ועדת הפנים והגנת הסביבה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 483, 2017-10-23 10:00

דוד אמסלם: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הפנים והגנת הסביבה בנושא: הטעיית אנשי האוצר את ועדת הפנים של הכנסת בחוק לאיחוד הרשות למלחמה בסמים, מציל"ה ועיר ללא אלימות.

דוד אמסלם: קודם כול אני מאחל לכולנו באמת מושב פורה ומוצלח.

דוד אמסלם: לגופו של עניין, בעצם התקבלה אצלי הצעת חוק לאיחוד שלושת הגופים האלה שדיברתי עליהם לפני כשישה חודשים בערך, כמדומני.

<אליעזר רוזנבאום: בסוף יולי.

<לאה קריכלי: והעברנו אותה בסוף יולי.

<לאה קריכלי: סיימנו את הדיון בסוף יולי.

דוד אמסלם: עשיתי כמה ישיבות בנושא.

דוד אמסלם: עשיתי ארבע ישיבות ועשיתי ארבע פגישות עבודה.

דוד אמסלם: לדעתי הקדשתי לנושא הזה עשרות שעות כמעט עם כול הגורמים, חלקם פרטני, חלקם יותר מורחב.

דוד אמסלם: בסופו של דבר ביקשתי דבר אחד – לא נכנסתי לתוכן של החוק, שמתי בצד, אחרי זה דנו עליו, כן נכון, לא נכון, שינוי כזה או אחר – לי הייתה התניה אחת בכל הסיפור הזה, שהעובדים עוברים עם שכרם, אף עובד לא נפגע לא בשכר ולא במעמד, בתפקיד.

דוד אמסלם: בגלל שסברתי שאם מישהו רוצה שם למעלה לעשות איחודים, למטה לא משלמים את המחיר, שאלה למעלה ישלמו את המחיר.

דוד אמסלם: עכשיו יש דור א', יש דור ב', כבר עשינו כמה איחודים בחיים שלנו, זו לא פעם ראשונה, ולכן, זאת הייתה ההתניה שלי.

דוד אמסלם: דרך אגב, הכנסתי את זה גם כסעיף בחוק.

דוד אמסלם: היה סעיף כזה בחוק.

דוד אמסלם: כשבאתי בדיון הראשון שאלתי: סידרתם את העובדים?

דוד אמסלם: אמרתם לי: לא, סידרנו רק 30.

דוד אמסלם: נעלתי את הישיבה, אמרתי: כשתסגרו את כולם תבואו.

דוד אמסלם: ובעצם ככה התקדמנו עד שבסוף אמרתם לי שכל העובדים מסודרים, הכול בסדר, שכרם של כל העובדים לא נפגע, והתפקיד שהם ממלאים הוא פחות או יותר באותה רמת תפקיד שבו הם היו.

דוד אמסלם: זה היה ביום האחרון של המושב הקודם, ובגלל זה החלטתי שאני מצביע על החוק, אחרת לא היה החוק, גם לא הייתי מביא אותו כל עוד אני בכנסת.

דוד אמסלם: וזאת האינפורמציה שקיבלתי לאורך כל הדרך.

דוד אמסלם: דרך אגב, כולל טלפונים אלי הביתה בערב.

דוד אמסלם: ואני לתומי מכבד גם את הפקידים, בגלל שאני עצמי פקיד, אתם זוכרים, והוצאתי את הסעיף הזה בגלל שאמרתם לי: עזוב, דודי, יש לזה השלכות רוחב, יש לזה פה.

דוד אמסלם: לא משנה שאין כלום, אבל בגלל שכיבדתי אתכם אמרתי: מה זה לא משנה, אני דן על הנושא הזה, ואם את העובדים האלה פחות או יותר הזיזו, בסדר, לא חשוב, אני סומך עליכם.

דוד אמסלם: ואחרי שחוקקנו את החוק וגמרנו את העניין, אחרי שבוע וחצי-שבועיים-חודש אני מקבל טלפון מאורית שמבקשת לפגוש אותי.

דוד אמסלם: אני פוגש אותה, ואז היא מספרת לי את הסיפור שעוד מעט אני אשאל אותה עליו, ושם הבנתי שהטעיתם אותי.

דוד אמסלם: שכרה הורד מ-19,000 שקל ל-13,000 שקל, נתתם לה פיצוי של שבע שנים.

דוד אמסלם: היא בת 47 או 46, לא משנה הגיל שלה, אבל בוודאי פחות מגיל 50, ובעזרת השם היא תעבוד עד גיל 67.

דוד אמסלם: עובדת טובה, מסורה, אין תלונות לגביה, לא פשעה, לא עשתה שום דבר חריג, לא הצלחתי להבין למה צריך להוריד לה מהשכר.

דוד אמסלם: שאלתי אתכם אם לכם היו מורידים לא 6,000 שקל, 300 שקל, אני מניח שכל היום הייתם מסתובבים פה כמו איזה זבובים כדי להחזיר לעצמכם את ה-300 שקל.

דוד אמסלם: אולי לא הייתם עובדים איזה שנתיים רק כדי לברר לאן הלכו ה-300 שקל.

דוד אמסלם: אבל עובדים אחרים מה זה משנה.

דוד אמסלם: דבר שהדהים אותי יותר זה איך יכול להיות שאתם מטעים אותי.

דוד אמסלם: הרי אני יושב כאן בעמדה הזאת ואמור לייצר חוק למדינת ישראל, מהרגע שהוא יצא הוא כבר לא שלי.

דוד אמסלם: אני שואל שאלות, ועל בסיס התשובות שאני מקבל אני מתקדם.

דוד אמסלם: איך יכול להיות שאני שואל את השאלות האלה – אני אשלח לכם את הפרוטוקולים כדי שתקראו, אולי שכחתם, ואני שואל: האם כל העובדים מסודרים ואף אחד לא נפגע מעמדו ולא שכרו?

דוד אמסלם: אומרים לי: כן, הכול בסדר – ועל הבסיס הזה אני מחוקק את החוק.

דוד אמסלם: דרך אגב, בגלל זה גם דנתי על החוק בחמש ישיבות.

דוד אמסלם: לא הייתי צריך חמש ישיבות כדי לסגור את החוק, עשיתי עליו שלוש פגישות עבודה כאן של שעות.

דוד אמסלם: הנה, יגיד לכם לייזר כמה שעות ישבנו.

דוד אמסלם: כמעט לא היה חוק אחד שישבתי עליו כל כך הרבה שעות כמו החוק הזה.

דוד אמסלם: זה יחסית חוק אזוטרי, לא מורכב, וכל זה היה הסיפור של העובדים.

דוד אמסלם: אז בואו נשמע את משרד האוצר, מעניין אותי.

דוד אמסלם: הרי קראתי לך, אמרתי לך: תשבו אתם, תסדרו את התקלות.

דוד אמסלם: אנחנו חוזרים אחרי שלושה חודשים, אותו סיפור, כאילו מה זה משנה מה אתם אומרים, מה זה משנה מה אתם קובעים, אנחנו מתקדמים.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: ככה אנחנו חושבים.

דוד אמסלם: תגיד לי מה עמדתך בעניין.

<אסף שירמן: ראשית, אני רוצה לציין שיש פה אולי אי הבנה, כי אף אחד פה לא הטעה אף אחד.

<אסף שירמן: יכול להיות שאתה מרגיש שהטעו אותך, אבל בסוף מה שדובר עליו לאורך כל הדרך זה שהצדדים יסכמו ביניהם את תנאי המעבר של העובדים.

דוד אמסלם: בכל הדיונים לא שמעת ממני את המילים שאני מבקש ששכרם ומעמדם של כל העובדים לא ייפגעו?

<אסף שירמן: אתה אמרת.

דוד אמסלם: זו פעם ראשונה שאתה שומע את זה?

<אסף שירמן: לא שלא אמרת את זה.

דוד אמסלם: היה סעיף כזה בחוק שהכנסתי?

<אסף שירמן: רצית להכניס סעיף כזה.

דוד אמסלם: לא רק רציתי.

<עידו בן יצחק: הורדת.

דוד אמסלם: היה סעיף כזה בחוק שהכנסתי?

<אסף שירמן: היה סעיף כזה בחוק.

דוד אמסלם: היועץ המשפטי, היה סעיף כזה?

<עידו בן יצחק: כן.

דוד אמסלם: למה הורדתי את הסעיף?

דוד אמסלם: לפי בקשה של מי?

<עידו בן יצחק: של משרדי הממשלה.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: הם אמרו שממילא זה מיותר.

דוד אמסלם: אנחנו כבר ממילא לא פגענו בהם, הכול בסדר.

דוד אמסלם: הרי הכנסתי סעיף כזה, ומפאת כבודכם הוצאתי אותו.

דוד אמסלם: אז איך לקרוא לזה?

<אסף שירמן: קיימנו שעות רבות של דיונים עם נציגות העובדים ועם הסתדרות העובדים – שזה ארגון העובדים הגדול במשק שיודע לייצג נאמנה את זכויותיהם של העובדים – והגענו עם ארגון העובדים וועד העובדים ועם הסתדרות העובדים להסכמות לגבי כל אחד ואחד מהעובדים, ועם זה באנו ואמרנו לך שהגענו להסכמות.

דוד אמסלם: אסף, שאלתי שאלה אחרת לאורך כל הדיונים, אתה רוצה, אני אראה לך את הפרוטוקולים, אני אשלח לך אותם.

דוד אמסלם: הרי אני בדרך כלל בן-אדם מאוד מאוד מדויק.

<אסף שירמן: נכון.

דוד אמסלם: עזוב עכשיו למה הגעתם להסכמות.

דוד אמסלם: ראיתי את הדינמיקה שקרתה פה, הרי ראיתי מה קורה פה, ניהלתי כאן חמישה דיונים שעות.

דוד אמסלם: הבנתי שגם ההסתדרות נמצאת פה בלחץ, אני היחיד שלא נמצא פה בלחץ בשולחן הזה בגלל שאני יודע לאן זה צריך ללכת.

דוד אמסלם: אם זה לא עומד בסטנדרטים שאני מאמין בהם לא מחוקקים את החוק, אלו הכללים שלי.

דוד אמסלם: שיבוא השר שלכם, ייקח אותו, אני לא יודע לאן, שיעשה סידור אחר, לא דרכי.

דוד אמסלם: היות שזה יושב בוועדת הפנים ואני דן עליו, לכן זה התפקיד שלי, אני מביא את העולם שלי לתוך החוק.

דוד אמסלם: לא שאלתי את ההסתדרות, שאלתי אתכם.

דוד אמסלם: אני מבקש מכם, לא דיברתי אל ההסתדרות בכלל, בכלל לא הסתכלתי עליהם אף פעם בדיון, הסתכלתי עליכם.

דוד אמסלם: התקשרתם אלי הביתה כמעט כולכם בלילות לדבר אתי ולהגיד לי: תשמע, דודי, התקדמנו.

דוד אמסלם: לא דיברתי אף פעם עם ההסתדרות, הם לא מעניינים אותי לטובת העניין.

דוד אמסלם: אני ההסתדרות.

דוד אמסלם: אני שואל שאלה פשוטה.

דוד אמסלם: אני עכשיו מחוקק חוק במדינת ישראל, מעכב אותו חצי שנה על הנושא הזה.

דוד אמסלם: זו לא איזו טעות סופר, זה לא, אתה יודע, דנו על כל מיני, אבל היה איזה סעיף קטן שעזוב, לא שמנו לב, זו הייתה המהות מתחילת הדרך.

דוד אמסלם: החוק הזה היה אמור לעבור לפני חצי שנה תוך שעה ועיכבתי אותו ועשיתי את כל הפגישות שאני מדבר אתך, ואם אתה רוצה אני אתן לך את התאריכים שלהם, רק בגלל העובדים.

דוד אמסלם: ובסוף אני שומע שעשיתם לה סימולציה, ועוד מעט היא תספר לכם, והורדתם לה את השכר, למה?

דוד אמסלם: מה היא עשתה?

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: מה אכפת לה בכלל איך איחדתם, לא איחדתם.

דוד אמסלם: להפך, אמרתי לך, עשיתי עשרות איחודים, פה מולי יושב דני בונפיל, יספר לך, בכל איחוד כזה גם נתנו להם תוספת 10% רק על האיחוד.

דוד אמסלם: אז אמרתי: עזוב, אל תיתן להם תוספת, אבל בוודאי אל תפגע.

דוד אמסלם: מה היא עשתה?

דוד אמסלם: תרצה, להוריד לעובד הבא את הדרגה, תוריד, בסדר, לא נכנס לזה.

דוד אמסלם: אתה רוצה לבנות מבנה ארגוני אחר, אהלן וסהלן.

דוד אמסלם: מי שנמצא בפנים שיצא לפנסיה, הבא בתור – אלו הכללים, זו גם ההגינות.

דוד אמסלם: אמרתי לך, תחשוב שהיא אחותך, תחשוב שזאת אשתך.

דוד אמסלם: תתחילו לחשוב במונחים האלה כשאנחנו מדברים, שאלו ההורים שלנו, אנחנו, או הילדים שלנו.

דוד אמסלם: אני לא בטוח שהיית מוריד לה.

דוד אמסלם: אז לקחתם אותה, לחצתם אותה, אישה בתוך ארגון שהיא עצמה נסחטה בעניין הזה, זה כמעט סחיטה באיומים, נתתם לה להבין שאם היא לא תסכים אז אולי אני לא אחוקק ואז כולם יאשימו אותה.

דוד אמסלם: ככה מנהלים מערכת לחצים על אישה פקידה שכל תפקידה זה לעשות את עבודתה וזה מה שהיא עושה?

דוד אמסלם: אני שואל.

דוד אמסלם: אני לא מצליח להבין אתכם.

<אסף שירמן: לא הפעלנו.

<אסף שירמן: אני בכל אופן לא הפעלתי שום מערכת לחצים על אף אחד.

דוד אמסלם: למה לא העברתם את העובדים as is עם השכר שלהם כמו שביקשתי?

דוד אמסלם: והתחייבתם שזה המצב.

<אסף שירמן: לא התחייבנו.

<אסף שירמן: זה גם נאמר במפורש באחד הדיונים כששאלת אותי אם אני מתחייב, ואמרתי שאני לא מתחייב.

דוד אמסלם: זו בעצם הייתה הבקשה שלי.

דוד אמסלם: מעולם לא שמעתי אותך שאתה לא מתחייב.

דוד אמסלם: אם היית אומר לי שאתה לא מתחייב לא היה חוק.

דוד אמסלם: הרי אמרת לי אולי בישיבה הראשונה שאתה לא מתחייב, ובאמת לא היה חוק בישיבה הראשונה.

דוד אמסלם: ועברנו לישיבה השנייה, ואמרתם לי שאתם לא מתחייבים לגבי כולם בגלל שהגעתם להסכמות רק לגבי איזה 38, ולכן נעלתי את הישיבה.

דוד אמסלם: אתה צודק, אמרת בתחילת הדרך, בוודאי.

דוד אמסלם: אבל בסוף – הרי בהגיון שלך, הרי אם כתבתי את הסעיף – איפה הסעיף שהכנסנו לחוק?

דוד אמסלם: אקריא לך אותו.

דוד אמסלם: אקריא לך את הסעיף של החוק שכתבנו.

דוד אמסלם: עידו, ראיתי את זה קודם.

<עידו בן יצחק: יש כאן את הנוסח הסופי.

דוד אמסלם: ביקשתם ממני להוציא את הסעיף שבעצם השכר מעוגן אצלם, מעוגן.

דוד אמסלם: עיגנתי את זה בסעיף.

דוד אמסלם: אתם ביקשתם ממני.

דוד אמסלם: תראה, יכולתי לשמוע אתכם, שמעתי אותם, אני יכול להתקדם עם החוק שלי עם החקיקה והסעיף הזה, אני לא צריך את האישור שלך.

דוד אמסלם: אבל ביקשתם ממני להוריד כי אמרתם לי שזה מיותר, ואני כיבדתי אתכם.

דוד אמסלם: אני רק נותן לך את ההגיון, את הלוגיקה כדי שתבין.

דוד אמסלם: הרי ברור לך לחלוטין שאני לא עושה שמונה דיונים כולל ישיבות ביחד, מבזבז מאות שעות, ובסוף אומר לך: דפוק את העובדים, אין בעיה.

דוד אמסלם: אני מכניס את זה לחוק, ואתה מבקש ממני להוציא את הסעיף הזה – לא אתה, אתה מבחינתי האוצר, אני לא זוכר מי היה, אתה או מישהו אחר, אני לא נכנס לקטע הפרסונלי, אתה מבחינתי מייצג את כל האוצר, כל מי שיושב כאן, גם אגף תקציבים לדעתי דיבר אתי גם אז.

דוד אמסלם: אני לא יודע למה היום הם לא פה.

<אליעזר רוזנבאום: הם לא באו.

<רונית ירדן: הם לא פה.

דוד אמסלם: לא חשוב.

דוד אמסלם: אבל אתם מטעים אותי?

דוד אמסלם: זה הדבר החמור שאני רואה כאן.

דוד אמסלם: הרי התפקיד שלי, כפי שאמרתי, לחוקק.

דוד אמסלם: אני שואל שאלה, מקבל אינפורמציה מפקיד, לוקח את זה כנתון, בכלל לא בודק, אני משוכנע שהפקיד אומר לי אמת.

דוד אמסלם: על הבסיס הזה אני ממשיך להתקדם בחקיקה.

דוד אמסלם: זה לא נורמלי.

דוד אמסלם: זה לא הגיוני.

דוד אמסלם: אז מה?

דוד אמסלם: אם הייתי יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון ושואל איזו שאלה שיש לה משמעות ביטחונית ומשקרים, ולפי זה אנחנו מקבלים החלטה, זה נראה לך הגיוני וסביר?

<אסף שירמן: אף אחד לא שיקר פה.

<אסף שירמן: אמרנו לאורך כל הדרך שאנחנו מנהלים משא ומתן עם ארגון העובדים ונציגות העובדים וכשהגענו להסכמות אז החוק עבר.

<איתן גורני: הסכמות לא חתומות.

<אסף שירמן: אם לא היינו מגיעים להסכמות החוק לא היה עובר.

דוד אמסלם: תראה, אני מסביר לך, ביקשתי, אני מראה לך שב-24 ליולי, שזה לדעתי היום של ההצבעה - - -

<לאה קריכלי: יום לפני.

דוד אמסלם: יום לפני.

דוד אמסלם: סגרתי את הישיבה יום לפני, אתה זוכר, בחמש דקות הראשונות.

דוד אמסלם: ביקשתי וכתבתי שתוסדר סוגיית שכר העובדים, וזה אומר שכל אחד עובר as is, כפי שהוא, זה מה שביקשתי וזה הכול.

דוד אמסלם: הרי אני אומר לכם את זה, אז אתם בסוף אומרים לי שהכול מוסדר, אז אני מבין – לא נכנסתי לפרטים, הרי יכולתי לשבת ולהגיד לכם שאין בעיה, נביא את כל העובדים לכאן, אני עכשיו אהיה הוועד, תלוש תלוש, אני אעשה את זה.

דוד אמסלם: אבל כשאני מבקש את זה, אני אומר את זה, אני מקריא לך מפרוטוקול הישיבה ב-24 ביולי, ואתם אומרים לי שהכול בסדר, הסתדרנו, אז אני מבין שהכול בסדר, זה על הבסיס הזה.

דוד אמסלם: תספרי לנו, בבקשה, אורית שפירו, מה קרה מאז אותה ישיבה, ואל תפחדי, אני פה.

<אורית שפירו: מודה מאוד מאוד על הוועדה הזאת, זה לא ברור מאליו.

<אורית שפירו: אני באמת מעריכה מאוד מאוד את זה.

<אורית שפירו: אחרי שהיה את אישור מליאת הכנסת – ואגב, האישור ניתן ביום רביעי, ורק ביום ראשון בפעם הראשונה ישבתי עם אסף והנציגים, ובישיבה עצמה פעם ראשונה שמעתי ששכרי ירד בכ-5,000 ש"ח.

<אורית שפירו: אז אמרתי לאסף שזה פשוט אונס מקצועי מה שאתם עושים, ואני לא מוכנה לקבל את זה.

<אורית שפירו: וכששאלתי למה אתה נותן לי את מענק הגישור הזה רק עד גיל 55, אני בת 48, יש לי עוד הרבה שנים לעבוד, אמרת: זה לפנים משורת הדין, מותר רק חמש שנים, אבל לפנים משורת הדין אתם נותנים לי שבע.

<אורית שפירו: אז אמרתי: מה אני אמורה לעשות בגיל 55?

<אורית שפירו: לחזור לשכרי הנוכחי?

<אורית שפירו: ואז ב-8 אכן יצרתי קשר עם כבודו, וב-18 ביקשת פגישה משולשת של אסף, שלך ושלי, וביקשת שהשכר – לא משנה באיזו דרך שאתם מוצאים לנכון – ששכרי לא ייפגע.

<אורית שפירו: אני הולכת לעשות בדיוק את אותו תפקיד ואני מצוינת במה שאני עושה, יש לי שכר מצוינות שנה אחרי שנה, אבל אין שום הצדקה לזה שהשכר שלי בכלל ייפגע.

<אורית שפירו: יצרתי קשר עם נציגות משאבי אנוש של הבט"פ, כי זה מה שנאמר לי, שאני צריכה לעמוד מולן, ואני יודעת שהייתה השתדלות גדולה, והתבקשתי לשלוח טפסים על המומחיות שלי.

<אורית שפירו: העברתי טפסים שאני מומחית כפי שאני נתפסת אפילו באו"ם, והעברתי קורות חיים והעברתי כל מה שנדרש, ולהפתעתי יום אחרי יום אין שום התייחסות, שום דבר.

<אורית שפירו: עד שלפני שבוע וחצי שוב התקשרתי לרונית ולסיגלית, ואמרתי: מה קורה?

<אורית שפירו: חבר הכנסת ביקש.

<אורית שפירו: ונאמר לי שהן אומרות לי בעל-פה שאני לא אהיה מוכרת כמומחית.

<אורית שפירו: אמרתי: אוקיי, אם לא מומחית, אז שכר בכירים אז איזשהו הסכם, כי זה מה שחבר הכנסת ביקש.

<אורית שפירו: ונאמר לי: מצטערת מאוד, שום דבר לא קרה, השכר שלך בדיוק כפי שהובטח לך.

<אורית שפירו: וזה השלב שחזרתי אליך ואמרתי: לידיעתך, לעדכן אותך, כי זה זלזול בך בראש ובראשונה ובכנסת, ובי ובשותפים שלי וברשות.

דוד אמסלם: תודה.

<אורית שפירו: תודה לך.

דוד אמסלם: יהודה, השכר שלך גם נפגע?

<יהודה סויסה: כן.

דוד אמסלם: בכמה?

<יהודה סויסה: ב-6,500 שקל, אבל אני ידעתי מזה.

<יהודה סויסה: ניהלנו משא ומתן ונאמר לנו – אתה פיצצת את הישיבה פה ואמרת להם: אני רוצה שהם יקבלו הכול.

<יהודה סויסה: ישבנו עד אחת וחצי בלילה אתם, היינו אמורים לבוא אליך בשעה שבע וחצי בבוקר.

<יהודה סויסה: א', היינו לחוצים.

דוד אמסלם: ממה הייתם לחוצים, יהודה?

<יהודה סויסה: ממה היינו לחוצים?

דוד אמסלם: כן.

דוד אמסלם: שמה?

דוד אמסלם: שההסדר הזה לא יהיה?

דוד אמסלם: שהחוק לא יתקדם?

<יהודה סויסה: כן.

דוד אמסלם: מי לחץ אותך שהחוק יתקדם?

דוד אמסלם: הרי אתה חי טוב גם בלי החוק.

<יהודה סויסה: הפחד שלי היה שהחוק לא יעבור ויעיפו את כולנו.

<יהודה סויסה: אתה זוכר, דודי, שבאתי וביקשתי ממך, ואני מציין פה שאתה היחידי שהסכמת לעזור לנו, ובאמת אני רואה מה עשית בשבילנו.

<יהודה סויסה: פחדנו.

<יהודה סויסה: כן, פחדנו מהקטע שמחר כל העובדים ילכו הביתה.

דוד אמסלם: הבנתי.

<יהודה סויסה: אבל מה שאני רוצה להגיד, כשהגענו להסכמות עם ההסתדרות - - -

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: משרד המשפטים, אני רוצה לדעת, והייתי מבקש גם לקבל חוות דעת כתובה מהיועץ המשפטי לממשלה בעניין, מה קורה בדיון הזה.

דוד אמסלם: שמעת את הדיון, אשלח לכם את כל הפרוטוקולים, אני הוטעיתי על-ידי הפקידים באינפורמציה, כפי שאמרתי, ועל הבסיס הזה חוקקתי את החוק, אני רוצה לדעת מה המעמד של אותו חוק, וגם מה עושים עם אותו פקיד.

<עדן אברהם: אני לא יודע להגיד לך מה עושים עם אותו חוק או עם אותו פקיד, אני אעביר את זה לרז נזרי.

דוד אמסלם: בבקשה.

<עידו בן יצחק: החוק בתוקף.

<עידו בן יצחק: יש פה חוק בתוקף.

דוד אמסלם: אני שואל שאלה, אני שואל את היועץ המשפטי של הוועדה.

דוד אמסלם: עידו, תראה, אם אני כחבר כנסת מקבל אינפורמציה שקרית מפקיד וכתוצאה מזה אני מקבל החלטה של חוק, מה קורה?

דוד אמסלם: איזו עבירה הפקיד עבר ומה קורה עם החוק?

<עידו בן יצחק: לא יודע אם זה מגיע למישור של עבירה.

דוד אמסלם: אה, זו לא עבירה.

דוד אמסלם: זאת אומרת, פקיד שמשקר - - -

<עידו בן יצחק: אני לא יודע, אני לא מגיש כתבי אישום.

דוד אמסלם: אני שואל ברמה העקרונית.

דוד אמסלם: תראה, פקיד שמשקר למבקר המדינה הוא עובר על החוק?

<עידו בן יצחק: תלוי.

דוד אמסלם: אינפורמציה שקרית שאתה מוסר למבקר המדינה.

<עידו בן יצחק: יכול להיות, אני לא יודע, אני לא מכיר את הנושא.

<עידו בן יצחק: תראה, במקרה כזה אתה צריך לפנות לשר שממונה ולראות מה עושים עם זה.

<עידו בן יצחק: לגבי התוקף של החוק, החוק בתוקף.

דוד אמסלם: אתה אומר שהחוק זה חוק.

<עידו בן יצחק: כן, הכנסת חוקקה אותו.

דוד אמסלם: זאת אומרת שאתה לא חושב שהכנסת צריכה לתת דעתה על העניין.

<עידו בן יצחק: הכנסת יכולה לשנות את מה שהיא חוקקה.

דוד אמסלם: בגדול, אני חושב שכל דבר, כל מקח טעות בסופו של דבר חוזר אחורה.

דוד אמסלם: בהגיון שלי, נניח שעשינו עסקה מסוימת ומישהו רימה בעסקה, אז אני מניח שהעסקה בטלה מתכליתה בגלל שהיה פה איזה משהו לא נכון, לא הגיוני, זה לא על הבסיס.

דוד אמסלם: אני כיושב-ראש ועדה קידמתי חקיקה ועמדתי על הנקודה הזאת באופן חד-משמעי, הרי היית בדיונים, זה היה הנושא.

דוד אמסלם: יכול להיות שהם אומרים לי: תשמע, דודי, הסדרנו, ואז מסתבר שלא, ואז בעצם סתם חוקקנו.

דוד אמסלם: קידמתי את החקיקה בגללם, וזה נראה לך סביר שאין פה לא עבירת משמעת והחוק זה חוק?

<עידו בן יצחק: שוב, אני לא יודע לגבי עבירות משמעת או עבירות אחרות, לא יודע מה המשמעות של זה, אם יש פה נציג של נציבות שירות המדינה אולי הוא יכול להתייחס יותר טוב ממני.

<עידו בן יצחק: לגבי תקפות של חוק, הכנסת יכולה לחוקק דברים בין על סמך הטעיה, בין על סמך טעות תמימה, אבל כל עוד - - -

דוד אמסלם: לא, טעות תמימה זו טעות תמימה.

דוד אמסלם: אתה יודע, יש הבדל בין טעות תמימה לבין הטעיה מכוונת.

<עידו בן יצחק: עדיין, הליך חקיקה הוא שונה מעסקה.

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: נציבות שירות המדינה נמצאת פה?

<עידו בן יצחק: הוא לא הסכם בין שני צדדים, הוא חוק של הכנסת.

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: נציבות שירות המדינה נמצאת פה?

<איתן גורני: אני רוצה להגיד משהו.

דוד אמסלם: עוד מעט אתן לך.

דוד אמסלם: מה העמדה של אותו עובד מדינה שאני שואל אותו שאלה והוא בעצם נותן לי אינפורמציה שמטעה אותי מבחינת התקשי"ר?

דוד אמסלם: נניח שהוא היה מטעה את הבוס שלו, זו הייתה עבירת משמעת?

<דנה שוכמן: השאלה שאתה שואל היא שאלה שאמורה להגיע לאגף המשמעת בנציבות שירות המדינה, ואני מגיעה ממערכת הביטחון.

<דנה שוכמן: כמי שמלווה את המשרד לביטחון פנים, אז תשובה כרגע לא תהיה לי כי אני לא הגורם המוסמך לענות על זה.

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: משרד המשפטים, הפניתי אליך את השאלה, אתה רוצה לענות לנו משהו?

<עדן אברהם: אם שנייה נחזור לחוק, אז אני לא חושב שהיועץ המשפטי לממשלה הוא הגוף שאמור להגיד האם ההליך של החקיקה הוא הליך תקין או לא.

דוד אמסלם: אז מי אמור להגיד?

דוד אמסלם: אני?

<עדן אברהם: לא.

<עדן אברהם: אני חושב שכמו שהיה לנו לאחרונה אז אלו דברים שמגיעים לבית-המשפט ולא ליועץ המשפטי.

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: היועץ המשפטי יש לו מה לומר על הליכי חקיקה שאני מחוקק, אבל מה שהפקידים עושים וכתוצאה מזה זה לא עניינו, אתה אומר שזה כבר בית-המשפט.

דוד אמסלם: הכול פה הפוך.

דוד אמסלם: על מה שאני מחוקק הוא צריך לבוא לכאן ולהגיד, לא דרך העיתון.

דוד אמסלם: כאן זה כבר לא דרך המשפט בגלל שמדובר על פקידים, הוא צריך לבוא ולהתייחס לעניין הפנים משמעתי ולתקשי"ר.

דוד אמסלם: התקשי"ר הוא דבר שהיועץ המשפטי אמור להתייחס אליו, זה בסמכות שלו.

דוד אמסלם: זה בחובה שלו, לא רק בסמכות.

<עדן אברהם: ולגבי התקשי"ר ולגבי הדברים שקורים פה בוועדה, עוד פעם אני אומר, אני אפנה את זה למשנה, לעורך-דין רז נזרי ואנחנו נוציא חוות דעת.

<עדן אברהם: זה מה שאתה מבקש.

דוד אמסלם: בבקשה, רצית להוסיף כמה דברים.

<איתן גורני: באנו אליך עם כל הנציגים האחרים בתום לב, ואני אפילו אמרתי לך: סגרנו, הנושא סגור, ואז העלית את הדברים להצבעה.

<איתן גורני: דובר שתוך כמה ימים ייחתם הסכם מרובע בין ההסתדרות, המשרד, נציבות שירות המדינה, והרשות, כדי לסכם ולסגור את כל הדברים.

<איתן גורני: נכון להיום לרגע הזה אין שום הסכם חתום.

<איתן גורני: רוב הדברים מוסכמים, אבל אתה רואה שלא כל הדברים מוסכמים וגם הנושא של אורית, אבל גם נושאים אחרים.

<איתן גורני: יש נושאים שלא נסגרו, ואריה ויהודה יכולים להצביע ולהגיד מה, וצריך לגמור את זה פעם.

<איתן גורני: מה שאני רואה זה שלא רק שלא ענו על כל השאלות, וזה לא רק על אורית, לא ענו על שאלות אחרות, ויתרה מזאת, מנסים למשוך אחורה.

<איתן גורני: מנסים להראות: אתם קיבלתם זה, ואתם לא קיבלתם זה, ומערערים על הסדרים שקיימים מיום הרשות, ואין לדבר הזה סוף.

<איתן גורני: מוכרחים יום אחד לסגור ולהגיד: הנה, גם עם ההסכם – וגם אני עורך-דין, אני לא כזה עורך-דין כמו אלה, אבל סך הכול אם אתה אומר שהליך החקיקה פגום כי הטעו אותך, הטעו אותי - - -

דוד אמסלם: ישבת פה?

<איתן גורני: ודאי.

דוד אמסלם: לפי דעתך האובייקטיבית, כמה שאתה יכול, נראה לך שבאמת הטעו אותי או לא?

דוד אמסלם: לפי מה שקרה פה.

<איתן גורני: לא רק אותך, הטעו גם אותנו.

<איתן גורני: אני אמרתי שהכול בסדר, יהודה אמר שהכול בסדר, אבל פתאום מסתבר, א', שלא נגמר שום דבר – אני מעדיף שיהודה ואריה ידברו.

דוד אמסלם: דני.

<דני בונפיל: בוקר טוב לכולם.

דוד אמסלם: בוקר טוב.

<דני בונפיל: ראשית, תודה, דודי, באמת על כל מה שהשקעת, מכל הלב, אני מכיר אותך גם לפני וגם אחרי.

<דני בונפיל: אבל יש לי רק דבר אחד להגיד לך, אתה כנראה לא מכיר את הממונה על השכר.

<דני בונפיל: מה שעשית במשטרה אתה כנראה צריך לעשות גם פה.

<דני בונפיל: אתה לא יכול להגיד מילה רעה עליהם, אתה לא יכול להגיד שהוא הטעה אותך.

<דני בונפיל: יום יום, שעה שעה הם עושים לנו את זה.

<דני בונפיל: אתה אף פעם לא גומר הסכם אתם, אף פעם לא מצליח לקבל.

<דני בונפיל: אני במשך שנים מנהל משא ומתן עם - - - , מילה זו לא מילה, הבטחה זו לא הבטחה, כל הזמן זה קרבות.

<דני בונפיל: אז אל תתפלא שעושים גם לך את זה.

<דני בונפיל: ואם אתה חושב שהנציבות תעזור לך לפתור את הבעיה, לא, זה אחד עוזר לשני לדפוק את העובדים, זו המגמה שלהם.

<דני בונפיל: אחד עוזר לשני לדפוק את העובדים.

<דני בונפיל: אז אני אומר לך, אל תתרגש, תתחיל להיות כמונו, התרגלנו מבוקר עד לילה שעושים קרבות, ותמיד אתה יושב ומתקדם ואתה חוזר אחורה, ויושב.

<דני בונפיל: ותאמין לי, סך הכול החצי שנה הזו זה כלום, ניהלנו, והוא יודע, למעלה משנה וחצי עם האוצר בנושא משרד החוץ, וכל יום הבטחות וכל יום שקרים וכל יום בעיות.

<דני בונפיל: ואני אומר לך את זה באחריות, ומי שרוצה שיקליט אותי.

<קריאה: זה מוקלט.

<דני בונפיל: ישבתי בכל הישיבות עד לפנות בוקר.

דוד אמסלם: תודה, דני.

דוד אמסלם: אני עושה הבחנה, לא ניהלתי אתם משא ומתן, אני עושה הבחנה בין משא ומתן לבין חקיקה, שני דברים שונים.

דוד אמסלם: לכן אני רואה את זה בחומרה בעיקר בנושא של החקיקה.

דוד אמסלם: בבקשה, יהודה, אתה רוצה לומר משהו לפני שאני מסכם?

דוד אמסלם: מישהו רוצה לומר משהו?

דוד אמסלם: יואל, אתה רוצה לומר משהו?

דוד אמסלם: לייזר.

<אליעזר רוזנבאום: תראה, אנחנו בתהליך שתיארת, גם אתה היית מעורב בצורה רבה מאוד במספר רב של מפגשים.

<אליעזר רוזנבאום: גם לנו יש פה את כל הטבלאות שנבנו בתוך המערכת, ולצערי נשארו זנבות כאלה ואחרות שגם אפשר וגם צריך לפתור את אותם פערים.

<אליעזר רוזנבאום: אני חושב שהפערים האלה לא בשמים, הם על הקרקע, ואסף יודע, ואת הפערים שישנם צריך לפתור.

דוד אמסלם: לייזר, אנחנו עוד לא מדברים על 100,000 עובדים ברמות שכר של 200,000 שקל כל אחד.

<אליעזר רוזנבאום: אני אתך.

דוד אמסלם: אתה מבין, אני לא מדבר על זה.

דוד אמסלם: מדובר על 40 עובדים, כשבסוף מדובר על שלושה-ארבעה, ולא מרוויחים 100,000 שקל כמו שכמה במדינת ישראל מרוויחים – ואני לא יודע איך הם מאשרים את זה – ולא 90,000 ולא 80,000.

דוד אמסלם: דרך אגב, הם מרוויחים פחות או יותר מה שהם מרוויחים, אפילו פחות מהם.

<אליעזר רוזנבאום: לכן אמרתי גם לאסף שצריך בימים הקרובים לגמור את הסיפור הזה.

<אליעזר רוזנבאום: אני חושב שאלו לא איזשהם פערים שאי-אפשר לגשר עליהם.

<אליעזר רוזנבאום: ואורית, אנחנו מתעסקים בזה לאורך כל הדרך, ואני מקווה שנמצא פתרון כדי לסגור את העסק הזה.

<אסף שירמן: אני ארצה להתייחס למה שעלה פה.

דוד אמסלם: בבקשה.

<אסף שירמן: ניהלנו משא ומתן עם ארגון העובדים ועם ההסתדרות, אריה ואיתן, בבוקר אותו יום שההצבעה עלתה.

<אסף שירמן: ואתה טוען שהטעו אותך, אני מבקש לדעת מנציגות העובדים האם היה איזשהו פרט מידע שלא ידעתם ממנו, שהוסתר מכם על ידנו?

<יהודה סויסה: לא.

<אסף שירמן: לא.

<אסף שירמן: זה מה שרציתי לדעת.

<אורית שפירו: אני אשמח לומר עוד מילה.

דוד אמסלם: בבקשה, אורית.

<אורית שפירו: פרט המידע הראשון שידעת, כי זה מה שהגשת, זה ששכרי הולך להיפגע.

<אורית שפירו: כלומר, זה בדיוק מה שחבר הכנסת אומר.

<אורית שפירו: אם היית מציע שכר ששכרי לא ייפגע ממילא לא הייתה בעיה להגיד שזה בסדר.

<אורית שפירו: אז זה פרט מידע שאתה ידעת, לא היית צריך להגיד שהם יגידו.

<אורית שפירו: זה דבר ראשון.

<אורית שפירו: ולייזר, לדבריך, אני אומרת שאני נסמכת כאן על חבר הכנסת עכשיו, כי אחרי הדיון הזה למי אני אמורה לפנות?

<אורית שפירו: כשרונית וסיגלית אומרות לי: אין לנו יותר למי לפנות, נציבות שירות המדינה לא מאשרת לך כלום.

<אורית שפירו: כל הפורום המכובד הזה יתפזר אחר כך, ומול מי אני אלך ואדפוק על הדלת כששכרי נפגע?

<אורית שפירו: כלומר, יגיע המועד ואני אצטרך להגיד: זה מה שיש לי.

<אורית שפירו: כלומר, למי אתה מציע שעוד אני אלך?

<אליעזר רוזנבאום: את לא צריכה ללכת.

<אורית שפירו: מה עוד יכול היה?

<אורית שפירו: מה לא נעשה שכבר מה-18 באוגוסט נתבקש לעשות?

<אורית שפירו: אנחנו היום נמצאים כמעט בסוף אוקטובר, מה עוד צריך?

<אורית שפירו: איזה עוד מידע אתם צריכים עלי?

<אליעזר רוזנבאום: לא צריכים מידע.

<אורית שפירו: למה בכלל אני צריכה להתחנן שהשכר שלי לא ישתנה כשאני באמת עובדת מצוינת ואני הולכת לעשות את אותה עבודה?

<אורית שפירו: כמו שחבר הכנסת אמר, אנחנו לא 200.

<אורית שפירו: כמה יש לנו פה?

<אורית שפירו: שלושה?

<אורית שפירו: למה אתם לא מסוגלים להגיע להסכמה על השכר שלי בכדי שאני אכנס לבט"פ, ומה שיזכרו זה את היכולת המקצועית שלי ולא את היכולת הלוחמנית שלי?

<אורית שפירו: למה אנחנו בכלל מגיעים למצב הזה?

<אליעזר רוזנבאום: את הבנת ממני שאני אמרתי דברים הפוכים ממה שאמרתי.

<אורית שפירו: לא, אתה אומר: אני מקווה שזה ייסגר, אבל איזה עוד אינפורמציה?

<אליעזר רוזנבאום: כמו שטיפלנו בזה מאז שהחוק עבר ולא סיימנו, והתקדמנו קצת, לפחות לפי מה שעודכנתי אתמול או שלשום, עדיין לא לקו הסיום, אז אני חושב שאפשר לעשות את המאמץ כדי בסוף לסגור את זה.

<אורית שפירו: סיגלית אמרה לי שלא מאשרים לי בנציבות שירות המדינה, ובזה זה נגמר.

<אליעזר רוזנבאום: מי?

<אליעזר רוזנבאום: לא יודע.

<אליעזר רוזנבאום: תשאלי אותה.

<אליעזר רוזנבאום: בשביל זה יש גם את אסף ויש את - - -

דוד אמסלם: טוב, רבותי, הבנתי.

<איתן גורני: אבל זה מעבר רק לבעיה של אורית, יש בעיות נוספות, צריך לסגור הכול.

דוד אמסלם: איתן, אורית, הבנתי, זה לא הדיון כאן במשא ומתן, זה לא הסיפור שלנו כאן, בגלל זה גם לא רציתי שזה יהיה כאן.

דוד אמסלם: אני רק רוצה לחדד לאסף סתם איזה כמה משפטים, אולי הוא לא הצליח אז להבין, הוא לא היה בריכוז.

דוד אמסלם: עכשיו אחרי שעבר החוק אולי הוא מרוכז, אז אני כותב לו עוד הפעם: סוגיית העובדים מבחינתי תיפטר ברמה של 100% ולא 99%.

דוד אמסלם: כרגע נשארו עוד שני עובדים, מדיווח שקיבלתי הבוקר, שעדיין לא הוסדר מעמדם הסופי ולכן אני לא מקדם את ההצבעה עד שהדבר הזה לא ייגמר.

דוד אמסלם: הודעתי על זה לכולם, לכל העולם ואשתו.

דוד אמסלם: אני מצטט לך את מה אמרתי כשאתה יושב פה.

<אליעזר רוזנבאום: זה נכון.

<רונית ירדן: היא וחגי.

דוד אמסלם: ואני אומר לך גם את ההמשך: כל אחד עובר as is, אני לא אתנגד גם אם ייתנו להם תוספת 10%, אבל בוודאי לא להוריד להם.

דוד אמסלם: תקרא את הפרוטוקולים, אמרתי, יכול להיות שהיית במתח כל כך גדול אם החוק יעבור או לא יעבור כך שלא שמעת מה אני אומר, זו גם אופציה.

דוד אמסלם: תראו, רבותי, אני רואה את זה כביזיון אחד גדול.

דוד אמסלם: אני אכתוב מכתב ליועץ המשפטי לממשלה, לנציב שירות המדינה, קודם כול במישור המשמעתי.

דוד אמסלם: לא יכול להיות בתפיסת עולם שלי שפקיד מטעה את הכנסת בהליך חקיקה.

דוד אמסלם: לדעתי זה הדבר כמעט הכי חמור שיכול להיות במדינת ישראל.

דוד אמסלם: אני אמור לסמוך על פקידים, ולפי זה אנחנו מתקדמים.

דוד אמסלם: אני מקווה שראש הממשלה לא יקבל מצה"ל נתונים שקריים ועל הבסיס הזה גם יפתח במלחמה או לא מלחמה.

דוד אמסלם: זה הרי לא נגמר בסוף, פה זו אולי סוגיה של שכר, אבל יש לזה השלכות עצומות בנושאים אחרים לגמרי.

דוד אמסלם: לכן, פקיד שמגיע לכאן צריך לעשות עבודה ולתת נתונים שלפחות הוא חושב שהם אמיתיים.

דוד אמסלם: יכול להיות שיש לו טעות אישית, יכול להיות שיש לו טעות בתום לב, בסדר, אנחנו טועים, אבל בוודאי ובוודאי לא מטעים.

דוד אמסלם: כל הסוגיה של כל הדיון הזה הייתה שכר העובדים.

דוד אמסלם: דרך אגב, אני רק סתם מקריא לכם את זה בקטן, אבל אם אני אראה לכם פרוטוקול פרוטוקול, אני אעבור אתכם אתם תראו.

דוד אמסלם: ובסופו של דבר הדבר היחיד שלא התממש כאן זה הסיפור הזה, כשאני מוציא גם מהחוק את הסעיף הזה שכתבתי.

דוד אמסלם: אז קודם כול מבחינתי יש לקח חשוב, להבא אני לא מאמין לאף פקיד כאן ואני עושה את הכול כתוב, כתוב בחוק.

דוד אמסלם: יהיה לזה השלכות רוחב עצומות לגבי כל החקיקה שלכם.

דוד אמסלם: דרך אגב, לא רק בממונה על השכר, לא יודעים, יש לי פה הרבה ביזנס עם משרד האוצר בנושאים אחרים, אבל נגמר, אני מבין שאי-אפשר לסמוך עליכם.

דוד אמסלם: לא רק אי-אפשר, אסור.

דוד אמסלם: בעניין הזה אני נותן לכם חודש להסדיר את העניין, ולא, אני מוביל חקיקה הפוכה לבטל את כל החוק.

דוד אמסלם: החוק הזה נכנס בפברואר לתוקף כמדומני.

<איתן גורני: ב-7 בפברואר.

<אליעזר רוזנבאום: ב-7.

דוד אמסלם: אז אני מודיע לכם, אני מבקש, לאה, לזמן אלי לחדר את הממונה על השכר בלבד, אני לא צריך את כל החבר'ה, ואת יושב-ראש ועד העובדים, בדיוק חודש מהיום.

דוד אמסלם: אתם רק צריכים להגיד לי מילה אחת, אם זה סודר מה שאמרתי, האם כל העובדים עברו בדיוק עם שכרם ותנאי שכרם ומעמדם, בדיוק.

דוד אמסלם: ולא, אני כבר יותר לא צריך לדבר אתכם, הכול בסדר, אני כבר אפעל לפי מה שאני מבין.

דוד אמסלם: אני גם אפגש עם שר האוצר, אני אסביר לו מה שקרה כאן.

דוד אמסלם: חבל שלא סיפרתי לו את זה אתמול, ישבתי אתו אתמול.

דוד אמסלם: אבל זה מרתיח את דמי, ואני אשב אתו גם על הסוגיה הזאת, איך פקידי האוצר מתנהלים בסוגיות של חקיקה בכנסת, רק שם אני רואה את זה.

דוד אמסלם: דרך אגב, אסף, זה רק אצלכם.

דוד אמסלם: אני מכוון את זה רק אליכם בסיפור הזה של המשא ומתן שקרה פה.

דוד אמסלם: גם אמרתי לכם שאם אתם צריכים עזרה ממני במקומות אחרים על הנושא הזה, אבל מבחינתי כשיש רה-ארגון כזה או אחר, אף עובד שקיים לא אמור להיפגע.

דוד אמסלם: דרך אגב, בדיוק כמו שכל אחד אחר כשצובטים אותו זה כואב לו, כשמצחיקים אותו הוא צוחק, כשמשפילים אותו הוא מושפל, גם לאחרים קורה אותו דבר, הם בני-אדם בדיוק כמוכם.

דוד אמסלם: אז זה לא משנה שאתם מקבלים את ההחלטות והם אמורים פה לחיות את התוצרים של ההחלטה, אבל עדיין צריך לעשות את זה בהגינות, ביושר ובכבוד, וגם קצת ברגישות, שתחשבו שזה אתם.

דוד אמסלם: אני בטוח שאם אני עכשיו מוביל הרצאה או הצעת חוק להוריד לכם 20% מהשכר שלכם כל היום תהיו פה, תעזבו את כל העבודה אפילו שנה רק כדי שאני לא אוריד לכם את השכר.

דוד אמסלם: תסבירו לי למה זה לא צריך, ולמה זה לא הוגן, ולמה זה אי-אפשר, ולמה זה לא חוקי, ולמה פה ולמה שם.

דוד אמסלם: אבל כשזה נוגע באחרים זה לא חשוב.

דוד אמסלם: לכן זה מה שאני הולך לעשות.

דוד אמסלם: אמרתי, אני רואה את זה כדבר מאוד מאוד מאוד חמור, לא הנושא הפרטי הזה, ממנו אני מקיש להתנהלות, ולזה שאתם ללא שום הרהור אפילו או אפילו על הדרך, זה לא מעניין כל כך, מטעים אותי באופן – הרי דיברתי רק על זה כמה חודשים, אמרתי, כל הפגישות דיברתי רק על זה, לא יכול להיות שזה מה שנקרא ככה עבר בצד ולא שמנו לב לסוגיה הזו.

דוד אמסלם: אז אני באמת רואה את זה כדבר חמור מאוד.

דוד אמסלם: אני חושב שזה דבר אנטי-דמוקרטי מה שקרה פה, ומעבר לכך, ולכן אמרתי שאני אכתוב את זה גם ליועץ המשפטי לממשלה שסוף סוף יתחיל, שיטפל בנושאים שגם חשובים באמת.

דוד אמסלם: ואני אדבר גם עם שר האוצר כפי שאמרתי.

דוד אמסלם: חודש מהיום תבואו אלי ותגידו לי רק go no go, לא צריך יותר, אל תסבירו, אל תנמקו לי, כלום, כן או לא, זהו.

דוד אמסלם: אני כבר מכין את הצעת החוק כדי לבטל את החוק הזה.

דוד אמסלם: תודה רבה לכולם.

דוד אמסלם: המשך יום טוב.