגי: שהכתובת היא מישהו אחר ואתה תצטרך לבקש סליחה ממשרד החינוך.

יעקב מרגי: אני מעריך, אולי, אבל חכו.

יעקב מרגי: תתאפקו.

<צביקה שמיר: יכול להיות שזו ההסתדרות, יו ניים איט, אבל לא משנה.

יעקב מרגי: תגידו לכאורה.

יעקב מרגי: תגידו, 'הערכתנו', קצת צניעות.

<צביקה שמיר: לכאורה, בגלל יחסי עבודה 15 איש תופסים אותנו בביצים, סליחה על הביטוי.

יעקב מרגי: תודה רבה לך, אדוני.

יעקב מרגי: יולית שהינו.

<יולית זנזורי שהינו: שלום לכולם, אני יולית שהינו, אמא של נועם, מבית ספר שרת, שאמור לעלות לחטיבה, אנחנו עדיין לא יודעים לאן.

<יולית זנזורי שהינו: דברים עלו כאן ונאמרו וגם יש כאלה שהזדהו איתנו ונתנו קצת פתרונות, אז קודם כל תודה לכל המזדהים.

<יולית זנזורי שהינו: באמת מה שהכי חשוב בסיפור הזה זה לחשוב על טובת הילדים, שהם בראש ובראשונה כאן אצלנו, הם הכי חשובים בכל הסיפור הזה.

<יולית זנזורי שהינו: במדינת ישראל יש חוק שנקרא חוק חינוך חינם, קשה לי להבין איך בכיתה עם 40 ילדים - - -

יעקב מרגי: את מרגישה שהוא בחינם?

<יולית זנזורי שהינו: לא, לצערי.

יעקב מרגי: אל תענו לי, אני מדבר באוויר, לפרוטוקול אני מדבר.

<יולית זנזורי שהינו: לא, לצערי.

<יולית זנזורי שהינו: קשה לי להאמין איך בכיתה של 40 ילדים, הורמונליים, בגיל הכי קשה שלהם, שמגיעים מבתי ספר שונים ומתמזגים ומנסים לעשות רושם מה שנקרא אחד על השני מורה תוכל ללמד 40 ילדים בכיתה.

<יולית זנזורי שהינו: בקרוונים, כמו שאמרו, בכיתות צפופות.

<יולית זנזורי שהינו: אף מורה, ויסלחו לי כאן המורות בינינו שהגיעו, לא יכולה להשתלט על 40 ילדים במצב הזה.

<יולית זנזורי שהינו: חוק חינוך חינם לא יהיה, אולי זה מה שנקרא בשם - - -

יפעת שאשא ביטון: כבר מזמן, אבל לא משנה.

<יולית זנזורי שהינו: לא יהיה, כי אנחנו ההורים נצטרך להוציא המון המון כסף על שיעורים פרטיים.

<יולית זנזורי שהינו: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: נפתלי כהן.

<נפתלי כהן: בוקר טוב.

<נפתלי כהן: שמי נפתלי כהן, סגן ראש העיר.

<נפתלי כהן: ראש העיר, כשהוא התחיל לדבר, כל דבר שאלת אותו, אדוני היושב ראש, האם יש מכתב, האם יש מכתב.

<נפתלי כהן: כשהשר היה אצלנו בביקור לפני כאר

<נפתלי כהן: בעה חודשים בערך אז אני שמעתי את ההבטחות.

יעקב מרגי: איך עשיתם לו קבלת פנים?

יעקב מרגי: עם דגלים?

<נפתלי כהן: גשם, מים.

<ישראל גל: חשבנו שהוא יפתור את הבעיה.

<נפתלי כהן: אני שמעתי הבטחה, ראש העיר שמע את ההבטחה - - -

יעקב מרגי: כשהוא היה אצלכם, אז הצגתם לו מצב הכי אידיאלי, הוא הלך ואמר 'קרית אונו מסודרים'.

<נפתלי כהן: לא, ממש לא.

<נפתלי כהן: אני מבין לליבם של ההורים, תשמע, אם יש לי ילד שעולה לחטיבה ואני לא יודע לאן הילד שלי הולך אז החופש שלי משתבש, הילד לא יודע איפה הוא נמצא.

<נפתלי כהן: אם אני שומע שר שמבטיח לי, אדוני היושב ראש, אני אגיד לו 'קח פתק, תן לי בכתב'?

<נפתלי כהן: כל דבר פה שאלת 'יש לך מכתב?

<נפתלי כהן: יש לך מכתב?

<נפתלי כהן: ' יש התכתבויות, אדוני.

<נפתלי כהן: לא יעלה על הדעת שאני אשב עם שר ואני אגיד לך 'תעלה את זה בכתב', זה גם לא מכובד.

<נפתלי כהן: אני חושב שאת זה צריך לקחת, ההתכתבויות.

<נפתלי כהן: ואמר פה הקודם שדיבר לפניי, שבשביל 15 עובדים להתעלל ב-2,000 ילד, תשמע, אז החינוך לא נר לרגלינו, זה צריך חשיבה של אנשי המקצוע.

יעקב מרגי: תראה, אני מטפל ביישוב שבבית הספר לומדים בתוך חניון של בניין, שחצו אותו, בלי חלונות.

יעקב מרגי: יש מגרש חום, אני אומר את היישוב עוד מעט, במרחק של 50 מטר שמיועד למוסדות חינוך, אתה אומר 15 איש?

יעקב מרגי: חבר מרכז אחד ממפלגה מסוימת מונע מהשר לאשר בנייה - - -

<נפתלי כהן: חמור מאוד מה שאתה אומר, אז ככה נראה - - -

יעקב מרגי: לא, אני לא אומר, צרת רבים זה נחמת טיפשים, רק אני אומר לך, שלא תיפול מהכיסא, שלא תקבל כאבים.

<נפתלי כהן: שים לב, כבודו כל רגע אמר 'יש לך בכתב?'.

יעקב מרגי: אני שמתי לב שאין לכם הומור, אז אני מתאפק לא לזרוק הרבה דברים.

יעקב מרגי: אתם מפסידים, אם תעירו על כל דבר אני לא אומר.

<נפתלי כהן: אדוני היושב ראש, כל רגע שאלת אם יש בכתב, זה חמור מאוד.

<נפתלי כהן: אני לא צריך לקבל משר בכתב, אם יש לי הבטחה, אוזניי שמעו, לא אני לבד, עוד עשרה שמעו, היעלה על הדעת דבר כזה?

יעקב מרגי: צודק, הבטחות צריך לקיים.

<נפתלי כהן: אני אלך עם פנקס ביד ועט צמוד להבטחות?

<נפתלי כהן: יש התכתבויות.

<נפתלי כהן: חבר'ה, נגמר, המעברה נגמרה כבר.

<נפתלי כהן: תודה רבה.

יעקב מרגי: ויקי פרידמן.

יעקב מרגי: בבקשה, גברתי.

<ויקי פרידמן: אני ויקי פרידמן, אני אמא לשלושה ילדים, הגדולה בחטיבת ביניים, האמצעית בבית ספר יסודי והקטנה בגן, כך שיש לי עוד תקופה מאוד ארוכה ללוות את הילדים.

<ויקי פרידמן: אני אשתדל לא לחזור, כי כולם מבינים את המצוקה וכולם פה יודעים, כולנו פה הגענו, המון המון הורים, בשביל להשמיע את קולנו, אבל בעיקר בשביל להשמיע את קולם של הילדים ותוך כדי שיחה בדיוק חשבתי על זה שצר לי שבאמת הילדים לא כאן כדי לספר ולתאר את ההרגשה, איך זה ללמוד בקרוון.

<ויקי פרידמן: אז אני מקווה שלא תהיה פעם הבאה והיום נצא מפה עם תכניות, אבל אם כן אז אנחנו נדאג להביא אותם.

<ויקי פרידמן: שורה תחתונה, הילדים, אנחנו מדברים בשמם.

<ויקי פרידמן: אנחנו צריכים להראות להם שההורים שלהם נלחמים למענם, שראש העיר נלחם למענם, אבל הכי חשוב, שהממשלה נלחמת למענם.

יעקב מרגי: ושתביאו להם פתרונות.

<ויקי פרידמן: ושנביא להם פתרונות, כי הם העתיד, אל תשכח, והחינוך באופן שבו הם לומדים ישפיע על העתיד שלהם ושלנו.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, שביחד אנחנו מריצים מהפכות קטנות בחינוך.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, אדוני יושב הראש.

יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר, בשתי רמות, פעם אחת ברמה המיידית, הילדים האלה לא נולדו אתמול, זאת אומרת כולם ידעו שהמציאות הזאת הולכת לקרות ושצריך לתת מענה לילדים האלה ולצערי הרב, חבר הכנסת חסון, זה לא המקום היחידי שבו זה קורה.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת חוסר תכנון לטווח ארוך במערכת החינוך, לדעתי זו חולה רעה שלא מרפאים אותה ואני כל פעם פוגשת את זה במקום אחר.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו, אם אנחנו נמצאים, כבר לא בדקה ה-90, אנחנו הרבה אחריה, כי מי שמכיר את מערכת החינוך ההיערכות לשנה הבאה כבר מתחילה במרץ, זה אומר שקודם כל אנחנו צריכים לחשוב על הילדים.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו נטייה כל הזמן לחשוב על העובדים ועל הכספים ועל הלוגיסטיקות ועל כל כך הרבה דברים ואנחנו שוכחים שיש פה ילדים.

יפעת שאשא ביטון: אז קודם כל אנחנו צריכים לחשוב על הילדים ומשום שאנחנו נמצאים הרבה אחרי הזמן, אין מה לעשות, כנראה שיש לזה מחירים וכולם צריכים להתכנס כדי שבסופו של דבר הפתרון יהיה להם ולא לעובדים ולא לכסף.

יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך צריך למצוא את המקורות וצריך להינתן פתרון אד הוק.

יפעת שאשא ביטון: לגבי הטווח הארוך אני מוכרחה לומר, ואני פונה פה למשרד החינוך, שלא נמצא את עצמנו יושבים כאן, לא רק על קרית אונו, אלא גם על עוד יישובים אחרים, אנחנו יודעים כמה ילדים עוברים משנה לשנה ולאן, אנחנו יודעים כמה ילדים אמורים להיות בתוך המערכת, תעשו מיפוי, תבדקו מה הצרכים בכל היישובים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא יכולים לדבר על חינוך מתקדם, אנחנו לא יכולים לדבר על התאמה למאה ה-21 כשאין לנו מקום איפה שהילדים ילמדו.

יפעת שאשא ביטון: הם לומדים בקרוונים במקרה הטוב, במקרה הרע מתחילים לחפש כל מיני פתרונות אחרים ולכן, אדוני יושב הראש, אני מבקשת שתצא מכאן קריאה למשרד החינוך לפתור את הסיפור הנקודתי הזה, לא היום, אתמול.

<קריאה: דרישה.

יפעת שאשא ביטון: דרישה, תקראו לזה איך שאתם רוצים.

יפעת שאשא ביטון: אתמול הסיפור הזה צריך להיפתר וצריך לתת מענה, ובמקביל תדרוש ממשרד החינוך להתחיל את ההיערכות שלו גם לשנה הבאה, מעכשיו, לא לשנה הקרובה, אלא לשנה שאחר כך, כדי שלא נמצא את עצמנו יושבים כאן ודואגים לשכבות אחרות.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: אמיר אוחנה, בבקשה.

אמיר אוחנה: תודה, אדוני.

אמיר אוחנה: אני קודם כל רוצה להתנצל, מכיוון שאני חבר בארבע ועדות שמקיימות דיונים במקביל אז לא יכולתי להיות כאן כל הדיון.

יעקב מרגי: לפי מה שעשו אנשי קרית אונו השבוע, אם לא היו דיונים אחרים לא היה מקום פה לאורחים, כי היו חברי כנסת.

אמיר אוחנה: אז קודם כל התנצלותי, אבל חשוב היה לי לבוא מכיוון שאני כן רואה חשיבות גדולה בדיון הזה ואני אסביר גם למה.

אמיר אוחנה: כעורך דין אני זוכר דיונים בבתי המשפט לענייני משפחה ואז יש ויכוח בין ההורים ולהורה א' יש את האינטרס שלו ולהורה ב' יש את האינטרס שלו, אבל מה שתמיד בית המשפט רואה לנגד עיניו זה טובת הילד.

אמיר אוחנה: מה שאני מבקש כאן

אמיר אוחנה: מאנשי משרד החינוך, ואני מצטרף לקריאה של חברתי, חברת הכנסת שאשא ביטון, אני חושב שאנשי משרד החינוך, גם אם יש להם טענות מוצדקות במישורים מסוימים, צריכים לזכור שבראש ובראשונה מעל הכול טובת הילד.

אמיר אוחנה: יש פה ילדים, 2,000 ילדים שאין להם כרגע מושג איפה הם ילמדו, הם צריכים את המבנה.

אמיר אוחנה: אז אני מצטרף לקריאות הללו ומודה לך, אדוני.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מחזיק תיק החינוך, בבקשה.

<רון מלכה: תודה, אדוני היושב ראש.

<רון מלכה: קוראים לי רון מלכה, אני ממלא מקום של ישראל, של ראש העיר, מחזיק תיק החינוך.

<רון מלכה: האזנתי לכולם ובסופו של דבר כבוד היושב ראש וחברי הכנסת שיושבים פה, תודה שהגעתם.

<רון מלכה: גם להורים אנחנו מודים.

<רון מלכה: אני חייב לומר דבר אחד, לאורך כל השתלשלות העניינים, בהקשר לרישום ולהתחייבויות כתובות נאמר, משרד החינוך, אני חייב לומר לכם, הוא היה בסדר לאורך כל הדרך מבחינת ההכרה בצורך שלנו וההבנה של המצוקות.

<רון מלכה: בכל הסיורים שעשינו הראינו את כל השטחים, הבהרנו כל מה שצריך להבהיר והם הבינו איתנו ביחד, גם את, גברתי נציגת האוצר, נכון, היית שם, ראית את זה הלכה למעשה, הבנת שאנחנו במצוקה אמיתית ולא ייתכן מה שקורה.

<רון מלכה: אני חייב גם לסבר את האוזן מבחינת מה שאנחנו עשינו בשביל משרד החינוך, הפתרון שאנחנו הצענו הוא win win situation, כי מבחינת זה גם משרד החינוך חסך הרבה כסף בזה שאנחנו הצענו לו לתת לנו את המבנה הזה ובעצם לאפשר בו להקים בית ספר, כי אז אם יש הכרה בצורך היינו צריכים לבנות חטיבת ביניים שלמה, עם כל הפסיליטיז, עם כל מה שמסביב וזה היה עולה למשרד החינוך הרבה יותר יקר, ואתם יודעים את זה.

<רון מלכה: אז עכשיו כל הסיפור, לפי מה שרמז ראש העיר לפניי, נופל על אנשים, על ועדי עובדים, על כמה קרוב לנו להגיע או לא קרוב לנו להגיע.

<רון מלכה: יכולים לציין פה מספרים אחרים של עובדים, אבל ערכנו סיור במבנה, ראינו איך זה עובד.

<רון מלכה: סורקים בחינות ושולחים באי-מייל את הבחינות לעובדים שבודקים - - -

יעקב מרגי: מה זה משנה?

<רון מלכה: זה כן משנה.

<רון מלכה: לא ייתכן שבית ספר, שהיה בית ספר בעבר, עם 18 כיתות, ישרת בסך הכול סריקת מסמכים שבודקים אותם בבית, זה הרי לא הגיוני.

<רון מלכה: ולכן המשוואה הזאת של לשים 2,000 תלמידים אלא מול 18-20 - - -

יעקב מרגי: זה יותר משכנע מהסריקה.

<רון מלכה: זה לא הגיוני, רבותיי.

<רון מלכה: אנחנו בשעת השי"ן ואנחנו חייבים היום לצאת מכאן עם בשורה לתושבים שלנו.

<רון מלכה: ישראל ואני מותקפים בכל מקום על העניין הזה כאילו שאנחנו אשמים בזה, על לא עוול בכפינו וזה לא הגיוני וזה לא פייר.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: משרד החינוך, אני ודאי שלא אתן לכם להתייחס לכל הדברים, אני אשאל אתכם שאלות מנחות.

יעקב מרגי: העמדה המקצועית שלכם, הוועדה רוצה לשמוע את העמדה המקצועית של משרד החינוך לגבי הנחיצות של הבניין הזה, שאנחנו מדברים עליו, שכרגע הוא מאכלס את המרב"ד.

יעקב מרגי: מה העמדה המקצועית של משרד החינוך לגבי השימוש שלו במיידי.

<אביב בן שימול: אני כן ברשותך רוצה להתייחס לאמירה שנאמרה כאן בערך על ידי כל מי שהציג את הטענות לעניין העובדים.

<אביב בן שימול: חשוב להבהיר, מדובר בספק חיצוני שמספק שירותים למשרד החינוך - - -

יעקב מרגי: לא, לא.

יפעת שאשא ביטון: מה זאת אומרת?

יעקב מרגי: לא, תקשיבו, אתם פה הטחתם דברים קשים במשרד החינוך - - -

יפעת שאשא ביטון: זה אני, אני אשמה.

יעקב מרגי: לא, אני אומר לכולם.

יעקב מרגי: הם ישבו בשקט ושמעו.

יעקב מרגי: אני מבקש, אני אתן לך עצה, נתתי לך עצה, כנראה לא קנית אותה ואת הולכת לעלות על מוקשים.

יעקב מרגי: אני מבקש, תתייחסי לשאלה שלי, האם יש התייחסות מקצועית, מה דעתכם המקצועית לגבי נחיצותו של המבנה הייעודי הזה לטובת תלמידי קרית אונו.

<אביב בן שימול: אז כן, אנחנו מודעים למצב, אנחנו מטפלים במצב הזה.

<אביב בן שימול: יש לנו כבר היום ספק שככל הנראה הולך לספק לנו מבנה חלופי לטובת הפעילות הזאת שמתוכננת כרגע בקרית אונו.

יעקב מרגי: את אומרת לי כנראה יש לנו דברים לא מוחשים, אני רוצה לדעת - - -

<ישראל גל: יש להם ספק - - -

יעקב מרגי: ישראל, באתי לעזור לך.

יפעת שאשא ביטון: יש 2,000 תלמידים, לא ספק.

יעקב מרגי: גברתי, אני שואל שאלה, בעקבות הדברים שלך, ש'אנחנו כבר מטפלים', יש לכם צפי?

יעקב מרגי: שאלתי ואת לא עונה לי, אל תהיה כמו הפוליטיקאים, אל תהיי כמוני, שאלתי שאלה, קודם כל יכול להיות שאת חולקת עליהם, בסדר?

יעקב מרגי: יכול להיות שיבוא משרד החינוך ויאמר, 'סליחה, הם מתקשקשים, הם מתגלחים עלינו, הם לא צריכים את הבניין הזה, יש להם מענים'.

יעקב מרגי: אני רוצה לדעת האם יש לכם הכרעה מקצועית לגבי הצורך של תושבי קרית אונו ועיריית קרית אונו ואגף החינוך של קרית אונו במבנה הזה.

יעקב מרגי: תשובה, זה מה שאני רוצה.

<אביב בן שימול: אז כן, יש החלטה, ההחלטה היא חד משמעית והיא מטופלת.

<ישראל גל: החלטה שכן יש צורך?

<אביב בן שימול: כן, יש צורך.

<אביב בן שימול: החלטה שיש צורך.

<אביב בן שימול: אנחנו נמצאים בתחילתו של משא ומתן עם ספק שכבר הגיש הצעה, הצעה כספית ל - - -

יעקב מרגי: אנחנו מדברים על המבנה בלוד?

<אביב בן שימול: על המבנה בלוד.

יעקב מרגי: לו יצויר - - -

<אביב בן שימול: רגע, רגע.

יעקב מרגי: אנחנו באילוץ זמנים.

<אביב בן שימול: אני יודעת, אני שמתי לב ללוחות הזמנים, אבל באמת חשוב לי לדייק כאן כמה דברים.

יעקב מרגי: בסדר, אני אתן לך.

יעקב מרגי: אני מבטיח שבסוף אני אתן לך לומר את כל מה שעל ליבך.

יעקב מרגי: אני רוצה לשאול, לו יצויר שהספק הזה, את יוצאת היום מכאן מהישיבה, הולכת סוגרת איתו היום שהוא מספק, כמה זמן היערכות עד סוף הליך?

<אביב בן שימול: הכי פחות והכי מהר של משרד החינוך והספק בהתאמה של 4,600 מטר רבוע, שזו הדרישה המינימלית של משרד החינוך לטובת קיום פעילות של המרב"ד, המינימום זה שנה.

יפעת שאשא ביטון: אז איפה הילדים יהיו?

יעקב מרגי: רגע, רבותיי.

יעקב מרגי: אין לנו זמן לזה, תאמינו לי שהייתי מעדיף לעבור את כל היום ככה באווירה, אבל אין לי, יש לי עוד הרבה דברים לעשות ועוד להביא לכם תוצאות.

יעקב מרגי: אז תעזרו לי לעזור לכם.

<אביב בן שימול: כבוד היו"ר, אני רק מבקשת, יש פה את אנשי המקצוע ממינהל הדיור הממשלתי שנמצאים כאן.

יעקב מרגי: תאמיני לי שטרחתי שהם יהיו פה ולא אוותר עליהם.

יעקב מרגי: קודם כל רציתי לשמוע מכם, משרד החינוך, אם יש הכרה בצורך מקצועי, יש.

<אביב בן שימול: יש.

יעקב מרגי: החמור שבדבר, שאתם מודעים לכך שההיערכות למבנה הזה היא שנה ויש הכרה בצורך ולכן כמעט לגלגתי כששמעתי את המושג הזה הכרה בצורך.

יעקב מרגי: אתם יודעים כמה הכרה בצורך במדינה יש, שהתחולה שלהם, עוד מעט יש להם תפוגה, שעדיין לא מומשו?

יעקב מרגי: אז כשאת אומרת לי שהכי זריז שנה להתאים את זה, יש פה חידלון של המשרד לגבי הצורך.

יעקב מרגי: אני עם התושבים כרגע ועם הילדים, גם לא עם התושבים, עם הילדים, שאתם יודעים את זה ואתם בתהליך.

יעקב מרגי: אני אגלה לך סוד, כי את נראית צעירה, התהליך הזה כבר כמה שנים, ההערכה שלי, שגם שנה לא ייגמר.

יעקב מרגי: את אומרת שבמידה שאת יוצאת היום לעבודה זה שנה, זה מכניס אותי קצת ל - - - אלא אם כן כדאי שתגידי לנו את זה בפנים, וגם לתושבים, שידעתם מלכתחילה והחלטתם מלכתחילה שהפתרון שלהם יהיה - - - לא, אז מה ציפיתם?

יעקב מרגי: שיירד בית מקדש שלישי משמים על קרית אונו?

יעקב מרגי: הוא עוד לא ירד על ירושלים, הוא בטח לא יירד על קרית אונו.

<קריאה: היית אצלנו לפני שנה, את בעצמך.

<אביב בן שימול: אני לא שנה בתפקיד, אז - - -

יעקב מרגי: אדוני, אתה יודע שאני לא מוריד דמעות, התייבשו לי הדמעות ואני יכול להוציא אותך ואני לא אתחרט על כך, אל תפריע לי.

יעקב מרגי: בבקשה.

<אביב בן שימול: אני בכל זאת רוצה לדייק כאן כמה דברים.

<אביב בן שימול: כמו שאמר ראש העיר, למשרד החינוך יש הסכם עם הרשות על המבנה הזה עד 2022.

יעקב מרגי: ברור, תמיד אפשר להתחבא מאחורי - - -

<אביב בן שימול: שוב, אני רוצה לדייק.

יעקב מרגי: תמשיכי.

יעקב מרגי: עכשיו דברי, אני אתן לך ארבע דקות, תאמרי מה שיש לך.

<אביב בן שימול: משרד החינוך, מרגע שהתקבלה ההחלטה, זה נכון, הכירו בצורך ככל הנראה לפני שלוש שנים, אני לא יכולה להגיד שהתקבלה החלטה כבר אז באמת להקים מבנה או לפנות את המרב"ד.

<אביב בן שימול: אני יכולה לבדוק את זה בתוך הבית - - -

יעקב מרגי: אני אגלה לך סוד, אני ראיתי מסמך - - -

<ישראל גל: - - - לפני שנה - - -

<אביב בן שימול: כבוד ראש העיר, תן לי רגע, אני אסיים ואני מבטיחה לך שאני אתייחס לכל הנקודות.

<אביב בן שימול: לפני שנה הגענו אליכם מתוך הבנה אמיתית שיש לכם צורך.

<אביב בן שימול: מנקודת הזמן הזו אנחנו עובדים מול כל הוועדות הרלוונטיות, התחלת בזה שאמרת שאנחנו היינו אמורים להעביר את הפעילות לירושלים.

<אביב בן שימול: כן, יש החלטת ממשלה שנדרשנו לקבל עליה אישור חריג כדי לא להעביר את הפעילות הזו לירושלים.

<אביב בן שימול: את האישור הזה קיבלנו, כבוד יושב ראש הוועדה, רק באפריל האחרון.

<אביב בן שימול: התהליכים האלה מטופלים במשרד האוצר במספר ועדות, אם זה ועדת מכרזים שם, של מינהל הדיור, אם זה ועדת הפטור.

יעקב מרגי: אביב, האם במקביל במשרד החינוך, ברצון להעביר אותם למבנה המרב"ד עבדתם על תהליך של בינוי?

יעקב מרגי: תהליך מקביל של הכרה בצורך ו - - -

<אורית נגר שמיר: כן.

<אורית נגר שמיר: הכרה בצורך, יצאה פרוגרמה, חתומה, מאושרת.

יעקב מרגי: עבדתם במקביל גם על הבינוי, גם על המבנה, או רק - - -

<אורית נגר שמיר: אין במקביל גם וגם.

יעקב מרגי: שאלתי, תגידי לי שאין.

<אורית נגר שמיר: לא, אני מנסה להבין את השאלה.

יעקב מרגי: אתם עבדתם במקביל על לתת להם לבנות מחדש, או רק על המבנה הזה?

<אורית נגר שמיר: לא, ברגע שמתחיל תהליך הכרה בצורך אנחנו מחפשים מגרשים חומים בשיתוף פעולה, אני לא יכולה למצוא מגרש חום לבד, נציג שעבד איתנו ממש - - -

יעקב מרגי: את לא ענית לי על השאלה, את נותנת לי את התחושה של כן ולא.

<אורית נגר שמיר: לא, אין אפשרות, אם מחליטים על מקום מסוים הולכים איתו.

יפעת שאשא ביטון: כבוד היושב ראש, אני מתנצלת, כי אני צריכה לנהל את הוועדה לזכויות הילד, אני כבר באיחור של רבע שעה, אבל אני מוכרחה לשנות פה משהו בשיח, בכלל בכנסת.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יכולים לשבת כאן ולהכיר בצורך, להכיר בחשיבות והכול, המשרדים צריכים לטפל בצורך, לא להכיר בצורך.

יפעת שאשא ביטון: אם כבר גילו את הצורך הזה לפני שלוש שנים, הרי הילדים האלה לא נולדו לפני שלוש שנים, הם נולדו לפני, היה לנו ברור שהם יצטרכו לקבל מענה, כבר שם היה צריך למצוא.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו שלוש שנים אחרי שאתם הבנתם את זה ורק עוד שנה אולי יטפלו במרב"ד ואנחנו לא באמת יודעים שזה יקרה ובינתיים יש עוד הרבה ילדים, שיהיו בריאים, שיעברו משנה לשנה.

יפעת שאשא ביטון: אז אני מציעה למשרד החינוך להתחיל לעבוד בצורה רצינית.

יפעת שאשא ביטון: גם זה טלאי, אגב, המרב"ד זה טלאי, זה לא באמת מבנה חדש שאנחנו בונים כי יש צורך ויש גידול בילדים, אז הגיע הזמן שאנחנו נתחיל לעבוד כמו שצריך לעבוד ולא נחפש פתרונות.

יעקב מרגי: תודה.

יפעת שאשא ביטון: אני ממש מתנצלת, אני צריכה ללכת.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: מינהל הדיור הממשלתי, איך זה נקרא?

יעקב מרגי: תציג את עצמך.

<אלכס פלוטנו: אלכס פלוטנו במינהל הדיור הממשלתי בחשב הכללי, אני אחראי על הפרוגרמות והפרויקטים בדיור הממשלתי.

יעקב מרגי: מה התכניות שלכם על בניין המרב"ד?

יעקב מרגי: אני יכול לדעת?

<אלכס פלוטנו: על הבניין הזה אין לנו שום תכנית, הוא לא שלנו.

<אלכס פלוטנו: אנחנו קיבלנו בערך לפני שנתיים וחצי, אומרים פה שלוש, בסדר, בקשה ממשרד החינוך למצוא להם דיור חלופי ובהתאם לאותה החלטת ממשלה של העברת יחידות ארציות לירושלים התחלנו לחפש להם דיור ב - - -

יעקב מרגי: מתי התחלתם?

<אלכס פלוטנו: כשקיבלנו את ההחלטה.

יעקב מרגי: תאריך יש?

<אלכס פלוטנו: אין לי תאריך מדויק, אבל התחלנו בתהליכים, עשינו - - -

יעקב מרגי: הערכה.

יעקב מרגי: תקשיב, אני עברתי איתכם כשר.

יעקב מרגי: תאמין לי, אני יודע למה אני שואל.

<אלכס פלוטנו: אין לי תאריך.

יעקב מרגי: הערכה שלך, אתה לא יודע להגיד לי מתי התחיל מינהל הדיור הממשלתי בתהליך?

<אלכס פלוטנו: אז לפני שנתיים וחצי, למען הזהירות.

<אלכס פלוטנו: התחלנו בכל התהליכים, עשינו פרוגרמה, אישרנו אותה, אגף התקציבים, הכול, ידענו מה מרב"ד צריך, התחלנו לחפש להם דיור בירושלים.

<אלכס פלוטנו: מסיבות, לדעתי יותר פונקציונליות, ולא בגלל העובדים, אלא מסיבות פונקציונליות גרידא, משרד החינוך החליט ש - - -

יעקב מרגי: אתה יכול להסביר לאנשים, כשאתה אומר פונקציונליות, למה אתה מתכוון?

יעקב מרגי: לי בשנייה הזאת חשבתי על ארבע קונספירציות.

<אלכס פלוטנו: קודם כל מי שקובע את הדרישות הפונקציונליות זה הגורמים המקצועיים וזה משרד החינוך הגורם המקצועי פה ואם תרצו הוא יפרט.

<אלכס פלוטנו: דרישות פונקציונליות, היות שהם לפי מיטב הבנתי מקבלים את כל בחינות הבגרות במקום אחד ומרכזים אותו, זה כמו מרכז לוגיסטי, למעשה זה מרכז לוגיסטי, הם מקבלים את כל הבחינות מכל הארץ ואחר כך גם מפזרים אותן, אז אם אתם יודעים, בחברות המסחריות המרכזים הלוגיסטיים נמצאים במרכז הארץ על צירי תחבורה ראשיים וכיוצא בהם.

<אלכס פלוטנו: אבל החלטת ממשלה זה החלטת ממשלה ויחידה ארצית זה יחידה ארצית והיא צריכה להיות, מבחינתנו, כגוף מבצע את החלטות הממשלה, שהחלטת הממשלה גם אומרת שהדיור הממשלתי צריך להעביר אותם לירושלים, פעלנו להעביר אותם לירושלים.

<אלכס פלוטנו: משרד החינוך ערער ויש מנגנון ערעורים באותה החלטת ממשלה ואכן רק באפריל האחרון, ב-2017, הערעור של משרד החינוך התקבל.

<אלכס פלוטנו: מיד אנחנו פעלנו לאיתור דיור, הבאנו כמה הצעות, אנחנו מנהלים עכשיו משא ומתן ו - - -

יעקב מרגי: אוקיי.

איציק שמולי: קודם כל, באמת, אני לא אומר את זה בציניות, אבל בואו נזכור, 85% מהחלטות הממשלה לא מקוימות.

איציק שמולי: אז אני לא מצפה מאנשים שעובדים במשרדי הממשלה בכוונת מכוון לא לקיים את אותן החלטות, אבל בואו נזכור את המסגרת הכללית.

איציק שמולי: השאלה שלי, אני מבין שלפי הדברים שלכם פתרון של קבע זה מינימום של שנה, למה לא לנסות לצאת מהמסגרת ולחשוב על פתרון זמני?

איציק שמולי: של דיור זמני?

יעקב מרגי: זה אנחנו נאכיל אותם, הם כנראה לא מסוגלים לבד.

<אביב בן שימול: אנחנו חשבנו על זה.

איציק שמולי: אתה אומר צירי תחבורה, בוא איתי לאזור התעשייה בצפוני בלוד או לאיירפורט סיטי, כביש 6, 443, כביש 1.

<אלכס פלוטנו: אנחנו שם, בדיוק.

יעקב מרגי: כמה זמן אתה שם?

<קריאה: העובדים לא מוכנים.

יעקב מרגי: לא שואלים את העובדים.

יעקב מרגי: אתם רוצים תשובות למה לא תגידו 'העובדים'.

יעקב מרגי: כמה זמן אתה שם?

<אלכס פלוטנו: מה זאת אומרת?

יעקב מרגי: הדיור הממשלתי מטפל בלוד?

<אלכס פלוטנו: מאפריל 17'.

<אלכס פלוטנו: אני טיפלתי בלמצוא להם בירושלים.

יעקב מרגי: ולהערכתך תוך כמה זמן תסיים את הטיפול?

<אלכס פלוטנו: שנה.

יעקב מרגי: שנה כולל התאמות?

<אלכס פלוטנו: כולל התאמות.

<אלכס פלוטנו: אני מדבר על תחילת עבודה.

יעקב מרגי: אני רוצה לשמוע גם ממנו.

<אלכס פלוטנו: ההתאמות הן התאמות כבדות, זה לא דברים של מה בכך, תקשורת, ביטחון, תשתיות כבדות ביותר.

יעקב מרגי: אל תספר לי, אנחנו יודעים.

יעקב מרגי: שומו שמים, אנחנו יודעים איך מרימים מבנה ממשלתי, בסדר, אל תפחיד אותנו.

איציק שמולי: חבר'ה, אני חייב להגיד לכם, אתם מכירים את הטריק הזה, שמפצלים את משרדי הממשלה לשני משרדים וממציאים איזה משרד לענייני חלל וכל מיני דברים כאלה, כשהשר דופק על השולחן ואומר 'אני רוצה לשכב בתל אביב, במגדל הכי גבוה', או איזה תאגיד מים, זה קורה בככה זמן.

איציק שמולי: שם יש פחות ביטחון?

איציק שמולי: שם יש פחות דרישות?

<אלכס פלוטנו: יש פחות ביטחון, פחות תקשורת והוא גם לא מקבל מעכשיו לעכשיו.

יעקב מרגי: רבותיי, עד עכשיו נתתי להורים לפרוק, מראש העיר ואנשי צוותו שמענו את המצוקה, לכם, השמעתם לנו את הפרוצדורות, אני עכשיו ניגש לתכלס, פתרונות.

יעקב מרגי: אני רוצה לשמוע חד משמעית, אם אתם לא תאמרו דבר סביר אני אומר אותו בסיכום ועדיף שאני לא אומר אותו בסיכום, כי הנהלת המשרד לא אוהבת שאני אומר דברים קשים בסיכום.

יעקב מרגי: לכן אני אומר, אני רוצה לשמוע מכם, מה התכניות שלכם, איך אותם ילדי קרית אונו מתחילים את שנת הלימודים ב-1 בספטמבר?

יעקב מרגי: אני רוצה לדעת עכשיו.

<דויד גל: שלום, אני דויד גל, מנהל אגף בחינות.

<דויד גל: קצת צר לי על הדיון הזה, כשאני פתאום שומע כאילו אנחנו לא מבינים.

<דויד גל: אני ניהלתי את הגימנסיה העברית 12 שנה, אני אזרח במדינה, יש לי ארבעה ילדים, אנחנו גם מבינים - - -

איציק שמולי: בסדר, זה לא אישי.

יעקב מרגי: זה לא אישי ואם היינו חושבים מתחילת הדיון שאתה לא מבין הייתי משחרר אותך.

יעקב מרגי: אז אנחנו מעריכים אתכם ואתה רואה איך אני מגן עליכם.

איציק שמולי: אתה שם לב שחברי הכנסת נוהגים איתכם באיפוק.

יעקב מרגי: תאמין לי, בדיונים אחרים זה בצורה אחרת.

יעקב מרגי: אני רוצה לומר שלפני הדיון אני גם פגשתי את ישראל בחוץ ואמרתי - - -

יעקב מרגי: אבל לגופם של דברים תענה לי.

יעקב מרגי: לגופם של דברים, אנחנו רוצים לעשות הכול ויש לנו אינטרס מאוד מאוד אמיתי לעשות את הדברים בלוחות הזמנים הכי קצרים שאפשר.

יעקב מרגי: אתמול הייתי בדיון במשרד שאני אמרתי כיחידה מקצועית שאני מוכן לעבור באופן חלקי למבנה החדש, לא כשהוא יהיה משופץ קומפלט, כי כשאמרו לי שנה אמרתי שזה יותר מדי, בואו נקצר את לוחות הזמנים על מנת שיתחילו להיכנס לשם, אבל כשמדברים על שיפוץ של 4,500 מטר רבוע יש זמן מינימלי שצריך לעשות.

<ישראל גל: אני חייב להגיד לך, היושב ראש שאל אותך, מה אתה מציע לעיריית קרית אונו לעשות.

יעקב מרגי: הוא עוד לא הגיע לזה.

<ישראל גל: מה אתם מציעים לנו?

<ישראל גל: אתם אחראים על החינוך.

יעקב מרגי: ישראל, תודה.

יעקב מרגי: הבהרת לו, חידדת לו.

<ישראל גל: מה אתם מציעים לנו?

<דויד גל: אם מדברים על לוחות זמנים ברמה הפרקטית, על פינוי מלא לגמרי של המרב"ד, אנחנו מדברים על אזור מרץ, אני רוצה להסביר שאנחנו אחראים על 2 מיליון בחינות בגרות ואנחנו צריכים להעביר את הציונים האלה לתלמידים של כולנו, אנחנו יכולים לעשות את המעבר בתחנות מסוימות, אנחנו לא יכולים באמצע מועד של בגרויות לעבור.

יעקב מרגי: הבנתי ממך ומהדוברים הקודמים שב-1 בספטמבר אתם לא מסוגלים לפנות את המרב"ד, אז שאלתי את משרד החינוך, כנראה לא אתה, כי אתה אחראי על מערך הבחינות, ואני שואל את משרד החינוך כרגע מה התכניות שלכם.

יעקב מרגי: אלא אם כן תגידו 'לא חשבנו', זו גם תשובה, ואז אני אתמודד איתה אחרת, איך חשבתם לפתור את הבעיה של תושבי קרית אונו ב-1 בספטמבר?

<אורית נגר שמיר: מכיוון שאנחנו עובדים בשיתוף פעולה של הרשות, לא רק בנושא של פתרונות לפתיחת השנה, אני מבקשת מהרשות לשבת איתנו ולנסות למצוא פתרונות ביחד.

יעקב מרגי: עד עכשיו לא ישבתם?

<אורית נגר שמיר: לא ישבנו על פתרונות לפתיחת שנה, פתרונות דחופים.

<אורית נגר שמיר: מכיוון שקרית אונו, וכל עיר וכל רשות שאני עובדת איתה, מכירה את העיר שלה קצת יותר טוב ממני, אני אחראית על מחוז ירושלים, מחוז ירושלים ומחוז - - -

יעקב מרגי: אני לא יכול לבוא בטענות, אורית, לישראל גל, ראש עיריית קרית אונו, ולחלק מנציגי קרית אונו שישבו לי, סליחה על הביטוי, פה על הווריד, בתוך הווריד, וכל השליחים שלהם למיניהם, שלא התכוננו לזה או שלא צעקו.

יעקב מרגי: הם כמעט שנה זועקים לי.

יעקב מרגי: כמעט כל השנה הנוכחית הם מלינים, מלינים, מלינים.

יעקב מרגי: כשאת אומרת לי כנציגת הריבון, כשאני אומר ריבון, אצלי זה ריבונו של עולם, הריבון, זה אחראי, הגוף האחראי ועיני האזרחים נשואות לריבון כל הזמן ואת אומרת לי 'אנחנו עכשיו נשב' ו'אנחנו יודעים, לא יודעים מה הצרכים', בואי תקשיבי - - -

<אורית נגר שמיר: אני יודעת את הצרכים, אני לא מכירה את המבנים, באיזה מבנים אני יכולה - - -

יעקב מרגי: אורית, אני אסכם.

יעקב מרגי: מאחר שאני מכיר את המציאות לאור הדיון שהתקיים כאן, אני לא מצפה שעכשיו תעשי הוקוס פוקוס ותבטיחי לי הבטחה שהיא לא תתקיים, לכן אני מבקש, כשאני אומר לך מה התכוונתם לעשות או מה התכניות שלכם, אני רוצה שבאמת תלכי לקראת אמירה שיהיה בה שאת לוקחת איקס ימים סבירים שאתם יושבים יחד עם הרשות המקומית, וכשאני אומר איקס ימים סבירים זאת אומרת שאתם יוצאים מפה לתכנית של ישיבות, של שבוע מקסימום, ללא הפסקה מצדי - - -

<אורית נגר שמיר: אנחנו צריכים שבועיים.

יעקב מרגי: לא, שבוע.

<אורית נגר שמיר: אני אגיד למה.

יעקב מרגי: לא, רגע.

יעקב מרגי: שבוע ללא הפסקה, אני רוצה לדעת פתרון.

יעקב מרגי: רבותיי, יכולתי פה לנעול בכעס את הדיון, לומר דברים בומבסטיים ואתם תצאו מרוצים, 'וואלה, היושב ראש הזה קרע אותם', ואין לכם כיתה לילדים.

יעקב מרגי: אני יכול לעשות את זה, זה המקצוע שלי ואני עושה את זה.

יעקב מרגי: אם הייתי מקיים את הדיון הזה עכשיו במרץ הקודם, תאמינו לי שהם היו מזיעים ויוצאים פה, השר שלהם היה מזיע והמנכ"לית אז, אבל היום אנחנו נמצאים ערב שבת בין השמשות, רוצים לייצר פתרון.

יעקב מרגי: תאמינו לי שאם הפתרון לא ימצא חן בעיניכם ולא ימצא חן בעיניי אנחנו נתכנס פה וגם ננקוט בסנקציות, גם נדע לא לאשר דברים בוועדה הזו, שמשרד החינוך צריך אותם לפתיחת שנת הלימודים.

יעקב מרגי: לא נאשר אותם.

יעקב מרגי: ישראל, היום יש לי ישיבה במרכז עם צוות הבינוי, יחד עם המנכ"ל, רבותיי, המצוקות הן קשות בתחום הבינוי.

יעקב מרגי: אני לא רוצה לנחם אתכם בצרות של אחרים, רק שתבינו, אנחנו מדברים על 5,000 ילדים במגזר הבדואי שלא פוקדים את גני הילדים, אנחנו נקבל אותם בכיתה א' עם חניכה של התנועה האיסלמית, של החמאס, עם גיבנת שהחברה הישראלית תסחוב אותה על גבה ותשלם מחירים ואני זועק כבר שנים.

יעקב מרגי: אנחנו מדברים פה על מזרח ירושלים ועל ירושלים, כיתות של 55, היום, במצב הנוכחי, 55 תלמידים והממונה על אגף החינוך אומר לי 'יעקב, אנחנו לא עושים שיפוצים אפילו'.

יעקב מרגי: היום אנחנו הולכים לשבת, אני מוסיף את קרית אונו שם.

יעקב מרגי: אני אומר לך, אני לא אתן לכם להחליט, אני אחליט בשבילכם.

יעקב מרגי: ישראל, אני אתן לך, אתה רוצה להוסיף לפני שאני מסכם?

יעקב מרגי: יואל, תאמר אתה לפני שאני אסכם וישראל, אתה תשלים ואני אסכם.

יואל חסון: תראו, זה די ברור שזה הגיע למצב דרמטי, לחוץ ובמקום שזה לחוץ זה יותר קשה.

יואל חסון: יש דבר אחד שאנחנו צריכים להגיד אותו בצורה ברורה, הילדים האלה לא ילמדו יותר בקרוונים, נקודה, זה לא יהיה בשנה הבאה.

יואל חסון: אני ראיתי סיטואציות שבהם גם הדיור הממשלתי וגם משרדים יודעים ליצור הסכמים מידיים ומהירים, זמניים, כדי למצוא את המתקן שיאכלס את העובדים ואת מה שצריך שם.

יואל חסון: ההחלטה שחייבת להיות בסיכום, מבחינתי, אדוני, שוועדת החינוך של הכנסת לא מסכימה ולא מקבלת ש ב-2017 ילדים ילמדו בקרוונים, נקודה.

יואל חסון: זה קודם כל.

יואל חסון: משם צריך להימצא שבשנת הלימודים הבאה יימצא פתרון גם אם הוא זמני, אבל שיאפשר את הזזת הילדים משם.

<אביב בן שימול: אני רק אגיד שגם החלופה הזאת של למצוא פתרון זמני, כמו שנתבקשנו כאן, נבחנה, אנחנו צריכים להבין שלא מדובר במבנה של מטר, שניים, מדובר על 4,600 מטר רבוע שנדרש לטובת הפעילות הזו.

<אביב בן שימול: זה לא כמו שנאמר כאן, לא סורקים את הבחינות - - -

יעקב מרגי: גברתי, שאלה.

יעקב מרגי: עלתה לי שאלה מהדברים שלך.

יעקב מרגי: הבנתי אותך, מבנה זמני כרגע למרב"ד זה לא ישים, כמו שזה לא ישים להעביר אותו בפחות משנה.

יעקב מרגי: מבנה זמני שהוא לא קרוון לילדים האלה?

יעקב מרגי: טוב, זה יהיה לכם בשבוע הזה לחשוב על זה.

<אביב בן שימול: אני רוצה להשלים את המשפט שהתחלתי.

<אביב בן שימול: אנחנו צריכים להבין שבסוף לא מדובר על עלויות זעומות, מדובר על עשרות רבות של מיליוני שקלים - - -

יעקב מרגי: לא מעניין.

<אביב בן שימול: זה נכון שזה לא מעניין, בסוף - - -

יואל חסון: בסוף זה החור של הגרוש.

יואל חסון: יצא המרצע מן השק, מסתכלים מהחור של הגרוש.

יואל חסון: זה דבר חמור.

יעקב מרגי: לא, אורית - - -

יואל חסון: אני רוצה להגיד משהו.

יעקב מרגי: לא, עזוב, היא חזרה בה.

יואל חסון: לא, היא לא חזרה בה.

יואל חסון: זה לא מעניין אותי שהיא חזרה בה, כי יצא המרצע מן השק.

יואל חסון: הרי כל הדיון הזה נמתח ונמתח בקשקושיידה ובסוף את מסתכלת מהחור של הגרוש.

יואל חסון: על זה את מסתכלת כשילדים יושבים בקרוונים, לומדים בקרוונים?

יואל חסון: ואת מסתכלת איתי על מיליונים, פתאום זה מיליונים, נכון?

יואל חסון: אז תגידי את האמת, הכול זה כסף.

<אביב בן שימול: לא, דבריי יצאו מהקשרם.

יואל חסון: אל תגידי לי את זה, תעשי לי טובה.

יואל חסון: אני לא יום אחד פה.

<אביב בן שימול: למען המינהל התקין, אנחנו חייבים לעשות את זה בכל הוועדות וזו הייתה הכוונה, שמחר יבואו וישאלו אותנו איך עשיתם את התהליך הזה בעשרות מיליוני שקלים, אנחנו צריכים להראות שעברנו את כל התהליכים במינהל תקין על פי חוק.

יואל חסון: מינהל תקין זה אומר שלוש שנים?

יואל חסון: מינהל תקין זה שלוש שנים?

<אביב בן שימול: לא, זה אומר שרק באפריל האחרון קיבלנו את האישור ממשרד רוה"מ.

יואל חסון: בטח לאחר ש - - -

יעקב מרגי: יואל, אני חייב לסכם, יש לי דיון אחר.

<אורית נגר שמיר: הערה קצת באופן כללי על משרד החינוך, אני מרגישה קצת שנעשה פה עליהום.

יעקב מרגי: אין שום עליהום, את לא יודעת מה זה עליהום בוועדה.

יעקב מרגי: את רוצה לדעת מה זה עליהום?

יואל חסון: מה זה עליהום?

יואל חסון: מבחן התוצאה.

יואל חסון: סליחה, אדוני, יש כאן עליהום, מבחן התוצאה זה שהם צריכים שילדים ילמדו בתנאים נאותים, זו אחריות שלהם.

יואל חסון: מה זה עליהום?

יעקב מרגי: יואל, תודה, תתאפק, אל תגיב.

יעקב מרגי: אם את רוצה לדעת מה זה עליהום, תפני לאחראי על ההיסעים, תשאלי את תמיר בן משה והעובדה שיש אחראי על מערך ההיסעים במשרד החינוך, תגידי לו מה זה קצת עליהום בוועדה החינוך.

<אורית נגר שמיר: אוקיי.

<אורית נגר שמיר: בוועדה שלנו, של מיפוי ותכנון - - -

יעקב מרגי: תאמיני לי, טיפלנו בך בכפפות משי, בגלל שזו תחילת שנת הלימודים.

<אורית נגר שמיר: אנחנו עובדים בתכנון אסטרטגי, אנחנו מזהים מצוקות, אנחנו יוצאים לשטח, אנחנו באמת עובדים מאוד מאוד קשה - - -

יעקב מרגי: זה לא מה שקרה בקרית אונו.

<אורית נגר שמיר: רגע, זה באמת מקרה פרטי, אבל יש פה פרטים שהם לא תלויים בנו.

<אורית נגר שמיר: משרד החינוך, אין לו מגרשים חומים לתת, זה בסמכות משרד הפנים.

<אורית נגר שמיר: חשוב להגיד את זה פה לרשויות.

יעקב מרגי: אמרו לי בצבא, 'תגיד את זה בנימוקים לעונש'.

יעקב מרגי: עזבי את זה.

יעקב מרגי: את הריבון.

יעקב מרגי: את שר החינוך - - -

<אורית נגר שמיר: אבל יש פה עוד - - -

יעקב מרגי: את שר החינוך, אותי לא מעניין המצוקות שלך, את צריכה לתת מענה לאזרח.

יעקב מרגי: דוחות מבקר המדינה מלאים בסיבות שנתנו השרים לאורך כל השנים.

יעקב מרגי: תודה.

יואל חסון: אולי היא רוצה להגיע לוועדה לביקורת המדינה, אולי זה המצב.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: ישראל.

<ישראל גל: טוב, קודם כל תודה רבה לך, אדוני היושב ראש, באמת, תודה רבה גם על הבקיאות בחומר, זה לא דבר שהוא מובן מאליו.

<ישראל גל: אני רוצה להגיד רק מילה אחת לפני שאני אגע בהצעות שלי לפתרון.

<ישראל גל: כואב לי הלב לשמוע, וזה מה שמפריע לי הכי הרבה, בשם המינהל התקין שהתלמידים שלנו יישנו בחוץ.

יעקב מרגי: היא לא אמרה.

<אביב בן שימול: זה לא מה שאמרתי.

<ישראל גל: במילה אחת אני אגיד, היא הייתה אצלי לפני שנה במשרד, לפני חצי שנה הייתי אצל החשכ"ל הכללי, כשהגעתי עם ילדה בת 12, הבת שלי, למשרד החשכ"ל הכללי והחשכ"ל הכלכלי, נחמיה קינד, כן, כן, תבדקי עם יוסי שטראוס, שהוא גם היה בישיבה, וסגן החשב הכללי הבין מיד את מה שלא הבינו החשבות והבירוקרטים במשרד החינוך וזה מה שכואב לי.

<ישראל גל: חצי שעה לקח לו להבין בדיוק את המצוקה והוא אמר 'איזה הצעה שאתם רוצים'.

<ישראל גל: סגן החשב נחמיה קינד, בפורום גדול, אחרי שאני הייתי שם, הבין ואמר 'מה שתחליטו מקובל עליי, תתקדמו'.

<ישראל גל: זה היה באוצר וכולם יודעים את התהליכים האלה, אבל כל פעם אנחנו מחפשים עוד משהו ועוד משהו.

<ישראל גל: לעצם העניין, אדוני, קודם כל ההצעה שהצעת, לשבת תוך שבוע, שבעה ימי עבודה, בוא נעשה את זה שבועיים, כי דיבר איתי הבוס של אורית ואמר שהוא נוסע לחוץ לארץ לכמה ימים, אז הוא מבקש שבועיים.

יעקב מרגי: אחרי הישיבה היום ספק אם הוא ייסע.

<ישראל גל: אנחנו מוכנים לשבועיים האלה.

<ישראל גל: דבר אחד ברור, תשאיר לנו את הזכות לבוא אליך שוב, אם אנחנו לא נענים, כי המועדים לא מתאימים לנו.

<ישראל גל: שנה זה אומר עוד שנתיים כניסה, זה לא עובד ככה.

<ישראל גל: זה הכול.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: אני מסכם את הדיון.

יעקב מרגי: הוועדה מודה לכל המשתתפים בדיון, גם להורים שכעסנו עליהם על זה שלא הבינו את כללי המשחק פה בוועדה, מודה לראש העיר ולסגניו ונבחרי הציבור ובעלי התפקידים, מודה לנציגי המשרדים, משרד החינוך, משרד האוצר, אבל כן הוועדה רואה בחומרה את העובדה שמשרדי הממשלה הנוגעים בדבר לא נערכו לפתיחת שנת הלימודים תשע"ח בקרית אונו.

יעקב מרגי: ברגע שזה נשוא הדיון, אני לא רוצה שמחר תנפנפו בזה שרק בקרית אונו לא נערכתם.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך להיכנס למשא ומתן ודיונים אינטנסיביים יחד עם הרשות המקומית, יחד עם נציגי החשבות, או של המשרד או החשבות במשרד האוצר, לעשות ולעקוף כל פרוצדורה, כל בירוקרטיה, כדי לתת מענה למציאת פתרון לתחילת שנת הלימודים הנוכחית, הקרובה.

יעקב מרגי: הוועדה מבקשת לקבל דיווח, גם מראש העיר, גם מנציגי משרד החינוך תוך, כפי שאמרנו, שבועיים קלנדריים, תספרו את ימי העבודה שבתוכם ותביאו.

יעקב מרגי: ולא, אנחנו נתכנס שוב.

יעקב מרגי: תודה רבה, הישיבה נעולה.