הוועדה המיוחדת לפרשת היעלמותם של ילדי תימן, מזרח והבלקן, כנסת 20, פרוטוקול מספר 26, 2017-10-16 11:00

נורית קורן: שלום לכולם.

נורית קורן: תודה רבה שבאתם, טרחתם ובאתם.

נורית קורן: אנחנו רוצים היום לראות את הקברים שוועדת כהן קדמי קבעה שהם קבורים כאן.

נורית קורן: זה במסגרת הסיורים שאנחנו עושים בבתי העלמין.

נורית קורן: עשינו כבר בסגולה, בפתח תקווה, עשינו בירושלים, בגבעת שאול ועכשיו אנחנו פה במנחה דוד.

נורית קורן: לפני הסיור אנחנו העברנו לחברה קדישא את המסמכים שהיו בידינו וניסינו שהם יאתרו לנו את הקברים.

נורית קורן: אני רק רוצה לומר עקיבא, תודה לך שבסגולה, תוך כדי הסיור, האנשים טרחו והביאו לנו אפילו רישיונות קבורה תוך כדי הסיור.

נורית קורן: אז אם אנחנו נוכל לקבל גם פה את השירות הזה, שתוך כדי הסיור תעלה פה איזו שאלה או משהו, שתוכלו להציג בפנינו מסמכים, אנחנו מאד נשמח.

<עקיבא וייץ: הספרים לא פה.

נורית קורן: לא משנה, אבל אני אומרת שבגלל שהכנו כבר את הסיור - - -

<עקיבא וייץ: יש לנו את הספרים של התקופה, יש בהם רישום.

<עקיבא וייץ: ביקשו שנביא אותם.

נורית קורן: הם פה.

<עקיבא וייץ: הם פה.

<עקיבא וייץ: הספרים פה.

נורית קורן: יופי, בסדר.

נורית קורן: אז אם אחר כך נצטרך לראות משהו, אז אנחנו נרשום לנו.

נורית קורן: בסדר גמור.

נורית קורן: יופי.

<קריאה: אני לא מבינה את זה.

נורית קורן: בנות, להירגע.

נורית קורן: כל הטענות והמענות בסוף הסיור, בסדר?

נורית קורן: יש פה שתי חברות חברה קדישא, יש חברה קדישא של האזרחים ואחת של העדה הספרדית.

<קריאה: יש גם צפון אפריקאים?

נורית קורן: הצפון אפריקאים לא הגיעו.

נורית קורן: טוב.

<קריאה: אנחנו פה.

נורית קורן: לא, לא, הנציגים של החברה קדישא.

<קריאה: סליחה.

נורית קורן: אנחנו נשתדל למצות את כל מה שאפשר.

נורית קורן: אם אפשר לצלצל לנציגים האחרים.

נורית קורן: יש כאן עוד מישהו שהיה צריך להיות?

נורית קורן: בקיצור, מה שאתה אומר לי כרגע, שבבית העלמין פה קברו בנפרד לפי עדות – אשכנזים לבד, תימנים לבד, מרוקאים לבד.

נורית קורן: יש עוד עדה?

נורית קורן: כורדים, אוקיי.

נורית קורן: אז הנציגים אמרו לכם שהם לא מגיעים?

נורית קורן: אתם יודעים?

נורית קורן: אף אחד לא דיבר איתם?

נורית קורן: איך אנחנו נדע?

<קריאה: אנחנו לא ידענו, זה מה שהנחו אותנו.

נורית קורן: זה מה שהנחו אותנו, טוב.

<איציק שלום: אני מבקש להעיר.

<איציק שלום: שמי איציק שלום, חברה קדישא הספרדית.

נורית קורן: כן.

נורית קורן: רק חברים, תשמרו על שקט כדי שכולם יכולו לשמוע.

נורית קורן: רק שתדעו שאנחנו מקליטים.

נורית קורן: זה דיון רגיל של הוועדה והכל מוקלט פה.

נורית קורן: אז אני מבקשת, כל מי שרוצה לדבר ירים את היד, חייב להגיד את שמו קודם, כדי שנוכל לתמלל.

<איציק שלום: איציק שלום, חברה קדישא הספרדית, ששייכת לעמותת העדה היהודית הספרדית בחברה.

<איציק שלום: חברה קדישא הספרדית, שקוברת גם בחיפה, היא שייכת לעמותת העדה היהודית הספרדית, שהיא עמותה, היא לא פועלת לשם רווח.

<איציק שלום: אנחנו קיבלנו את הרשימה של השמות שאתם מבקשים שניתן תשובה היום, רק את מול אחר הצהריים.

<איציק שלום: אנחנו רוצים לתת תשובה מכובדת.

<איציק שלום: בוודאי שאנחנו לא יכולים לתת תשובות היום.

<איציק שלום: אנחנו הגבנו אתמול בלילה.

<איציק שלום: אנחנו נגיב.

<איציק שלום: קיבלנו את הרשימה אתמול ואנחנו נתחיל לעבוד עליה, לחפש בארכיון שלנו, במה שנמצא.

<קריאה: לאור התשובה של עקיבא.

נורית קורן: אבל אתם תוכלו להראות לנו את הקברים שפחות או יותר אתם יודעים לפי השמות.

נורית קורן: אתם יודעים לפי השמות?

<איציק שלום: לא, ממש לא.

<קריאה: גם אצלנו אין שמות.

נורית קורן: גם אצלכם אין שמות.

<עקיבא וייץ: יש מספרים.

<עקיבא וייץ: הרוב מספרים.

<עקיבא וייץ: בספרים יש את השמות.

נורית קורן: אוקיי, אז נראה לי שאנחנו נצטרך לעשות פה סיור נוסף.

נורית קורן: כן, בבקשה.

<עמרם אסולין: שמי עמרם אסולין.

<עמרם אסולין: אני עסקתי ב - - - חיים אמסלם, ממש, רציתי לשבח אותו.

<עמרם אסולין: הוא פתוח והוא מוכן לעזור וכל הכבוד שחיים - - -

נורית קורן: אתה מדבר על מאיר ממשרד החינוך?

<עמרם אסולין: מאיר אמסלם, סליחה.

<עמרם אסולין: קודם כל אני רוצה לציין שיש לו פתיחות.

<עמרם אסולין: יש לי תעודת פטירה, מכתב פטירה וגם טופס מבית חולים על הסיבה של הפטירה.

<עמרם אסולין: - - - דוקטור - - - וקשקוש.

נורית קורן: הייתה לך תעודת פטירה?

<עמרם אסולין: יש לי, כן.

<עמרם אסולין: מאיר אמסלם הביא לי את תעודת הפטירה וגם את הפנקס פטירות, תעודת זהות וכו'.

<עמרם אסולין: בזמנו אמרו למשפחה שקברו אותו פה במחנה דוד בחיפה.

<עמרם אסולין: אז אני ביקשתי ממכלוף שיחפש בארכיון אם הוא בכלל קבור פה.

<עמרם אסולין: אולי סתם עבדו עלינו.

<עמרם אסולין: אז הוא אומר לי שהוא לא יכול למצוא מי קבר, כן קבר, לא קבר.

<עמרם אסולין: אז אני לא יודע מי קבר.

נורית קורן: כן, בקול ואת השם, מכלוף.

<עקיבא מכלוף: שמי מכלוף עקיבא.

<עקיבא מכלוף: את עושה עבודת קודש.

<עקיבא מכלוף: אני מציע לגשת למקום.

<עקיבא מכלוף: כבר נאמר לפנינו טוב מראה עיניים מאשר משמע אוזנו.

<עקיבא מכלוף: כאשר מישהו מצטט דברים והם לא.

<עקיבא מכלוף: הוא הראה לי מכתב מרמלה שכתוב בו תעודת פטירה.

<עקיבא מכלוף: מי קבור, אני לא יודע.

<עקיבא מכלוף: הרי יש מרשם תושבים שאינני יודע מה הוא.

<עקיבא מכלוף: תראה לה בבקשה.

<עמרם אסולין: תראי.

נורית קורן: אני יודעת.

<עקיבא מכלוף: על תשובות כאלה אני לא יכול לתת תשובה.

<עקיבא מכלוף: גם את לא יכולה לתת תשובה.

<עמרם אסולין: למה לא?

<עקיבא מכלוף: משום שבן אדם - - -

נורית קורן: רגע, רגע.

<עקיבא מכלוף: תעודת זהות - - -

נורית קורן: רגע, חברים.

<עקיבא מכלוף: אני מוכן לעשות את הכל.

<עקיבא מכלוף: אנחנו קיבלנו רשימה מכם אתמול.

<עקיבא מכלוף: נקבל את הרשימה הנוספת, נבדוק בספרים שלנו ונענה לכם בצורה יסודית, מסודרת ותקינה.

<עקיבא מכלוף: אלוהים עד עלינו.

נורית קורן: בסדר.

<יעקב כספני: שמי יעקב כספני.

<יעקב כספני: כמה שנים אחרי הוועדה שהייתה - - - גיסי, אריה תמר ואמא שלי באו לפה.

<יעקב כספני: שלחו אותם כדי להראות להם את ההעתק של גוש וחלקה והכל.

<יעקב כספני: הוא יגיד לך מה הם ראו.

<אריה תמר: שמי אריה תמר.

<אריה תמר: אני הגעתי לפה עם חמותי, רחל כספני, שזה בנה, עליו דובר, יצחק.

<אריה תמר: באנו לפה, נפגשנו עם נציג חברה קדישא.

<אריה תמר: הראו לנו ערוגה.

<אריה תמר: פשוט ערוגה.

<אריה תמר: תלולית עפר, אמרו לנו פה, זה הנקודה.

<אריה תמר: איך?

<אריה תמר: למה?

<אריה תמר: אפילו בלי טיפת כבוד.

<אריה תמר: זה פה וזהו.

<אריה תמר: לכו.

נורית קורן: אוקיי, בסדר.

נורית קורן: אני רק רוצה להסביר.

נורית קורן: אנחנו כבר יוצאים.

<כרמי רוסתמי: יש לי שאלה.

<כרמי רוסתמי: שמי כרמי רוסתמי.

<כרמי רוסתמי: האם יש באיזה מקום מרוכז את כל השמות של כל ארבע חברות הקבורה?

<כרמי רוסתמי: האם יש משהו מרוכז שאפשר לפנות אליהם ולשאול, כי אני לא יודע אם אני רשום או לא רשום.

<כרמי רוסתמי: הבת של אחותי רשומה או לא רשומה?

נורית קורן: אז רק רגע.

<אריה תמר: לא, אמרו שזה החלקה של הילד האלמוני.

נורית קורן: בסדר.

נורית קורן: אז תראו, אני רוצה להסביר כאן לכולם.

נורית קורן: יש לנו היום קצת פנים חדשות.

נורית קורן: אני רוצה להסביר איך אנחנו עובדים.

נורית קורן: אנחנו בעצם הודענו מראש לבית העלמין ולעקיבא שאנחנו רוצים לבוא ולסייר.

נורית קורן: אנחנו שלחנו לוועדת כהן קדמי את הפרטים.

נורית קורן: פשוט איתרנו, עשינו רשימה לאיזה בית עלמין כל אחד שייך, לרשימה פחות או יותר של בית העלמין פה במחנה דוד.

נורית קורן: אנחנו העברנו את הרשימות.

נורית קורן: הם חזרו אלינו.

נורית קורן: עכשיו תבינו, גם בגלל החגים הם לא עבדו, אנחנו לא עבדנו, אבל אנחנו כל הזמן היינו בקשר טלפוני.

נורית קורן: הם אמרו לנו שהם לא מצאו אצלם רישומים.

נורית קורן: נכון?

<עקיבא וייץ: נכון, מכל שמונה השמות לא מצאנו רישום של אף אחד.

נורית קורן: לא מצאו רישום של אף אחד.

נורית קורן: אז עכשיו יכול להיות שבגלל שהם לא רשומים אצלך, אלא הם רשומים אצלם.

<קריאה: בדיוק.

<קריאה: הם ספרדים.

נורית קורן: אנחנו לא ידענו שזה מחולק.

נורית קורן: בדרך כלל בכל בתי הקברות פנינו לבן אדם אחד, הבן אדם הזה ריכז לנו את הכל.

נורית קורן: כי מה שקורה לצערי הרב, יש פה ריבוי של חברה קדישא.

<קריאה: יש פה ארבע רוחות השמיים.

נורית קורן: כן.

נורית קורן: אז בגלל זה אני אומרת, אנחנו נהיה בקשר וקודם כל נלך לראות את המקום.

נורית קורן: נחזור לפה אחר כך.

נורית קורן: יהיו שאלות.

נורית קורן: אנחנו נהיה בקשר יחד איתם.

נורית קורן: אנחנו נהיה בקשר גם עם הנציגים שלא הגיעו ואנחנו נקבל כל תלונה.

נורית קורן: אתם צריכים גם להבין שאנחנו חייבים למלא תיקים מסודרים, שיהיה בפנים את כל הניירת.

נורית קורן: אז מי שלא הגיש לוועדה ניירת עד עכשיו, יהיה צריך להביא ניירת.

נורית קורן: אנחנו כבר נוציא ממשרד הפנים או ממשרד הבריאות, מאיפה שצריך, אנחנו נוציא את שאר הפרטים.

נורית קורן: אבל את הרישום הראשוני צריך לתת לנו.

נורית קורן: לא תמיד יש לנו את כל הרישום ואת הסיפור עצמו.

נורית קורן: ככה אפשר יהיה להתחקות ולראות האם באמת הוועדה חקרה כמו שצריך, לא חקרה כמו שצריך ואז אנחנו נדע.

נורית קורן: האם באמת יש קבר ויש גופה, זה יהיה בהמשך.

נורית קורן: אנחנו צריכים להתחיל קודם כל לבנות את התיק של כל משפחה בצורה מסודרת.

נורית קורן: אז קודם כל אנחנו ניגש לשטח ואז נראה.

נורית קורן: מי רוצה לשאול שאלה?

נורית קורן: בבקשה, מה השם.

<שלמה גורש: שלמה גורש.

<שלמה גורש: מה שקורה אני רוצה לשאול בשם האחים שלי או בשם זה, כי אצלי זה - - - , אבל בקשר לאשתי, אבא שלה היה בוועדת חקירה, הוא נתן שם עדות, קיבלו תשובות, קיבלו מידע שהוא נפטר אחרי מספר ימים כי הוא היה חולה והוא קבור פה במחנה דוד.

<שלמה גורש: אני באתי לפה, אני הגעתי קצת מוקדם ואני רואה שפה במחנה יש חלוקה, יש אשכנזים ויש ספרדים.

<שלמה גורש: אני הייתי שייך לספרדים.

<שלמה גורש: באתי עם הספרדים, הוא אומר לי תשמע, לפי המסמכים האלה אני לא יכול להגיד לך איזה.

<שלמה גורש: יש חלקה אחת, איזה שורה אחת, אנחנו לא יודעים מי קבור שם.

<שלמה גורש: אז על סמך מה אני יכול - - - שהוא קבור פה?

נורית קורן: אז אנחנו יודעים, זה בדיוק העניין.

נורית קורן: למה קמה הוועדה בכנסת?

נורית קורן: מהסיבה הזאת.

<שלמה גורש: כתבו שהוא קבור פה, בתאריך זה וזה, וכל זה.

נורית קורן: שמה שכתבנו בוודאות קרובה הוא נפטר.

נורית קורן: נכון.

נורית קורן: אז רק בגלל התשובות האלה, שהן תשובות מתחמקות, הקמתי את הוועדה בכנסת ולכן אנחנו כאן היום.

נורית קורן: בואו נתקדם.

<קריאה: סליחה, אבל הוא ביקש ממנו שיביא תעודת פטירה, נכון?

<קריאה: אני אמרתי לו שיש לנו.

נורית קורן: תיכף.

נורית קורן: בואו נתקדם.

<יעל שי דגון: שמי יעל שי.

<יעל שי דגון: אצלנו לא הצליחו בשום פנים להוציא - - - של מי שנפטר - - - ממשרד הפנים.

<יעל שי דגון: שהלכתי לשם הם תהו ותהו והתבלבלו.

<יעל שי דגון: אין תעודת פטירה עד - - -.

נורית קורן: בסדר.

<יעל שי דגון: אבל אין קבר.

<יעל שי דגון: אין גוש ואין חלקה בשום פנים ואופן.

נורית קורן: את לא הגשת לנו ניירת.

<יעל שי דגון: הגשתי ניירת לשירלי.

נורית קורן: בסדר.

נורית קורן: בואו נתקדם.

<עקיבא וייץ: אני לא רוצה לצעוק, אבל מי שרוצה שישמע.

<עקיבא וייץ: לא אמרו לי שיהיו 40.

<עקיבא וייץ: אמרו לי שיהיו 20.

<עקיבא וייץ: תראו, בית העלמין חוף הכרמל קיים משנת 1934, נכון אבי?

<עקיבא וייץ: בצד שמאל.

<עקיבא וייץ: זאת אומרת מאד עתיק.

<עקיבא וייץ: וכשאני, עבדכם הנאמן נכנס לתפקיד שלו, לצערי אחרי שקודמי בתפקיד נרצח - - - אחד הדברים שגם חברה קדישא הספרדים וגם חברה קדישא חיפה, בגלל שהמצבות פה וכל בית העלמין, תעשו חשבון, אנחנו מדברים על 1934, אנחנו כבר בשנת 2017.

<עקיבא וייץ: אנחנו מדברים על בית עלמין של 70 שנה.

<עקיבא וייץ: אני רוצה להגיד לכם איזה משמעות.

<עקיבא וייץ: אחד הדברים הוא שאין אפילו מצבות בהרבה מהקברים, לאנשים לא היה כסף.

<עקיבא וייץ: לא השקיעו במצבות.

<קריאה: מה לא היה כסף?

<קריאה: מי - -

<עקיבא וייץ: תקשיבי אני לא נכנס לזה, רגע.

<קריאה: הוא לא מדבר על התימנים.

<קריאה: הוא מדבר כללי.

<עקיבא וייץ: גברת, אני לא נכנס לזה.

<עקיבא וייץ: אני מדבר על בית העלמין.

<עקיבא וייץ: אנחנו נמצאים בבית העלמין.

נורית קורן: חברים, האנשים האלה זה לא היה בתקופתם.

נורית קורן: אי אפשר לתקוף אותם.

<עקיבא וייץ: אני אראה לך מה אנחנו כן עושים, בסדר?

נורית קורן: בעצם עכשיו אתם מחדשים.

<עקיבא וייץ: בית העלמין עובר מתיחת פנים בשלוש השנים האחרונות.

<עקיבא וייץ: דבר ראשון עברנו על כל השבילים ועל כל הכבישים של בית העלמין.

<עקיבא וייץ: תראי שהכל חדש.

נורית קורן: כן.

<עקיבא וייץ: אפרופו אחת מהנציגות פה הראתה לי שעשינו פה בטון על חלקה.

<עקיבא וייץ: אחת הבעיות שהיו פה זה שברוך השם חיפה היא על הר, אז כל הסחף של המים, של כל ההר, היה יורד ושוטף פה את כל בית העלמין ובית העלמין הצבאי שנמצא פה לידינו, בצד שמאל, המים היו עוברים את הקברים של החיילים.

<עקיבא וייץ: זה מה שהיה.

<עקיבא וייץ: עכשיו הכל חדש.

<עקיבא וייץ: זה חדש.

<קריאה: עשיתם חומה.

<עקיבא וייץ: זה בדיוק חומה חדשה ועשינו ניקוזים חדשים.

<עקיבא וייץ: לכן מה שהראתה הגברת, שהיה בטון בתוך החלקה, עשינו כדי שלא ימשיכו להיות נזקים.

<עקיבא וייץ: עשינו גשר אירי בעובי של 30 ס"מ, שעד שנגמור את הפרויקט של הניקוז, שזה לא ימשיך להרוס את הקברים שהיו פה.

<עקיבא וייץ: זה צד אחד.

<עקיבא וייץ: צד שני אתם תסתכלו, אתם תראו שיש המון מצבות שכתוב שופצו על ידי חברה קדישא חיפה.

<עקיבא וייץ: זה מצבות שכבר בשלוש השנים האחרונות - - -

נורית קורן: איזה, אלה?

<עקיבא וייץ: זאת, זאת, זאת.

נורית קורן: כלומר אין משפחה בכלל.

נורית קורן: את זה אתם עשיתם.

<עקיבא וייץ: אין כלום.

<עקיבא וייץ: אנחנו מזהים שהקבר נהרס, אנחנו מעבירים.

<עקיבא וייץ: מנהל בית העלמין, אפרופו יש פה מנהל בית עלמין, קוראים לו מר חרב.

<עקיבא וייץ: איפה הוא נעלם לי? זה עם החאקי.

<עקיבא וייץ: הוא ערבי נוצרי, שמנהל את בית העלמין 51 שנים.

<עקיבא וייץ: הוא יודע פה כמעט כל נקודה.

<עקיבא וייץ: לכן כל מצבה שנהרסה ואני אראה לכם דוגמאות שתבינו, כי עשו אותן מבטון.

<עקיבא וייץ: לזה התכוונתי שלא היה כסף.

<עקיבא וייץ: כי עשו מבטון ושמו.

<קריאה: אני לא דיברתי על כסף, דיברתי על זה שההורים לא קברו אותם.

<עקיבא וייץ: את רואה, כזה דבר אנחנו משפצים.

<קריאה: כן, אני יודעת.

<עקיבא וייץ: אם אנחנו לא מוצאים את המשפחה, אנחנו משפצים.

<עקיבא וייץ: את כל השבילים שאתם הולכים, הכל.

נורית קורן: כן, רואים.

<קריאה: היית צריך להביא רמקול לסיור.

<עקיבא וייץ: אמרו לי 20 איש, לא אמרו לי 40 איש.

נורית קורן: הכל בסדר.

<עקיבא וייץ: 20 איש, תאמין לי אתה תשמע אותי.

<עקיבא וייץ: אפרופו, אמרתי שגם הספרדים עשו.

<עקיבא מכלוף: בהמשך למה שאמר עקיבא, איך שהגעתי לחברה קדישא הספרדית, נודע לי שיש קברים אלמוניים ששם אין מצבות.

<עקיבא מכלוף: חפרתי, 210, מצאנו עצמות.

<עקיבא מכלוף: שמתי מצבה פה קבור אלמוני, חברה קדישא ספרדית חיפה, פה קבור אלמוני, כאשר אני לא יודע מי הבן אדם.

נורית קורן: בערך באיזה שנה עשית את זה?

<עקיבא מכלוף: לפני 5 שנים.

נורית קורן: אבל למה חפרת?

נורית קורן: כי רצית לראות בכל מקום איפה - - -

<עקיבא מכלוף: לא, כי אמרו לי שישנם קברים ואין עליהם שום דבר.

<עקיבא מכלוף: הנה, בבקשה, אני אתן לך דוגמא.

<עקיבא מכלוף: את רואה פה?

<עקיבא מכלוף: פה היה קבר.

נורית קורן: אבל כאן כאילו אין קבר.

<עקיבא מכלוף: יופי, אז זו דעתך.

<עקיבא מכלוף: ואז חפרנו פה וגילינו פה עצמות ואז הבאתי תכנית בצורה מסודרת עם מהנדס.

<עקיבא מכלוף: חפרתי 30 ס"מ.

<עקיבא מכלוף: שמתי יתדות ושמתי יציקה ושמתי - - -

נורית קורן: מסביב.

<עקיבא מכלוף: שמתי בגובה 25-30 ס"מ והבאתי שיש.

<עקיבא מכלוף: אני תיכף אראה לך את השיש וכתבתי חברה קדישא ספרדית, פה קבור אלמוני, כי אני אינני יודע מה זה.

נורית קורן: כלומר לא יכולתם לפי הרישומים.

<עקיבא מכלוף: לא.

<עקיבא מכלוף: כדי שאת ואני לא נדרוך על מקום שהוא קבר, שמתי את זה כדי למנוע חילול המת.

נורית קורן: הבנתי.

נורית קורן: ובעצם עכשיו כשחפרת ועשית את זה, לא היית צריך לקבל רישיון או לעשות.

נורית קורן: זה פעולות שאתם עושים בדרך כלל.

<עקיבא מכלוף: גברתי, השקעתי רבע מיליון שקלים כדי שאת ואני נדע שפה קבור אלמוני שאני לא יודע מי הוא.

נורית קורן: לא, אני חותרת למשהו אחר.

<עקיבא מכלוף: אני לא יודע למה את חותרת, גברתי.

נורית קורן: - - - חוק.

נורית קורן: קברים - - -

<עקיבא מכלוף: וואלה, אני אענה לך - - -

נורית קורן: אתה בסדר גמור.

<עקיבא מכלוף: פניתי לרב זיכרונו לברכה, שהלך לעולמו.

<עקיבא מכלוף: אמרתי אפשר לפתוח?

<עקיבא מכלוף: אמרו אל תיגע בקברים, אסור לפתוח.

נורית קורן: נכון.

<עקיבא מכלוף: אמרתי אני לא אביא עוול לעצמי.

<עקיבא מכלוף: שאלתי אותו אם אני יכול לעשות את המעשה, אמר לי לך ותבורך.

<עקיבא מכלוף: הוצאתי רבע מיליון שקלים ועשיתי 210.

<עקיבא מכלוף: אני מבטיח לך - - - את זה.

<אריה תמר: חברת הכנסת קורן, אני רוצה להעלות שאלה עקרונית.

<אריה תמר: למי מותר לחפור בבית הקברות?

<אריה תמר: מה פתאום אדם בא וחופר על דעת עצמו במקום כלשהו.

<אריה תמר: אני רוצה לשאול שאלה.

<עקיבא מכלוף: אני אענה לך.

<אריה תמר: אני רוצה שהשאלה הזאת תובהר.

<אריה תמר: לא יתכן שאפילו אני יהיה מנכ"ל חברה קדישא ואני אחליט לפתוח קבר.

<קריאה: כל אחד שיבוא?

<אריה תמר: זו שאלה משפטית.

<אריה תמר: זה ללא רשות משפחה.

<קריאה: הוא צודק.

<קריאה: אני אספר לך.

<אריה תמר: רגע, אני מבקש שתרשמי את הדבר הזה, כי זו שאלה מאד עקרונית.

נורית קורן: הכל נרשם.

נורית קורן: יש לנו מקליט.

<קריאה: בשנת 90' חמותי הראתה לי קבר שרשום עליו – זה הרב חיים גורץ'.

<קריאה: אני רוצה להגיד לך, פעמיים שלוש הייתי באותו קבר.

<קריאה: כשעלה העניין של היעלמות ילדי תימן, אני הלכתי לחפש את הקבר.

<קריאה: אין קבר.

<אריה תמר: ושאלו ממך רשות לחפור?

<אריה תמר: פעם שאלו רשות לחפור?

<קריאה: לא, לא.

<אריה תמר: מה זה?

<קריאה: והלכתי לאנשי חברה קדישא, פתחו לי את המחשב.

<קריאה: אין שם כזה.

<קריאה: לא כתוב אפילו השם.

<קריאה: לא קיים.

<קריאה: גם ברצח לא רשום שום דבר.

נורית קורן: המשטרה מעורבת - - - הקבר עצמו - - -

<עקיבא וייץ: הקבר עצמו.

<עקיבא וייץ: חפירה של קבר אסורה לפי ההלכה.

<קריאה: אבל את זה מכלוף אמר.

נורית קורן: לא הבנת מה הוא אמר.

נורית קורן: מסביב.

<קריאה: אתה קופץ, אז אתה לא מקשיב.

<קריאה: הוא חופר - - -

<אריה תמר: אז איך הוא הגיע לעצמות?

<אריה תמר: הוא אמר.

<קריאה: הוא לא מגיע.

<אריה תמר: אבל הוא אמר שחפר.

<אריה תמר: הוא הסביר.

<קריאה: כשאתם מדברים ככה לא שומעים.

נורית קורן: אלי, אל תנהלו עוד דיונים שם.

נורית קורן: אנחנו עוד מעט נשב וניתן לכם לנהל את כל הדיון.

נורית קורן: תקשיבו, אתם צריכים להבין דבר אחד.

<עקיבא וייץ: אני רוצה להגיד.

<עקיבא וייץ: כשחופרים - - - מגיעים עד - - - ברוך השם, מה אמרתי לכם בהתחלה?

<קריאה: לא שומעים.

<עקיבא וייץ: הוא שאל איך חפרנו.

<אריה תמר: לא, באיזה רשות חפרתם.

<עקיבא וייץ: באיזה רשות חפרו.

<עקיבא וייץ: דבר ראשון אין משפחה, לא ידעו בכלל שיש מישהו, אז זה אחד.

<אריה תמר: אבל הוא יודע שיש.

<עקיבא וייץ: הוא לא יודע.

<עקיבא וייץ: ברישום הוא לא יודע, אבל - - -

<אריה תמר: הוא אמר.

<אריה תמר: תראה, יש פרוטוקול.

<אריה תמר: הוא חפר וגילה עצמות.

<אריה תמר: השאלה העקרונית היא - - -

<עקיבא וייץ: תקשיב.

<עקיבא וייץ: אתה לא מקשיב.

<אריה תמר: אבל אני לא צריך להקשיב.

<קריאה: אולי תקשיב למה שהוא אומר?

<עקיבא וייץ: אני שמעתי.

<אריה תמר: לא, אתה לא מקשיב, אדוני.

<אריה תמר: יש פרוטוקול.

<אריה תמר: הוא אמר אני במקום שהייתי, קבר פלוני אלמוני חפרתי וגיליתי עצמות.

נורית קורן: לא, לא.

<קריאה: לא, לא, עם כל הכבוד.

<קריאה: סליחה.

<אריה תמר: יש פרוטוקול, נורית.

נורית קורן: לא, זה לא מה שהוא אמר.

נורית קורן: הוא אמר שכמו שעכשיו ראינו שאין שום דבר, הוא הגיע למקום שיש בעצם חול.

<עקיבא מכלוף: נכון.

<אריה תמר: כן, ואז הוא חפר.

נורית קורן: ואמרו לו שפה צריך להיות קבר.

נורית קורן: כדי לדעת אם באמת קברו שם או לא, הוא היה צריך לגלות אם יש משהו.

<עקיבא מכלוף: עד לפלטה.

<עקיבא מכלוף: אם הייתה שם פלטה, פירושו של דבר - - -

<קריאה: אנחנו לא שומעים.

<עקיבא וייץ: עכשיו אני אסביר לך.

<עקיבא מכלוף: אם יש פלטה פירושו של דבר שהיה קבר.

<עקיבא מכלוף: זה הכל.

<עקיבא מכלוף: אני לא - - -

<עקיבא וייץ: אני מסביר לכם.

<עקיבא וייץ: אחת הסיבות - - - אנחנו נמצאים - - - יורדים פה מים ברמות.

<עקיבא וייץ: אני מנסה להסביר לכם.

<עקיבא וייץ: תקשיב.

<עקיבא וייץ: לך תשאל בבית הקברות הצבאי.

<עקיבא וייץ: ביום של גשם חזק, בית הקברות הצבאי, הקברים של החיילים מכוסים במים מהסחף שיורד פה.

<עקיבא וייץ: זאת אומרת יכול להיות שראו עצמות.

<עקיבא וייץ: בוודאי.

<עקיבא וייץ: יש פה כזה סחף.

<עקיבא וייץ: למטה גם כן.

<עקיבא וייץ: אני מודיע לך - - -

<אריה תמר: אתה חושב שאנחנו לא היינו חיילים?

<אריה תמר: חיילים קבורים בארונות.

<אריה תמר: הארונות הם מחוסנים.

<אריה תמר: אתה מדבר כאילו לא היינו חיילים.

<אריה תמר: אתה יודע כמה חיילים קברנו?

<קריאה: הוא לא דיבר על החיילים.

<עקיבא וייץ: אני מדבר על המים.

<קריאה: איך אתה מביא את החיילים?

<קריאה: מאיפה אתה קופץ כל הזמן?

<עקיבא וייץ: אמרתי לך שהמים מכסים.

<קריאה: המים והסחף סוחף את העצמות.

<אריה תמר: לא, לא, לא.

<אריה תמר: אין פה סחף כזה.

<אריה תמר: כבר 50 שנה - - - מתי ירד פה גשם, בחייך?

<אריה תמר: יש שלושה ימי גשם בשנה.

<עקיבא וייץ: הבאתי אתכם לפה בכוונה - - - את הכביש הזה, כדי להראות לכם שחפרנו את כל הכביש כדי למנוע את הסחף.

<עקיבא וייץ: איפה הבחורה שהראתה לי את הגשר האירי?

<עקיבא וייץ: יעל?

<עקיבא וייץ: את כל הרחוב הזה עשו - - - להמשיך הלאה והוא עושה נזקים.

<עקיבא וייץ: זאת אומרת מה שאת ראית היה זמני, אבל את ראית את זה ואני אומר לך שזה התקדם - - -

<קריאה: ראינו גם עצמות.

<קריאה: לא עכשיו.

<קריאה: בחורף הקודם ראינו.

<קריאה: עצמות של אנשים מבוגרים.

<קריאה: איפה הצילומים של זה?

<קריאה: יש צילומים.

<עקיבא וייץ: מירב שאלה אותי אם קברו פה לפי מבוגרים, ילדים.

<עקיבא וייץ: אז כן, יש חלקת ילדים, יש חלקת מבוגרים ויש גם חלקת נפלים.

<קריאה: נפלים?

<עקיבא וייץ: נפלים.

<עקיבא וייץ: ותינוקות.

נורית קורן: השאלה איך קוברים את התינוקות - אחד ליד השני?

נורית קורן: קבר אחים?

<עקיבא וייץ: עשו קרקע קטנה.

<עקיבא וייץ: - - - תשמעי, שמונה חודשים - - - זה לא של היום, זה של - - -

<קריאה: - - - ובתעודת הפטירה כתוב בגיל 3 חודשים.

נורית קורן: ברור, אנחנו יודעים את כל הסיפור.

<מירב שמעון: כשהיינו בירושלים נתקלנו במצבים שקברו גם היום על קברים - - -

נורית קורן: מכסים קברים על קברים וקוברים מעל.

<מירב שמעון: זה קיים פה באזור?

<עקיבא וייץ: רק בחלקה של הנפלים.

נורית קורן: בנפלים לך לכם רישום מי?

<עקיבא וייץ: בנפלים יש לנו רישום מדויק.

נורית קורן: היום.

<עקיבא וייץ: לא היום.

נורית קורן: אז?

<עקיבא וייץ: של אז.

<עקיבא וייץ: לפי כל שם, כל מקום.

<קריאה: של מי?

<עקיבא וייץ: של הנפלים.

<עקיבא וייץ: אני אגיד לך, אפילו חברה קדישא חיפה - - -

נורית קורן: זה לא רק לפני.

<עקיבא וייץ: נפל עד 30 יום.

<עקיבא וייץ: גם שבוע, גם שבועיים, גם שלושה.

<קריאה: כן, אבל הם מסודרים.

<קריאה: ואמרו שלא היה סדר - - -

נורית קורן: ברור - - -

<קריאה: עקיבא, תסבירו בבקשה מה זה נפל.

<קריאה: שאלו מה זה נפל.

<קריאה: יש אנשים שלא יודעים מה זה נפל.

<עקיבא וייץ: נפל זה עד 30 יום.

<עקיבא וייץ: רבותי, נפל זה תינוק שנפטר עד 30 יום.

<עקיבא וייץ: זאת אומרת גם בתור שמונה חודשים, גם חמישה חודשים, עד 30 יום.

<קריאה: יש פה קברים.

<קריאה: תיזהרו כאן.

<קריאה: אוי ואבוי.

<קריאה: תעמדו כאן.

<עקיבא וייץ: חברה, אני לא רוצה להגיד עוד פעם ועוד פעם.

<עקיבא וייץ: איך אומרים, פעם אחת.

<קריאה: בן חודש.

נורית קורן: מזעזע אותי לראות את זה.

<קריאה: זה ממש מזעזע.

נורית קורן: איך יודעים מה?

<עקיבא וייץ: זה מאד פשוט.

<עקיבא וייץ: זה מה שאמרתי לכם, שאנחנו מחדשים את כל בית העלמין, אז גם על האזור הזה עובדים.

<עקיבא וייץ: לא בגלל הוועדה, כי זו עבודה.

<עקיבא וייץ: עבודת נמלים סיזיפית.

<עקיבא וייץ: עבדו חצי שנה כדי למפות את כל השטח אצלנו.

נורית קורן: איך אתם ממפים את השטח?

<קריאה: אבי, תענה.

<עקיבא וייץ: איך ממפים?

<עקיבא וייץ: אני אענה ואם צריך אבי ימשיך.

<קריאה: לפי שנים?

<עקיבא וייץ: לפי שנים.

נורית קורן: לא, רגע.

נורית קורן: אני שאלתי שאלה קודם כל איך אתה ממפה.

נורית קורן: איך אתה יודע איפה יש עצמות, איפה אין?

<עקיבא וייץ: אני הבנתי בדיוק מה שאת שואלת ואני אתן את הדוגמא ואני אראה לכם את החלקה שעכשיו מיפינו.

<עקיבא וייץ: זה נקרא חלקה א' ו-ב'.

<עקיבא וייץ: זה כל החלקה.

<קריאה: באיזה שנה זה?

נורית קורן: חברים, תנו לו רק להסביר, אחר כך תשאלו.

<עקיבא וייץ: כיוון שחלק מהמשפחות עשו מצבות וחלק לא עשו מצבות, אנחנו יודעים לפי הרישומים איזה שורה זה.

<עקיבא וייץ: לפי המצבה אנחנו יודעים איזה שורה אנחנו מטפלים.

<עקיבא וייץ: בסדר?

נורית קורן: אוקיי, כן.

<עקיבא וייץ: אחרי שמיפינו ורשמנו את הכל – באיזה שורה – הרישומים אצלנו בספרים הם רישומים לפי יום, לא לפי חלקה אלא לפי יום הקבורה.

<עקיבא וייץ: אז כל אחד שנפטר נפטר, ורשמו באיזו שורה הוא נפטר.

<קריאה: מה זה אצלנו?

נורית קורן: בספרים.

נורית קורן: חברים, אנחנו מדברים כרגע על האשכנזים.

<קריאה: אבל כל התימנים לא נקברו שם.

נורית קורן: אבל רק רגע.

נורית קורן: אנחנו כרגע עושים סיור.

נורית קורן: היו גם אשכנזים, גם ספרדים.

נורית קורן: אנחנו נלך לכל מקום.

נורית קורן: סבלנות.

<קריאה: כמה אשכנזים?

<קריאה: על כף יד?

נורית קורן: לא יודעים.

נורית קורן: היו גם.

<קריאה: היו בתי עלמין שהייתה קבורה משותפת של כל העדות.

<קריאה: אבל פה לא.

<קריאה: בסדר, אבל תנו לו.

<קריאה: אז מה יש לי לעשות פה?

נורית קורן: תני לו שם, הוא ינסה לתפוס.

<קריאה: זה למלא את הזמן, זה לא לתפוס.

<עקיבא וייץ: תקשיבי, אני אמרתי מראש שאני אנסה לעזור לכם.

<עקיבא וייץ: יכול להיות.

<עקיבא וייץ: תראו, סיפרתי בדיוק - - -

<קריאה: - - - יותר אשכנזים מאשר תימנים וספרדים.

<עקיבא וייץ: סיפרתי בדיוק סיפור, אני אגיד אותו בכוונה בקול, כדי שזה יעזור למה שחברת הכנסת אומרת.

<עקיבא וייץ: אני אספר סיפור בדיוק מלפני החג וזה יעזור למה שהגברת פה וחברת הכנסת אמרו.

<עקיבא וייץ: אני אראה את זה.

<עקיבא וייץ: הגיעה אלינו משפחה בעקבות כל הוועדה, בכלל מליד רחובות, ממזכרת בתיה, שהאמא נפטרה וכשהאח נכנס לסדר את הבית של האמא אז הוא גילה שהייתה לו אחות בת 8 חודשים והיא נקברה.

<עקיבא וייץ: הוא התחיל לחפור והוא גילה את תעודת הפטירה שלה.

<עקיבא וייץ: הם היו גרים בחדרה בכלל והוא גילה שהיא הייתה בבית חולים רוטשילד ובקיצור התברר לו שהיא נקברה פה, במחנה דוד.

<עקיבא וייץ: הוא פנה אלינו.

<עקיבא וייץ: אנחנו פתחנו את הספרים, גילינו שבאמת היא אצלנו.

<עקיבא וייץ: איך זיהינו איפה היא קבורה?

<עקיבא וייץ: כיוון שההורים לא עשו אז מצבות, רובם - - -

נורית קורן: לא עשו או לא ידעו.

נורית קורן: לא ידעו בכלל שקברו.

<עקיבא וייץ: לא עשו.

<עקיבא וייץ: תקשיבי, תקשיבי - - -

<קריאה: ההורים ידעו.

<קריאה: הילדים לא ידעו.

<עקיבא וייץ: לא עשו.

<עקיבא וייץ: אני מדבר עלי.

נורית קורן: במקרה הזה?

<עקיבא וייץ: אני מדבר עלי.

<עקיבא וייץ: אני אתחיל מראש.

<קריאה: זה לא לגבי התימנים.

<עקיבא וייץ: תשמעו, אני אנסה לעזור אישית לכל אחד ואחד מכם אצלי.

<עקיבא וייץ: אני רק מסביר לכם את העובדות כרגע פה, בסדר?

<עקיבא וייץ: לקחנו את השם של הנפטרת, מצאנו אותה ברישומים אצלנו.

<עקיבא וייץ: יושב שמוליק ואבא שלו, שהוא מתמחה באזור שלו, כיוון שהוא עבד פה 40 שנה.

<עקיבא וייץ: הוציא את כל הרשומות של הרשומים אצלנו באותן שורות ואז לקחנו וגילינו איפה המצבה של מישהו שאנחנו מזהים - - -

נורית קורן: והייתה מצבה.

נורית קורן: איפה שיש מצבה.

<עקיבא וייץ: כן.

<עקיבא וייץ: ואז - - -

נורית קורן: אתה מתחיל ללכת.

<עקיבא וייץ: אנחנו מתחילים ללכת אחד אחד לפי המספור, חופרים באדמה עד לפלטה, מזהים את שלוש הפלטות.

<עקיבא וייץ: נגיד מצאנו שהקבר שלה מופיע 17, שורה 17 והמצבה היא, סתם אני אומר דוגמא, היא ב-14.

<עקיבא וייץ: אז שאנחנו חופרים, מזהים את שלוש הפלטות - - -

נורית קורן: אתה מדבר על פלטות שאחרי שקוברים עושים למעלה, את הגולל.

<עקיבא וייץ: כן, כן.

<קריאה: מעל הנפטר.

נורית קורן: את הגולל עצמו.

<עקיבא וייץ: בדיוק.

נורית קורן: לא את המצבה.

<עקיבא וייץ: לא, לא.

<קריאה: בעומק האדמה.

נורית קורן: אני בכוונה שואלת.

<עקיבא וייץ: כן, כן.

<עקיבא וייץ: ואז אנחנו יודעים שיש שם קבר ושמים את העמוד.

<עקיבא וייץ: ככה זיהינו למשפחה את המקום.

<עקיבא וייץ: הראינו לו את זה, ודאי קבור שם מישהו.

נורית קורן: הייתה רישיון קברו, היו כל הניירות?

<עקיבא וייץ: היה רישיון קבורה, היה את כל הניירת.

<עקיבא וייץ: שאלתם אותי ואני עוד פעם אסביר ואני אראה לכם.

<עקיבא וייץ: זה ספר משנת 1952 לדוגמא.

<עקיבא וייץ: יש 48, 49 - - -

<קריאה: 51.

<עקיבא וייץ: יש הכל.

<עקיבא וייץ: תקשיבו, יש פה הכל.

<עקיבא וייץ: לא הבאתי ספר אחד, הבאתי את הכל.

<קריאה: אנחנו מדברים על האשכנזים.

<עקיבא וייץ: חברה, אני סוגר, הולך.

<עקיבא וייץ: מה אתם רוצים שאני אעשה?

<קריאה: לא, לא.

<קריאה: כל מה שקשור לחברה קדישא חיפה מסודר עד הפרט האחרון.

<עקיבא וייץ: רשמו את השם, את המין, את הגיל, את מקום המגורים, איפה הוא נפטר, מה קרה לו.

<עקיבא וייץ: תאריך.

<קריאה: אם בית חולים ממשלתי, הסוכנות, תאריכים.

<קריאה: הכל מסודר.

<עקיבא וייץ: איזה תאריכים ואפילו אם זה היה רגל של חייל, כתבו רגל של חייל.

<קריאה: ואם אתם רוצים ספרים כאלה - - -

<עקיבא וייץ: רגע, רגע.

<עקיבא וייץ: לקחו את כל הרישומים האלה, העתיקו אותם לפי החלקות לא לפי התאריכים.

<עקיבא וייץ: זאת אומרת סידרו אותם לפי המספרים.

<עקיבא וייץ: ואז באנו, יש צוות שעובד פה, הוא מסיים בשתים עשרה וחצי, לא בגלל שאתם הגעתם, כי פשוט לעבוד בחום, סיוט.

<עקיבא וייץ: מזהים קבר-קבר.

<עקיבא וייץ: חופרים פנימה, מוצאים את הפלטה, שמים את המספר המדויק מחדש.

נורית קורן: אז למה כבר לא לשים את השם, אם אתם כבר עושים?

<קריאה: אם מצאתם.

נורית קורן: בדיוק.

נורית קורן: אם יש לכם את הרישום ויש שם, למה לא לשים שם?

<עקיבא וייץ: כי לשים את השם היה צריך להשקיע מאות אלפי שקלים במצבה.

<קריאה: אין תקציב.

<קריאה: לא מצבה, רק שם, כמו מספר.

<עקיבא וייץ: איך בדיוק?

<קריאה: חורטים על שיש.

<עקיבא וייץ: אה, חורטים על שיש?

נורית קורן: למשל בסגולה הם עשו את השמות, הם רשמו רק שם, הם לא רשמו שם משפחה, אבל הם רשמו שם ולא מספרים.

<קריאה: אוקיי, זו נקודה למחשבה.

נורית קורן: תחשבו.

<עקיבא וייץ: תקשיבי, אני מקבל.

<עקיבא וייץ: רק היום אני יכול לזהות.

<עקיבא וייץ: זה מה שאני רוצה להראות לך.

<עקיבא וייץ: את רואה?

<עקיבא וייץ: יש הרבה שורות של כאלה שזיהינו ודאי, מאה אחוז.

נורית קורן: בסדר, אז על זה אני מדברת.

נורית קורן: אם יש לכם, אתם עושים את זה עכשיו?

<קריאה: חוץ מזה אפשר לפנות למשפחה, שהיא תעשה את המצבה.

<עקיבא וייץ: אבל כבר לא מוציאם את המשפחה.

נורית קורן: אם אפשר.

נורית קורן: אתם מנסים למצוא את המשפחה עכשיו, כשאתם עושים זיהוי?

<עקיבא וייץ: כבר לא.

נורית קורן: למה לא?

<עקיבא וייץ: אני אסביר לך למה לא.

<עקיבא וייץ: כי באחד הקברים שגילינו למשל, שיש קהילות אצלנו שההורים לא סיפרו לילדים.

<עקיבא וייץ: אני אומר לך.

<עקיבא וייץ: אתה מרשה לי להגיד לה?

<עקיבא וייץ: בויזניץ' למשל אנחנו מזהים את השמות של המשפחות והם בקשר איתם והמשפחות לא יודעות.

<עקיבא וייץ: ההורים לא סיפרו להם שנפטר להם הילד בגיל שנה וחצי והילד השני, שהיה בגיל שישה חודשים - - -

<קריאה: שהוא לא בכור.

<עקיבא וייץ: לא, לא סיפרו לו בכלל שהיה לו אח.

<עקיבא וייץ: זה הסיפור שהיה - - -

<קריאה: אנחנו נכנסים לנישה מאד לא - - -

<עקיבא וייץ: זה הסיפור.

<אורית מסמי: יש בעיה משפטית של חיסיון על פרטים של מספרים.

<עקיבא וייץ: בדיוק.

<קריאה: מה עמד מאחורי ההיגיון של ההפרדה?

<קריאה: שקט בבקשה, לא שומעים בפרוטוקול.

<עקיבא וייץ: רק הבהרה.

<עקיבא וייץ: שאלו אותי למה ההפרדה.

<מירב שמעון: יש לי שאלה נוספת.

<מירב שמעון: איך ידעתם - אם הם הגיעו מבתי חולים וכאלה – איך ידעתם לזהות במה מדובר?

<מירב שמעון: אם לא היו הורים, אם הם היו אלמונים, איך ידעתם לזהות שזה אשכנזים ולא ספרדים?

<מירב שמעון: כי בירושלים היה מקרה, כשאנחנו הלכנו לשם, שהיו קוברים את כולם ביחד ולא לפי עדות, כי לא ידעו אם זה תימני או ספרדי.

<עקיבא וייץ: תקשיבו, זה מה שרציתי להגיד.

<עקיבא וייץ: שאלו למה החלוקה הזאת.

<עקיבא וייץ: תראו, חברה קדישא חיפה נקראת חברה קדישא חיפה, היא לא נקראת חברה קדישא אשכנזית, בסדר?

<עקיבא וייץ: היא נקראת חברה קדישא חיפה.

<מירב שמעון: בטלפונים אתם אומרים אשכנזית.

<מירב שמעון: אני התקשרתי - - -

<עקיבא וייץ: לא, אף אחד לא אומר אשכנזית.

<קריאה: אין לנו עניין גם להגיד.

<עקיבא וייץ: לא, אין עניין.

<עקיבא וייץ: הלוגו שלנו הוא לא כזה.

<עקיבא וייץ: אנחנו אומרים חברה קדישא חיפה.

<מירב שמעון: השאלה שלי האם יש מצב שקבורים פה - - -

<עקיבא וייץ: רגע, אני עונה.

<עקיבא וייץ: ולכן כל מי שפונה אלינו מקבל טיפול הלכתי, אני בכוונה מדגיש, הלכתי לחומרה, כמו שצריך.

<עקיבא וייץ: ולכן הרבה ספרדים גם פנו אלינו, לא הלכו לספרדים ולא הלכו לצפון אפריקה.

<עקיבא וייץ: יצא ככה שבגלל זה אנחנו קברנו 85% מהקבורה בחיפה.

<עקיבא וייץ: לכן הוועדה פנתה אלי בתור הגוף המרכזי יותר והגדול.

<עקיבא וייץ: לא הגיעו אלינו, כנראה, כי בתקופה ההיא הפיצול היה הרבה יותר אתני ולא כמו היום.

<עקיבא וייץ: את מבינה?

<עקיבא וייץ: כי אז היה - - - "הכורדים לא תמכו בנו".

<עקיבא וייץ: "אנחנו המרוקאים - - -

<מירב שמעון: אבל המשפחות לא ידעו שהילדים נפטרו.

<מירב שמעון: הם נפטרו בבתי חולים, לא הודיעו למשפחות.

<מירב שמעון: הילדים הגיעו מבתי חולים אליכם.

<עקיבא וייץ: לא, לא, לא.

<עקיבא וייץ: אין לנו כאלה דברים.

<עקיבא וייץ: את תפתחי - - - אצלנו אין.

<עקיבא וייץ: זה מה שאני מנסה להסביר לכם.

<עקיבא וייץ: אצלנו, כשתפתחו את הספרים תראו שלכל בן אדם מופיע שם ההורים – מי הביא.

<עקיבא וייץ: אם זה לא ההורים אז האח, הגיס, השם שלו.

<עקיבא וייץ: הכל.

<קריאה: גם מי טיפל בקבורה.

<קריאה: מי הבן אדם שעמד מול המשרד, זה מופיע.

<עקיבא וייץ: אצלנו מופיע הכל.

<מירב שמעון: אז לא היה אצלכם מצב ספציפית - - -

<עקיבא וייץ: לא.

<מירב שמעון: מצב שהגיעו ילדים מבתי חולים, שנפטרו - - -

נורית קורן: סליחה, חברים, אל תנהלו בבקשה שיחות.

נורית קורן: תתנו להם לדבר.

נורית קורן: תקשיבו.

<עקיבא וייץ: אני בכוונה הבאתי את אדון ישראל אלדר, הוא עבד אצלנו.

<עקיבא וייץ: עובד.

<עקיבא וייץ: עדיין עובד.

<עקיבא וייץ: הוא מכניס היום את כל החומר הזה לתוך המחשב.

<עקיבא וייץ: הכל גם יהיה ממוחשב.

<ישראל משה אדלר: משנת 36 לפני - - -

נורית קורן: הכנסת כבר?

<ישראל משה אדלר: כן.

נורית קורן: אז יש אפשרות לקבל - - -

<קריאה: זה הנתונים בשטח.

נורית קורן: עקיבא, אם אנחנו רוצים לדעת עכשיו, בינתיים, על החומרים שהצלחת להכניס, האם יש ילדים שהביאו אותם לקבורה, אבל לא הביאו אותם המשפחה, הביא אותם בית חולים, אז יש אפשרות לדעת את זה?

נורית קורן: אתה מכניס את זה?

<ישראל משה אדלר: שבית החולים מסר אותם?

נורית קורן: כן.

<ישראל משה אדלר: אבל השמות האלה אין לנו.

<ישראל משה אדלר: אין את השמות.

נורית קורן: זאת השאלה.

<ישראל משה אדלר: יש כאלה שבית החולים - - -

<עקיבא וייץ: לא, לא, לא, תקשיבי.

נורית קורן: יש כאלה?

<עקיבא וייץ: רגע, רגע, אני מראה לכם בכוונה את הספר, תסתכלו.

<עקיבא וייץ: בספר מופיע עם הנפטר.

<עקיבא וייץ: זה הנפלים שדיברנו.

<ישראל משה אדלר: בית חולים אלישע, מתי הוא נקבר - - - 18 - - - מי שהודיע, מורשה המנוח או בני משפחתו, בית חולים אלישע.

<מירב שמעון: אז יש - - -

<עקיבא וייץ: זה בנפלים.

נורית קורן: זה נפל.

<עקיבא וייץ: בתינוקות מופיע השם.

<ישראל משה אדלר: יש גם חתימה, סליחה.

<קריאה: השם של המשפחה שהביאה אותו?

<ישראל משה אדלר: יש גם חתימה של מי שהודיע.

נורית קורן: זה חתימה של מי שהביא לקבורה.

<ישראל משה אדלר: לא, לא, של מי שהודיע.

<ישראל משה אדלר: שם המודיע.

נורית קורן: רגע, סליחה, מי שהודיע על הפטירה, אבל איך הוא מגיע ל - - -

<ישראל משה אדלר: הוא הגיע למשרד, הודיע על הפטירה.

<שלמה שכטר: סליחה, אני מבקש להעיר הערה.

<שלמה שכטר: אדם מבוגר, תשימי לב - - -

נורית קורן: סליחה, אתם מפריעים.

<שלמה שכטר: - - - בן 92, בפולין, אלמן, אבא שלו קוראים לו משה.

<שלמה שכטר: הוא נפטר ב-25 בחודש.

<שלמה שכטר: מי הודיע?

<שלמה שכטר: בית החולים הממשלתי, הסוכנות היהודית.

<שלמה שכטר: תסתכלי.

<מירב שמעון: איך אתם יודעים שהבן אדם הזה דווקא הוא אשכנזי, אם הוא הגיע דרך הסוכנות?

<עקיבא וייץ: אנחנו לא יודעים, אני מסביר לך.

<מירב שמעון: אז השאלה שאני חתרתי אליה - - -

<עקיבא וייץ: אבל אני מסביר לך.

<מירב שמעון: האם קבורים פה גם ספרדים?

<קריאה: הוא אמר לך כן.

<עקיבא וייץ: גם אצלי כן.

<אריה תמר: תראי, מה שקורה פה זה מצב לא נתפס.

<אריה תמר: הוועדה נקראת לפחות הוועדה לחקר ילדי תימן וארצות המזרח.

נורית קורן: נכון.

<אריה תמר: אנחנו מדברים כבר שעה, דנים כבר שעה על האשכנזים, כאשר אין פה אף משפחה אשכנזית אחת.

<אריה תמר: השתכנענו - - -

<קריאה: אבל זה חשוב לנו לדעת.

<אריה תמר: עוד חצי שנייה.

<אריה תמר: השתכנענו שלכאורה חברה קדישא האשכנזית מסודרת להפליא.

<קריאה: מסודר מאד.

<אריה תמר: על דעת כולי עלמה פה.

<אריה תמר: אבל אנחנו מדברים כבר שעה ואנשים רוצים לראות מה בפי המזרחיים.

<אריה תמר: אין כלום.

<אריה תמר: שום דבר.

<עקיבא וייץ: רצית שאני אראה - - -

<שלמה שכטר: אנחנו מלבנים את הנושא.

<שלמה שכטר: מלבנים.

<שלמה שכטר: יש פה סוג של - - - מלבנים את הרוחות.

<אריה תמר: השתכנעו שאתה בסדר, הסר דאגה מליבך.

<שלמה שכטר: זה בסדר.

<שלמה שכטר: אני משכנע את המשוכנעים.

<אריה תמר: הסר דאגה מליבך.

נורית קורן: אין לכם סבלנות.

נורית קורן: אני מבקשת שתהיה לכם סבלנות.

נורית קורן: תקשיבו טוב, אנחנו פנינו לחברה קדישא חיפה מכיוון שהם קברו כ-85% מהאנשים.

נורית קורן: אנחנו כבר כאן כי אנחנו ביקשנו מהם ויש גם אשכנזים.

נורית קורן: אני מבינה שאתם רוצים ללכת לאן שאנחנו נראה בחברה קדישא הספרדית ואנחנו נלך לשם.

נורית קורן: אבל אנחנו התחלנו איתו והוא מראה לנו איך הוא עובד.

נורית קורן: מי שזה לא מעניין אותו ימתין רגע בסבלנות.

נורית קורן: אנחנו תיכף נלך לחלקה השנייה.

נורית קורן: דקה.

נורית קורן: רגע.

<קריאה: איפה הנציגים של - - -

נורית קורן: הם פה, הם פה.

נורית קורן: לא כולם הגיעו.

נורית קורן: אני מסבירה עוד פעם, אנחנו פנינו לחברה קדישא חיפה, כי זאת הכותרת שהייתה לנו.

נורית קורן: אנחנו לא ידענו שיש חלוקה בפנים.

נורית קורן: החלוקה, רק אתמול כשחזרנו ולא היה עם מי לדבר, אז ידענו רק אתמול שיש עוד חלוקה.

נורית קורן: העברנו גם לחברה קדישא הספרדית.

נורית קורן: יכול להיות שיש גם מרוקאים.

נורית קורן: יכול להיות שיש גם כורדים.

נורית קורן: אנחנו נברר הכל.

נורית קורן: אנחנו ניקח מכאן את כל הפרטים.

נורית קורן: אנחנו נתחיל חקירה מסוימת.

נורית קורן: אנחנו נפנה בשבילכם וכשנצטרך לבוא לראות את הקבר נבוא כל פעם.

נורית קורן: בסדר?

<קריאה: בסדר.

<קריאה: מסמכים - - -

נורית קורן: לא תמיד.

נורית קורן: לא כתוב.

נורית קורן: לנו לא היה כתוב.

<קריאה: היו מספר עדויות שאנשים באו ואמרו שהתינוק שלהם קבור עם איזה שהוא בן אדם מבוגר, או תינוקת שקבורה עם בן אדם מבוגר.

נורית קורן: בבית העלמין פה?

<יונה מוכתר: לא יודע אם זה פה.

<יונה מוכתר: השאלה אם אצלם זה היה וזה מתועד גם ביומן.

נורית קורן: עקיבא, האם קרה מצב שקברו אנשים, ילדים, יחד עם מבוגר?

<ישראל משה אדלר: אני לא מצאתי בספרים אף מקרה אחד כזה.

<ישראל משה אדלר: אף מקרה כזה.

<ישראל משה אדלר: לא היה.

<ישראל משה אדלר: מעולם לא.

<עקיבא וייץ: מתוך 116,000 נפטרים.

<ישראל משה אדלר: כן.

<ישראל משה אדלר: לא היה.

<ישראל משה אדלר: אין כזה דבר.

נורית קורן: אצלכם יש קבורה של קבר אחים?

נורית קורן: גם לא?

<ישראל משה אדלר: לא.

<עקיבא וייץ: לא, לא, גם לא.

<עקיבא וייץ: נפלים עד שבוע - - - כמו - -

נורית קורן: בחציצה?

<עקיבא וייץ: כן, עם חציצה.

<עקיבא וייץ: אפילו אם צריך למצוא את הנפל אחרי זה, אז זה אפשרי.

נורית קורן: אבל יש גם רישום.

<עקיבא וייץ: מדוקדק, בדיוק.

<עקיבא וייץ: אני יכול להגיד לך שאפילו הנפלים מתחת ל-22 שבועות.

<עקיבא וייץ: גם על זה יש לנו רישום.

<עקיבא וייץ: קבר האחים היחיד שיש פה, אני חושב ותקן אותי אם אני טועה, זה הפיגועים של בתי זיקוק או שלא מצאו מי זה מי.

<עקיבא וייץ: אז קברו וכתבו אלמוני.

<עקיבא וייץ: את מבינה?

נורית קורן: זה בשנים האחרונות?

<עקיבא וייץ: לא.

<ישראל משה אדלר: יש חלקה של עולי קפריסין, בחלקה ההיא, בבית הקברות מספר 5.

<ישראל משה אדלר: גם שם יש, נדמה לי הרוב זה אלמונים.

<ישראל משה אדלר: כתבו אלמוני.

נורית קורן: מדברים על מבוגר.

<ישראל משה אדלר: על מבוגרים.

<יעקב כספני: יש לי פה תשובה של חברה קדישא, שאומרים לי שיש מסמכים שהם לא בשימוש עשרות שנים.

<קריאה: אדוני, מי חתום על המסמך הזה?

<יעקב כספני: עוד פעם?

<יעקב כספני: אני הראיתי לך.

<יעקב כספני: זה לא חשוב.

<יעקב כספני: אנחנו מדברים - - -

<קריאה: תשאל את החברה קדישא הרלבנטית.

<יעקב כספני: חברה קדישא.

<יעקב כספני: זה של חברה קדישא.

נורית קורן: אבל איזה?

<יעקב כספני: של בניזרי.

<יעקב כספני: בניזרי זה של הספרדים.

<קריאה: אז תשאל אותו.

<יעקב כספני: רגע, חכה, אבל יש לי שאלה אחרת.

<יעקב כספני: תקשיב עד הסוף.

<יעקב כספני: מה, אתם חסרי סבלנות?

<יעקב כספני: תסתכלי על זה את בעצמך.

<יעקב כספני: הוא כותב לי יש ניסיון לאתר רישומים ופרטים ביחס למנוח.

<יעקב כספני: נמצא ברישומים שאינם בשימוש מזה עשרות שנים הפרטים הבאים – כספני יצחק זה הוא, ארבעה חודשים, לא מדויק, רישיון ממשלתי כתוב לי פה ומספר רישיון.

נורית קורן: מה זה אומר רישיון ממשלתי?

<יעקב כספני: מה זה אומר הרישיון הזה?

<יעקב כספני: כששאלתי את בניזרי הוא אומר לי אני לא יודע לענות לך יותר מזה.

נורית קורן: אז אולי הוא יכול לענות לנו.

<יעקב כספני: מה זה הרישיון הזה?

<יעקב כספני: ומה אני יכול לדעת לפיו?

<איציק שלום: המידע שבניזרי מסר לך, כנראה שנתת לו את השם של הנפטר.

<יעקב כספני: ברור.

<איציק שלום: הוא הלך לספרים הידניים בארכיון שלנו וראה איזה מידע הוא יכול לתת לך עליו.

<איציק שלום: אם הוא נתן לך תשובה כזו, אז זאת אומרת שהמנוח נקבר על ידי חברה קדישא הספרדית.

נורית קורן: אבל מה זה אומר רישיון ממשלתי?

<קריאה: אנחנו אותו דבר.

<יעקב כספני: רגע, לא לקפוץ עלי.

<יעקב כספני: אנחנו - - -

<עקיבא מכלוף: אם נדבר בשקט כולנו נבין.

<עקיבא מכלוף: כאשר מצוין, גברתי הנכבדה וחברים, כאשר מצוין מספר, זה מספר שנלקח מבית חולים רישיון הקבורה וזה מה שמזהה.

<עקיבא מכלוף: אני רוצה לומר דבר מאד חשוב לכולנו.

<עקיבא מכלוף: בחלקת הילדים אצלנו, אצל הספרדים, לא מופיעה שורה, מופיע חלק ילדים.

<ישראל משה אדלר: או, זה מה שאמרתי.

<עקיבא מכלוף: דקה.

<עקיבא מכלוף: אדון אדלר הנכבד שהוא ידידי הטוב, סליחה - - -

<קריאה: הם מסודרים, הם מסודרים - - -

נורית קורן: רגע, סבלנות.

<עקיבא מכלוף: כשאתה מדבר אני לא מפריע לך.

<עקיבא מכלוף: כשאני מדבר אתה מוציא אותי מהריכוז.

<עקיבא מכלוף: אדלר ידידי יכול להגיד לך בוודאות.

<עקיבא מכלוף: פה קברו – גם אנחנו וגם הם – אדלר תאשר – גם אתם קברתם לא רק אשכנזים.

<עקיבא מכלוף: אני לא עושה הפרדות.

<ישראל משה אדלר: יכול להיות.

<עקיבא מכלוף: אני יודע שאתה, מתוך שיחות שלי איתך, אמרת לי בזמנו ו - - -

נורית קורן: מי שפנה אתם קברתם.

<ישראל משה אדלר: אנחנו לא דחינו אף אחד.

<עקיבא מכלוף: לא, לא, לא.

נורית קורן: ולא מיינתם לפי - - -

<ישראל משה אדלר: לא מיינו, לא.

<עקיבא מכלוף: מה שאני מתכוון לומר, שלא הייתה פה הפרדה.

<עקיבא מכלוף: הספרדים קברו - - - אצלנו - - - כל רשומה שתעבירו אלינו, אנחנו מתחייבים לבדוק אחד לאחד וכל תשובה שתהיה לנו, מוכנים לעזור בהכל, אבל אני רוצה לומר דבר אחד פשוט.

<עקיבא מכלוף: לא מצוין חלקת ילדים.

<עקיבא מכלוף: בית הקברות מחולק חלקה א', חלקה ב', חלקה ג'.

<עקיבא מכלוף: שורה ג', קבר 19.

<עקיבא מכלוף: אז את יכולה ללכת באופן מרוכז ולזהות את הקבר.

<עקיבא מכלוף: בספרים אצלנו כתוב חלקת ילדים.

<עקיבא מכלוף: אין פה עוד חלקה - - -

<קריאה: אז איך הם יכולים לעזור?

<עקיבא מכלוף: אין פה עוד חלקת קבר של ילדים.

<עקיבא מכלוף: החלקה הזאת שאנחנו - - - חלק ילדים שפה קברו - - -

<קריאה: ואין ספרדים - - -

<עקיבא מכלוף: לא, לא, זה כולם - - - ופה הרבה דברים ממה שהיה פה נסחף וכמעט ולא נשאר ואי אפשר לאתר.

<עקיבא מכלוף: - - - משפחות, אבל אני מבטיח לך קבל עם ועדה, כל מי - - -

<יעקב כספני: זה מה שהוא אמר וזה מה שמשגע אותי.

<יעקב כספני: אין ספרדי, כורדי, זה, אין.

<עקיבא מכלוף: אני מודה לך - - -.

<עקיבא מכלוף: זאת חלקת הילדים, אין חלקות אחרות.

<עקיבא מכלוף: אני מתחייב בפניך ובפני כולם, כל מסמך.

<עקיבא מכלוף: כבודה, אני רוצה לבקש, כדי שלא יפנו אלינו כל מיני - - -

<קריאה: מה זה שלא יפנו?

<קריאה: אנחנו רוצים תשובות.

<קריאה: מה זה שלא יפנו?

<קריאה: למה לא?

<עקיבא מכלוף: אני בא לתת עצה בונה.

<עקיבא מכלוף: - - - הוועדה - - - עבודה מוסמכת, כל מסמך, אני מבקש ממך שיפנו אלי, שאת תפני אלינו, אני מתחייב לענות לך על כל שאלה.

<עקיבא מכלוף: לנבור ולנבור ולנבור כדי להביא לך את מירב התוצאות, אבל אתם צריכים להבין פה ואני אומר את זה קבל עם ועדה עכשיו.

<עקיבא מכלוף: - - - הבעיה ואת ואני לא היינו אז, היה חוסר סדר משווע.

<קריאה: אצלם היה מסודר.

<עקיבא מכלוף: סליחה, אני אומר לך דבר שוב.

<עקיבא מכלוף: הכל מסודר, אבל זה חלקת ילדים.

<עקיבא מכלוף: אף אחד לא, תרשי לי, אני לא רוצה להצביע על שום דבר.

<עקיבא מכלוף: אף אחד לא יכול להגיד לי מי קבור ב - - - אף אחד עלי אדמות.

<עקיבא מכלוף: סליחה, עם כל הכבוד, אני לא משוויץ.

<עקיבא מכלוף: אני אומר את מה שאני מרגיש.

<עקיבא מכלוף: כואב לי עליכם.

<עקיבא מכלוף: מגיעים אלי, אני מוכן לעשות.

<עקיבא מכלוף: אני מתחייב בפנייך לעבוד יום ולילה כדי להביא לך את מירב הנתונים כדי שאת תהי מרוצה, כדי שנגיע לחקר האמת.

נורית קורן: כדי שנוכל לתת תשובות למשפחות.

<עקיבא מכלוף: אבל אני רוצה לבקש ממך, אני מתחייב - - -

נורית קורן: שנייה, אני רק רוצה להבין איזה קבר שאתה אמרת ש - - -

<עקיבא מכלוף: אני אראה לך אותו.

<עקיבא מכלוף: את רוצה לראות את הקבר?

<קריאה: שהראו להם תלולית ואמרו להם - - -

<עקיבא מכלוף: לא, לא, סליחה.

<עקיבא מכלוף: באמת, אני רוצה להסביר.

נורית קורן: רגע, אם אנחנו עכשיו היינו באים עם התיק ואומרים לך שאמרו לנו שהם קבורים בחלקת הילדים היית מראה לנו את החלקה.

<עקיבא מכלוף: זאת חלקת הילדים.

<עקיבא מכלוף: עד ועדה אחת.

נורית קורן: אבל לא היית יכול להצביע על המשפחה הזאת.

<קריאה: לכן צריך לחפור את כל החלקה, להוציא עצמות ולעשות בדיקת DNA.

<קריאה: אם לא זה לא יעזור.

<קריאה: זה הכי פשוט.

<איציק שלום: זאת חלקת הילדים.

<איציק שלום: אני לא רואה פה - - -

<קריאה: יש עוד חלקות ילדים שם.

<איציק שלום: לא פה.

<קריאה: שם.

<עקיבא מכלוף: לא גברתי.

<עקיבא מכלוף: זאת חלקת ילדים, עם ועדה, אני אומר לך.

<עקיבא מכלוף: אין חלקה אחרת.

<עקיבא מכלוף: אין.

<עקיבא מכלוף: זה ישן.

<עקיבא מכלוף: - - - יהושע נבנה בשנת 1960 ומשהו - - -

<ישראל משה אדלר: בשנת 71.

<עקיבא מכלוף: כן, אני יודע, אבל אנחנו מדברים על חלקות הילדים, בשנים 1948, 1949 - - -

<ישראל משה אדלר: סליחה יותר נכון ספטמבר 70.

נורית קורן: כלומר פה בעצם אם קברו, קברו רק פה, לא בשום מקום אחר.

<ישראל משה אדלר: אם קברו, אז רק פה.

<ישראל משה אדלר: זה עוד לא היה קיים אז.

<קריאה: יש פה עוד חלקת ילדים.

<ישראל משה אדלר: בית הקברות הנוכחי שאת עומדת עליו, נפתח בסוף שנת 1935.

<קריאה: 48 לא יכול להיות שזה - - -

<ישראל משה אדלר: 48?

<ישראל משה אדלר: רק פה.

נורית קורן: אני רק לא מבינה, כי אם גם אתם קברתם פה וגם חברה קדישא של האשכנזים קברו פה, אז יש לי שאלה אליך.

נורית קורן: תשמעו רק רגע, אני רוצה לשאול.

נורית קורן: אם אתם קברתם פה, גם החברה קדישא של האשכנזים קברו פה וגם הספרדים קברו כאן.

נורית קורן: הייתה חלוקה או שכל אחד?

נורית קורן: איך קברתם?

נורית קורן: לפי איזה שורות?

נורית קורן: כי הם עשו רישום אחר ואתם עשיתם רישום.

<איציק שלום: מה שאתם רואים פה, זה מה שהיה.

נורית קורן: אז איך זה מסתדר?

<ישראל משה אדלר: תראי, יש כאלה שאין - - - כאן, אז יכול להיות - - -

<איציק שלום: אני רוצה לענות.

<איציק שלום: מה שרואים פה, זה מה שרואים.

<איציק שלום: אנחנו ראינו אז ואנחנו לא יכולים להגיד איך קברו אז, אם הייתה חלוקה - - -

<קריאה: מאד קשה לשחזר את מה שהיה.

נורית קורן: אם הייתם שואלים גמלאים שלכם - - -

<ישראל משה אדלר: על זה אני רוצה להגיד.

<ישראל משה אדלר: אני אנסה להגיד עדות מהימנה מאדם שהיה מנהל חברה קדישא, הוא נפטר - - -

<קריאה: האשכנזית?

<ישראל משה אדלר: האשכנזית.

<ישראל משה אדלר: הוא נפטר בשנת 1985.

<ישראל משה אדלר: אני כבר עובד בחברה קדישא משנת 1973 ואני עבדתי איתו ביחד, כמעט באותו חדר שהוא עבד.

<קריאה: אתה מדבר על הרב רוזנטל, זיכרונו לברכה?

<ישראל משה אדלר: לא הרב רוזנטל, צבי מרשלק.

<ישראל משה אדלר: הוא היה מנהל חברה קדישא, אבל הוא לא היה מנהל חברה קדישא בשנות ה-40.

<ישראל משה אדלר: הוא היה מנהל חברה קדישא - - -

נורית קורן: בשנות ה-60?

<ישראל משה אדלר: לא, בשנות - - -

<קריאה: ה-50?

<ישראל משה אדלר: קרוב לשנת 70, אבל הוא עבד בחברה קדישא משנת 1942.

<ישראל משה אדלר: את זה שמעתי ממנו.

<ישראל משה אדלר: הוא עבד כנער שליחויות בהתחלה.

<ישראל משה אדלר: בזמנו לא היו טלפונים והיו צריכים נשים לטהרה, לעשות טהרה לאישה שנפטרה, אז שלחו אותו – צבי, תיסע לרחוב פוזנר 22 תביא את האישה הזאת.

<ישראל משה אדלר: תיסע לרחוב יוסף, תביא את האישה.

<ישראל משה אדלר: הוא היה עם אופניים.

<ישראל משה אדלר: היו לו אופניים.

<ישראל משה אדלר: זה הוא התחיל בגיל 17.

<ישראל משה אדלר: ארץ המוצא שלו זה היה יקה.

<ישראל משה אדלר: הוא היה מאד דייקן.

<ישראל משה אדלר: מאד דייקן.

<ישראל משה אדלר: דייקן, משהו.

<ישראל משה אדלר: כמו היקים, אבל היקים האמיתיים, מהמבורג.

<ישראל משה אדלר: אני דיברתי איתו.

<ישראל משה אדלר: אז היו עוד ועדות.

<ישראל משה אדלר: אני עברתי כבר כמה ועדות, ועדת קדמי והיו ועדות קודמות.

<קריאה: אתה עבדת איתו בשיתוף פעולה?

<ישראל משה אדלר: כן, בטח, בטח.

<ישראל משה אדלר: אני אומר לך, אני משנת 1973 עובד כאן.

<ישראל משה אדלר: הם ישבו ועברו.

<ישראל משה אדלר: הם ישבו במשרד ימים ועברו את הספרים האלה.

<ישראל משה אדלר: נתנו להם את מה שהם ביקשו.

<ישראל משה אדלר: את כל הספרים הם קיבלו ועברו את כל הספרים יום יום.

<ישראל משה אדלר: שם שם.

<ישראל משה אדלר: הם בדקו וחיפשו ולא מצאו את זה.

<ישראל משה אדלר: ואני שאלתי את המנהל הזה, את מר צבי מרשלק, שאלתי אותו תגיד לי, אתה זוכר איזה שם, שמכל בית חולים שהוא בחיפה הביאו לך, או ביקשו?

<ישראל משה אדלר: אין כזה דבר שהוא לא ידע.

<ישראל משה אדלר: הוא ידע, אני אומר לך, הכל.

<ישראל משה אדלר: משנת 1942 הוא היה כאן.

<ישראל משה אדלר: הוא חי את זה.

<ישראל משה אדלר: הוא חי את חברה קדישא.

<ישראל משה אדלר: אצלו חברה קדישא הייתה יום ולילה.

<ישראל משה אדלר: יום ולילה.

<ישראל משה אדלר: גם בשתיים בלילה היו מתקשרים אליו.

<ישראל משה אדלר: הוא אומר לא זכור לי מקרה של תימנים ואני זוכר את הפרשייה הזאת.

<ישראל משה אדלר: אני זוכר את זה.

<ישראל משה אדלר: לחברה קדישא שלנו לא הגיעו מקרים כאלה.

<ישראל משה אדלר: את זה הוא אמר.

<ישראל משה אדלר: הוא לא אמר - - - הוא אמר - - - את זה הוא אמר לי.

<ישראל משה אדלר: אני יכול להעיד על זה אפילו בשבועה, שהוא אמר שהוא לא זוכר כאלה.

<ישראל משה אדלר: הוא היה אדם מאד מאד אמיתי.

נורית קורן: בסדר, אז צריך לשאול - - -

<ישראל משה אדלר: אני לא אומר, אני לא חלילה מאשים אף אחד.

<קריאה: לא קיבלת תשובה לגבי הסדר.

<מירב שמעון: יש לי שאלה.

<מירב שמעון: זה מסקנות, שוועדת כהן קדמי למשל, כשרשום אותר יומן קבורה של מחנה דוד על ידי הוועדה, זה אומר שזה יכול להיות בעצם כל האזור?

<מירב שמעון: הנה, זה מה שהם רושמים.

<ישראל משה אדלר: לא, אבל - - - חלקות ילדים.

<מירב שמעון: כן, אבל זה - - -

<ישראל משה אדלר: אבל חלקות ילדים מתקופות אחרות.

<ישראל משה אדלר: מתקופות יותר מאוחרות.

נורית קורן: משנות ה-50?

<ישראל משה אדלר: משנת 1958, 1960.

<מירב שמעון: לא, זה משנת 50.

<מירב שמעון: אז זה אומר שזה חייב להיות באזור הזה?

<ישראל משה אדלר: כן, זה האזור של 43.

<מירב שמעון: אבל אני רוצה לחדד את הנקודה.

נורית קורן: תקשיבו, אתם צריכים להבין שהחטיפות של ילדים היו עד שנות ה-75, אפילו עד 80.

<ישראל משה אדלר: עד שנות ה-75?

נורית קורן: כן, והרבה יותר.

<קריאה: כן, אבל הרוב היו בתקופה המוקדמת.

נורית קורן: הרוב היה - - -

<קריאה: זה פברוק.

<קריאה: זה לא עוזר לך הרבה.

נורית קורן: רגע.

<קריאה: הוא בא ואומר זה חלקה של הילדים האשכנזים.

<קריאה: החלקה של התימנים הוא אומר שרק אנחנו - - -

נורית קורן: מי אומר?

<קריאה: הוא.

<קריאה: יש לו רישום - - -

<קריאה: את לא קיבלת תשובה לגבי הסדר של הקבורה.

נורית קורן: אתם עשיתם מיפוי של בתי הקברות - - - לדעת איפה יש - - - סליחה חברות, רגע.

<אורית מסמי: זה וייז.

<אורית מסמי: זה אומר שאת תכנסי לאפליקציית וייז, את תכתבי את השם וזה יביא אותך מהבית עד הקבר.

נורית קורן: אני הבנתי - - - כרגע אין פה מצבות.

נורית קורן: הכי חשוב סימון.

נורית קורן: - - - אתה הגעת למצב מסוים - - - את זה כבר מיפת, אתה לא עשית

<קריאה: לא, אבל - - -

נורית קורן: זה כבר מיפית.

נורית קורן: אתם לא עשיתם סמן - - -

<אורית מסמי: מה, לתוך האדמה?

<אורית מסמי: ממש לא.

נורית קורן: לא.

נורית קורן: כשאת אומרת לי מיפוי - - -

<אורית מסמי: זה לפי מידע.

נורית קורן: חשבתי שאת עשית - - -

<אורית מסמי: אני מכירה את מה שהוא עשה.

<אורית מסמי: יש - - - שניסינו לעבוד עם זה, את זוכרת, זה זה שמאתר חללים.

<אורית מסמי: יש מקומות אחרים שניסינו לעשות סדר.

<אורית מסמי: אני רוצה להבהיר משהו.

<אורית מסמי: בכל בתי העלמין בארץ יש חלקות ילדים והתרבות הייתה כזאת שלא הקימו מצבות.

<אורית מסמי: אתם צריכים להבין שמצבות מממנים באחריות המשפחה.

<אורית מסמי: יש איסור להקים מצבה אם אין הוכחה מהביטוח הלאומי שהבן אדם הזה גלמוד.

<אורית מסמי: אם אין הוכחה, אסור לנו להקים מצבה וזאת הייתה התרבות.

<אורית מסמי: ככה גדלנו על זה.

נורית קורן: בסדר, אז היו מסמנים רק את זה ומשפחה שרצתה - - -

<אורית מסמי: נכון.

נורית קורן: אז יש משפחות שלא ידעו בכלל - - -

<קריאה: כן, משפחות שקברו את הילדים שלהם - - -

נורית קורן: רגע, רגע.

נורית קורן: אני רוצה עכשיו לייעל את העבודה.

נורית קורן: תקשיבו, כרגע יש על שולחן הכנסת אחרי קריאה ראשונה - - - כי אנחנו רוצים לדעת אם יש רישום כמו שהוא הראה לנו, שבספר שלו יש רישום.

נורית קורן: הוא לא מצא - - - אני בתקווה שאולי אתם תמצאו.

נורית קורן: יהיה פלוני אלמוני ואתם קראתם לו אלמוני.

נורית קורן: עכשיו אנחנו יודעים מי השם שלו, לפי הבקשה.

נורית קורן: אנחנו עכשיו נביא את הבקשה, נביא את כל הניירת שיש לנו ואתם תגידו לי כאן – הנה, זה הקבר.

נורית קורן: אתם לא תדעו להגיד בדיוק איפה זה, נכון?

<עקיבא וייץ: אנחנו לא נדע להגיד.

<עקיבא וייץ: אני לא רוצה להשלות.

<עקיבא וייץ: אנחנו לא נדע להגיד.

נורית קורן: בסדר, אני יודעת.

נורית קורן: אנחנו לא יודעים איפה - - - אני רוצה עכשיו לייעל - - - תקשיבו, אני רוצה - - - חברים, אני רוצה לדעת שאם אנחנו - - -

<קריאה: אמרו לי - - - כל ילד - - -

נורית קורן: אנחנו - - - אני מקווה, אני מעבירה את זה.

נורית קורן: אז אני רוצה לדעת אם אתם ממשיכים למפות וגם - - - אל תסגרו לגמרי את הכל.

<עקיבא וייץ: אני סוגר לגמרי את הכל כי עניין הלכתי.

<עקיבא וייץ: אין רשות לפתוח.

<עקיבא וייץ: עכשיו אני רוצה להפריד בין שניים.

<עקיבא וייץ: סליחה שאני קוטע אותך, אבל אני רוצה להפריד בין שניים.

<עקיבא וייץ: אני מבין את מה שהאנשים פה מחפשים.

<עקיבא וייץ: אני - - - חברה קדישא חיפה.

<עקיבא וייץ: אני יכול להעיד עליהם שזה היו אנשים עם שליחות.

<עקיבא וייץ: לא עבדו סתם עם נפטרים.

<עקיבא וייץ: האנשים האלה לא באו סתם לשטוף, תסלחי לי - - -

<אריה תמר: לספרדים אין ספרים, אין שורות, אין שום דבר.

<עקיבא וייץ: רגע, רגע.

<קריאה: זה לא נכון, רוב עם ישראל ככה.

<קריאה: בואו לא ניצור - - -

<אריה תמר: הם לא באו מוכנים.

<קריאה: הם אומרים שהם קיבלו את זה אתמול.

נורית קורן: קיבלו את זה אתמול.

נורית קורן: הייתה אי הבנה.

<קריאה: אז לא נורא, נחכה לכם.

<קריאה: עוד 70 שנה.

<אורית מסמי: הוא לא נולד כשזה קרה.

<אורית מסמי: לא צריך לכעוס עליו.

<קריאה: - - -

נורית קורן: נכון, כי אני חשבתי - - -

<קריאה: מה מסתבר?

<קריאה: שאין חלקה ספרדית, אין שום דבר.

<קריאה: אין שום דבר.

<קריאה: עקיבא, אתה אומר - - - היה צריך להעביר את השמות שלא נמצאים אצלו לספרדים.

<קריאה: אתה אומר שאי אפשר להוציא?

<קריאה: בבקשה, אני קיבלתי לפני שנה רק מספר רישיון.

<קריאה: שאלתי - - -

<קריאה: זה מה שהוא אומר.

<עקיבא וייץ: רבותי, אני רוצה לענות לכם.

<עקיבא וייץ: רבותי, אני רוצה להגיד לכם משהו.

<עקיבא וייץ: תשמעו, אני חדש, רק 5.5 שנים - - -

<קריאה: בקול רם.

<עקיבא וייץ: אני חדש בתפקיד, 5.5 שנים.

<עקיבא וייץ: מאז שנכנסתי התחילו לסדר את כל בית העלמין.

<עקיבא וייץ: אני יכול להעיד בפניכם שהאנשים שעובדים היום ושעבדו בעבר וישראל אדלר נמצא פה וגם אדון חרב נמצא פה, זה אנשים שהכירו את האנשים הוותיקים כאנשים שעשו עבודת קודש.

<עקיבא וייץ: למה אני אומר את זה?

<עקיבא וייץ: כי כשהגיע נפטר ולא משנה אם זה נפל או תינוק או אדם מבוגר, או רגל, טיפלו בו בקדושה וקברו אותו בקדושה.

<קריאה: גם חטפו אותם בקדושה.

<עקיבא וייץ: רגע, רגע.

<עקיבא וייץ: תנו לי לענות.

<קריאה: אבל התשובות שלכן הן גם סטנדרטיות.

<קריאה: בוא אני אראה לך אותו מכתב ש - - - מילה במילה.

<קריאה: במענה - - -

<עקיבא וייץ: למה אני אומר לכם את זה?

<אריה תמר: אני אגיד לך משהו, אתה באת מסודר, עשית שיעורי בית, קיבלת מהם - - -

<עקיבא וייץ: אבל תיתן לי לסיים.

<אריה תמר: דיברו איתם על החברה הספרדית.

<עקיבא וייץ: אני לא מחפש - - -

<אריה תמר: זה היה טיוח, זה מה שהיה פה.

<אריה תמר: זה היה טיוח אחד גדול.

<עקיבא וייץ: אני לא יושב איתו - - -

<אריה תמר: אני אומר לך, זה היה טיוח גדול.

<אריה תמר: אתם נתתם פה הרגשה לציבור שהכל מסודר ושום דבר לא מסודר.

<אריה תמר: אין להם - - - לא פתק, לא כלום.

<אריה תמר: הם באו עב"מים.

<עקיבא וייץ: אני מסיים את דברי.

<אריה תמר: לא, זה טיוח.

<אריה תמר: זה טיוח.

<אריה תמר: אני נורא מצטער.

<אריה תמר: אנחנו עומדים שעתיים בשמש ובסוף מסתבר שרק האשכנזים – כאילו שמדובר בוועדה לחקר יהדות אשכנז.

<אריה תמר: מה פתאום?

<עקיבא וייץ: אני רק רוצה לסיים.

<אריה תמר: אתם לא פרומיל מהנחטפים.

<אריה תמר: הם לא פרופיל.

<עקיבא וייץ: אני מסיים את דברי.

<קריאה: יש להם תשובה והם שולחים.

<עקיבא וייץ: חברת הכנסת אמרה נפתח את הגולל.

<עקיבא וייץ: אני מנסה להסביר לכם שיש גולל פה בבית העלמין ויש לנו ציון שפה הגולל, סימן שיש מישהו מתחתיו.

<עקיבא וייץ: אני מודיע לכם את זה בוודאות.

<עקיבא וייץ: למצוא משהו מתחת, יש ואין, זה כבר משהו אחר.

<עקיבא וייץ: אבל יש מישהו שם.

<עקיבא וייץ: זה לא סתם חברה קדישא האשכנזית או הספרדית שמה גולל.

<מירב שמעון: עקיבא, שאלה.

<מירב שמעון: אם אתם תסיימו למפות את האזור שלכם, לכאורה יישאר שטח, סביר להניח שזה האזור של הספרדים.

<עקיבא וייץ: נכון.

<מירב שמעון: ואז שם נוכל להתמקד בהצעה לפחות לפתוח את אזור הזה, כי אתם תדעו את השמות ומה שיישאר - - - זה למעשה - - -

<אריה תמר: למה לא אמרתם שאין - - - ספרדית.

<אריה תמר: למה הבאתם אותנו?

<אריה תמר: הביאו אנשים שעתיים לשמש, שעתיים דנים, שעתיים מקשקשים ואומרים לנו עוד מעט נלך לחלקה הספרדית ובסוף שום דבר.

<אריה תמר: לא ספרדים ולא כלום.

נורית קורן: אריה, אריה.

נורית קורן: אנחנו נראה מה יש לכל אחד.

נורית קורן: בשבוע הבא בעזרת השם - - - אני רוצה לשבת.

נורית קורן: אני לא יודעת מה אתם.

<עקיבא מכלוף: חברת הכנסת נורית, את ביקשת ממני שאראה לך את הדברים.

נורית קורן: נכון.

<קריאה: הוא אמר לנו, המנכ"ל - - - של האשכנזים, עקיבא, הוא אמר ל - - - שלנו, של המשפחה, שנרצח ואין לנו שום דבר, הוא אמר - - - את כל הרישומים.

<עקיבא מכלוף: תגיד בבקשה לוועדה את כל מה שאתה רוצה.

<עקיבא מכלוף: - - - פנה אלי בן אדם וביקשתי מכולם, אולי תואילי בטובך להגיד לכולם, כל מי שיש לו בקשה שיפנה אלי - - -

נורית קורן: אנחנו עכשיו - - -

<עקיבא מכלוף: אבל אני לא פונה - - -

נורית קורן: הוא שאל שאלה.

<קריאה: אני שאלתי שאלה כללית.

<קריאה: עקיבא, מנכ"ל של חברת קדישא של ספרדים, של אשכנזים, אני כבר לא יודע מי נגד מה.

<קריאה: יש בעלי עין רעה ארבע חברות קדישא.

<קריאה: טיפלתי במקרה של הרצח בעין שמר - - -

נורית קורן: כן, כן.

נורית קורן: עקיבא לא יודע על זה?

<קריאה: אז הוא אמר לי שזה לא הוא.

<קריאה: זה לא פה.

<קריאה: לך תדבר עם - - - הספרדים - - -

<עקיבא מכלוף: תעביר אלינו את הבקשות, אנחנו נבדוק את זה.

נורית קורן: אתם יודעים איפה זה?

<קריאה: צבי אמר לנו לפני חמש שנים.

<אריה תמר: אני קיצרתי את החופשה שלי בספרד, באתי בשביל זה ואני רוצה - - - צר לי שנפלת במלכודת שהייתה פה.

<אריה תמר: החברה הספרדית הונתה אותנו.

נורית קורן: תקשיב, תקשיב - - - אני מבקשת - - -

<אריה תמר: אנחנו לא הולכים לשום מקום.

<אריה תמר: למה באתי?

<אריה תמר: חבל שבאתי.

<עמרם אסולין: - - - .

<עמרם אסולין: סליחה, היו פה עדים.

<עמרם אסולין: אמרת הכל נשרף.

<קריאה: לא, זה לא מה שאמרתי.

<עמרם אסולין: אמרת - - -

נורית קורן: אדון אסולין - - - אדון אסולין, תקשיב לי.

<עקיבא מכלוף: את יכולה לצטט אותי שאמרתי שיפנו אלי.

<קריאה: יש לי מספר רישיון ויש לי הכל.

נורית קורן: הם רק אתמול קיבלו את הרשימה.

נורית קורן: הם לא יכלו לאתר את הספרים.

נורית קורן: רגע, רגע.

נורית קורן: אני הבטחתי להם כמה פעמים לקחת את כל התלונות וכל הפרטים והם יחזרו אלינו.

נורית קורן: אנחנו הולכים לשבת עכשיו - - - מה אתה רוצה לראות?

נורית קורן: - - -

<קריאה: אני - - - אין פה - - -

נורית קורן: איך קוראים לך?

<קריאה: חלקיה תם.

נורית קורן: משפחת תם?

נורית קורן: צריך לשאול את אלי.

נורית קורן: יש כאן מישהו שעובד במשרד המסחר והתעשייה, יחיאל משהו.

<קריאה: יחיאל תם?

<קריאה: אני מכיר - - -

נורית קורן: אם היית יושב איתי בוועדה הייתי רואה איך אנשים בוכים - - - אנשים מכירים - - -

<קריאה: סליחה שאני מפריע לך בשיחה, מה הייתה מטרת המפגש היום?

נורית קורן: המטרה הייתה לבוא, לראות קברים מסוימים - - -

<קריאה: לא ראינו כלום.

נורית קורן: בסדר, ראית - - -

<קריאה: ראיתי שאין כלום.

נורית קורן: אני הבנתי - - -

<קריאה: איפה שאני עמדתי יש שם קברים.

<קריאה: היא בסדר.

<קריאה: אתה יודע מה, אני עוקבת אחריה בטלוויזיה, היא עובדת מאד קשה.

<קריאה: נלחמת נגד כולם.

<קריאה: אני יודעת.

נורית קורן: בסגולה למשל הייתה חברה אחת, חברה קדישא אחת והם הראו לנו את הקברים וגם נתנו להם שמות.

נורית קורן: היו 100 קברים, נתנו להם איזה 10 שמות והם הראו לנו את הקבר.

נורית קורן: הם אפילו - - - להוציא את המסמך של רישיון הקבורה.

<קריאה: תראי, הוועדה הוציאה מסמך, חברת קדישא רשמה פה שזה מסמך 67.

<קריאה: את רואה 67?

<עקיבא וייץ: אתם רוצים לראות את חלקת הקברים של המבוגרים?

<קריאה: איזה מבוגרים?

<עקיבא מכלוף: אמרתי שנודע לי שיש, כבר הראיתי לך, שדורכים על המקום וזה קבר ואי אפשר היה לדעת.

<קריאה: הוא רוצה להראות את מה שהוא סידר.

<עקיבא מכלוף: בדקתי את הנושא, קמתי ועשיתי מצבות כדי שלא ידרכו על קבר.

<עקיבא מכלוף: זה מה שאמרתי.

<עקיבא מכלוף: אני חוזר על זה.

נורית קורן: בסדר.

<קריאה: ראינו את זה כבר.

נורית קורן: לא, חשבתי שזה ילדים.

<קריאה: יכול להיות שאחותי חיה, היא לא מתה.

<קריאה: אני לא יכול לענות על זה.

<קריאה: אני לא יכול לענות על שאלה כזאת.

נורית קורן: בוא אני אסביר לך מה אני ראיתי בבתי עלמין אחרים ולפי זה תבין למה אנחנו מחפשים.

נורית קורן: יש לנו מקרה של ילד בן 6, שנחטף מעל יד הבית.

נורית קורן: הוא ואח שלו, שני אחים, ואח אחד היה - - - חטפו את הקטן יותר מעל יד הבית.

נורית קורן: הוא ראה בעיניים שלו את המכונית הלבנה שאספה את אח שלו.

נורית קורן: הם התלוננו במשטרה.

נורית קורן: המשטרה אחרי שנה באה ואמרה מצאנו איזה גופה בוואדי, אנחנו מעריכים שהיה חורף וזו הגופה שלו.

נורית קורן: קברו אותו.

נורית קורן: אנחנו באנו לבית העלמין שנים על גבי שנים.

נורית קורן: הוא עשה כל מיני פעולות חקירה למצוא את אח שלו.

<קריאה: אנחנו לא - - -

נורית קורן: רגע, רגע.

נורית קורן: בקיצור אמרו לו הנה הקבר.

נורית קורן: ועדת קדמי אמרה לו הנה הקבר, בסגולה, זה הקבר.

נורית קורן: אנחנו עומדים ליד הקבר והמנהל של בית העלמין החרוץ הלך והוציא את רישיון הקבורה.

נורית קורן: הוא הוציא רישיון קבורה של ילד בן שנה.

נורית קורן: אז אתה מבין למה אנחנו - - -

<קריאה: אני מבין את הכאב שלהם, אבל - - -

נורית קורן: עכשיו אתה מבין שבכלל ועדת כהן-קדמי לא עניין אותה מה הגיל של הילד.

נורית קורן: היא רצתה לסגור את התיק.

נורית קורן: באיזה שהוא מקום בעולם שמעת שאומרים שהילד נפטר בוודאות קרובה?

נורית קורן: או שהוא מת, או שהוא חי.

נורית קורן: מה זה בוודאות קרובה?

נורית קורן: תעודות פטירה - - -

<קריאה: אין תעודות פטירה.

נורית קורן: אני יודעת.

נורית קורן: בגלל זה אנחנו חוקרים.

<קריאה: איך זה שאין?

<קריאה: הוא עלה עם ההורים ויש לו תעודת זהות.

<קריאה: כתוב.

<קריאה: הוועדה כתבה ש - - -.

<קריאה: הוועדה כתבה בפירוש.

נורית קורן: הם הלכו לספרים שלהם, הם ראו שורה שפחות או יותר מתאימה, מקום בשורה, אמרו הנה זה הוא.

נורית קורן: מתאים פחות או יותר בגיל, קבעו זה הוא.

נורית קורן: זה מה שעשו.

<קריאה: זה לא אישי כלפיך.

<עקיבא מכלוף: אני לא מתלונן.

<קריאה: מתגונן, מתגונן.

<עקיבא מכלוף: לא מתגונן.

<עקיבא מכלוף: הכאב שלך כואב לי, גברתי.

<עקיבא מכלוף: אני לא מתגונן.

<קריאה: אנחנו רוצים שפשוט תבדוק.

<קריאה: זה הכל.

נורית קורן: אתה יכול להתקשר למשרד, יש פה - - -

<קריאה: הוא נרצח.

נורית קורן: הוא נרצח בעצם במחנה בעין שמר ואמרו למשפחה שהוא קבור כאן.

נורית קורן: אותו אחד התקשר למישהו במשרד, שיצא רגע, ינסה לפחות בספרים למצוא את השם הזה לפחות.

<אריה תמר: יש לנו גם תעודת זהות.

נורית קורן: תרשמו לו.

נורית קורן: הוא יתקשר למישהו במשרד - - -.

נורית קורן: בסדר?

<עקיבא מכלוף: פה היו שטחים ריקים.

<עקיבא מכלוף: אמרו לי שיש פה קברים.

<עקיבא מכלוף: חפרתי עד לפלטה, קיבלתי החלטה בוועד, את רואה – רשום פה אלמוני, חברה קדישא.

<עקיבא מכלוף: קודם כתבנו רק - - -, אחרי תקופה אף אחד לא ידע מי זה.

<עקיבא מכלוף: הגדלתי את השיש - - - כדי שזה לא יתפרק.

<עקיבא מכלוף: הבן אדם בא לפה, דורך, הוא לא יודע שזה קבר.

<עקיבא מכלוף: אז זה מה שעשיתי כשקיבלתי את האינפורמציה.

<קריאה: סוף סוף יש אחד שאומר את האמת.

<עקיבא מכלוף: חברת הכנסת מבקשת ממני דבר, אני לא יכול להגיד לה אני לא יכול.

<עקיבא מכלוף: קח מונית ותיסע לשם ותיתן לי תשובה מיידית.

נורית קורן: בעצם רק צריך למצוא את הרישום שלהם.

נורית קורן: רק רישומים.

נורית קורן: הוא הזכיר לי איך זה מסודר, איך אתם קוברים.

נורית קורן: אתם כותבים שורה.

<עקיבא מכלוף: הוא מכין את כל התשתית, אנחנו מקבלים פעם 5% ופעם 11% - - - 1,000 מקומות, בצורה מסוימת אנחנו - - -

נורית קורן: כלומר כל פעם זה יכול להיות - - -

<איציק שלום: העברנו לכם 14 קברים, חלקה ג', שורה 4.

<ישראל משה אדלר: לפעמים הם רוצים את הסבב בחלקה אחרת, אז מקזזים בצורה כזאת.

<קריאה: נראה לי מוזר מאד.

<קריאה: למה אני אומר לכם את זה?

<קריאה: - - - בספרים.

<קריאה: בספרים כתוב במדויק.

נורית קורן: מי הודיע לבית העלמין - - -

<קריאה: מי הודיע למשרד, לא לבית העלמין.

<קריאה: לא הודיעו להורים, רק לידיעתך.

<קריאה: יכול להיות שבית ילדים הודיע, לא בית חולים.

<קריאה: או הסוכנות.

<קריאה: או בית חולים ממשלתי.

<קריאה: בכלל לא הביאו אותם לפה.

<קריאה: אני רוצה לראות אם הם רושמים, נותנים לי למשל אישור קבורה, רישיון או תעודת פטירה והם כותבים לי לפי יומן פטירות, אני רוצה לראות את יומן הפטירות הזה.

<קריאה: הוא לא קיים.

נורית קורן: לא, אצל הספרדים - - -

<קריאה: לא אצלם.

<קריאה: אצל - - - אני רוצה לראות את פנקס הפטירות.

נורית קורן: פנקס הפטירות זה פנקס של משרד הפנים.

<קריאה: איפה פנקס הפטירות?

<קריאה: חיפשנו את זה.

<קריאה: זה קבירות, זה פטירות.

<קריאה: אפילו לא העתיקו נכון את אישור הקבורה.

<קריאה: רשמו 1,049 ופה כתוב 149.

נורית קורן: טוב, חברים, בואו.

נורית קורן: לא עשו שום דבר.

נורית קורן: רק החברה קדישא האשכנזית פחות או יותר מסודרת - - - יש רק - - -

<יעקב כספני: - - - שיש פה גם מספר רישיון קבורה.

<יעקב כספני: גם זה שמדבר הרבה, אני לא זוכר איך קוראים לו, - - - הוא וגם השני, הם טוענים שלפי זה הם יכולים לדעת את כל הפרטים.

<יעקב כספני: הספרדים, שניהם אומרים לי, הראיתי להם את זה והם אומרים לי יותר מזה, ממה שכתוב פה, לא יודעים כלום.

<יעקב כספני: אז מה?

נורית קורן: בסדר.

<יעקב כספני: אז מה הוא אומר לי עכשיו?

<יעקב כספני: איך קוראים לו?

<יעקב כספני: עקיבא, הוא אומר לי אין דבר כזה, הם חייבים לתת לך את - - -

נורית קורן: נכון.

<יעקב כספני: אבל הם אמרו לי שהם לא נותנים.

<מירב שמעון: כספני, תקשיב, אמרנו לך, העברנו להם בצורה מסודרת.

<מירב שמעון: נעביר להם את כל הפרטים של כל מי - - -

<יעקב כספני: לא, לא, הוא אמר לי.

<יעקב כספני: אני יותר מזה לא נותן לך כלום.

<יעקב כספני: הוא אמר לי כבר.

<יעקב כספני: עכשיו, עכשיו.

<יעקב כספני: שניהם אמרו לי.

נורית קורן: יש לנו את הסיפור שלהם, נכון?

נורית קורן: הם היו אצלנו בוועדה.

<יעקב כספני: כן, גם דיברתי איתך בוועדה.

<יעקב כספני: מאיר אומר שיש לו איזה שהוא רישום.

<יעקב כספני: הוא לא רוצה.

<יעקב כספני: הוא אומר שהוא יכול להוציא.

<יעקב כספני: אני אומר לו מה, אתה - - - שאתה יכול להוציא?

<יעקב כספני: הוא לא רוצה.

נורית קורן: לא, אבל למאיר יש מסמכים, לפעמים, לא תמיד.

<יעקב כספני: אני אראה לך מה יש למאיר.

נורית קורן: מה מאיר השאיר לך?

<יעקב כספני: יש לו את זה.

<יעקב כספני: זה מה שיש לו.

<יעקב כספני: הוא אומר שלפי זה, אם אני רוצה הוא יכול - - -

נורית קורן: זה ספר הנפטרים.

נורית קורן: זה פנקס פטירות, רישום פטירות.

<יעקב כספני: הוא אומר לפי זה שאם אני רוצה הוא יכול להוציא לי.

נורית קורן: לפי זה יש - - -

<יעקב כספני: רגע, רגע, אנחנו עוד נדבר פה.

נורית קורן: אין לנו הרבה זמן.

<יעקב כספני: אני רוצה שתביני דבר אחד, הילד לא נפטר.

נורית קורן: יכול להיות.

<יעקב כספני: זה בטוח.

<יעקב כספני: לא יכול להיות.

<יעקב כספני: אמרתי לך, גם גיסי היה פה עם אמא שלי, אמרו להם זה זה ולא היה כלום.

<יעקב כספני: יש לי פה תעודה שהוא היגר בכלל מהארץ אחרי 10 שנים.

<קריאה: אתה עשית בדיקה?

נורית קורן: אתם עשיתם בדיקת DNA?

<יעקב כספני: בטח שעשיתי.

נורית קורן: מה כתוב?

נורית קורן: תיכף נבדוק עם אמסלם.

<קריאה: את מכירה את זה?

נורית קורן: אני יודעת, זה של עוזי משולם.

<קריאה: כל, של כל הרשימות.

נורית קורן: תצלמי לנו את זה.

<יעקב כספני: חברת הכנסת נורית, את הבנת מה אני אומר?

נורית קורן: כן.

נורית קורן: בסדר, תקשיבו - - - עד עכשיו לא היה לי - - - עכשיו החוק שלי - - -

<יעקב כספני: הם אמרו לך שאין להם רישום.

<יעקב כספני: הוא אמר לי שלפי זה אפשר להוציא יותר פרטים.

נורית קורן: חברים, עוד מעט השעה שלוש.

נורית קורן: אנחנו רוצים לסכם.

נורית קורן: חברים, מה שאני מבקשת מכולכם, יש לנו אמנם נתונים של כולם, אבל עוד פעם, מירב, אתם תעשו רישום.

נורית קורן: אם יש אנשים שיש להם ניירת, אנחנו ניקח את הניירת.

נורית קורן: אני מקווה שיש לכם העתק, אם לא – תשלחו לנו.

נורית קורן: אנחנו נפנה בשם של כל משפחה בנפרד לחברה קדישא הספרדית ואנחנו נראה מה יש בניירת.

נורית קורן: בנוסף אני אפנם גם כן למאיר אמסלם שיושב איתנו כאן, ממשרד הפנים.

נורית קורן: אני רוצה לומר לכם שהוא עושה מלאכת קודש.

נורית קורן: הוא מנסה לסייע ולהביא.

נורית קורן: הבעיה היחידה רק שעד עכשיו הוא לא הביא לנו תוצאה אחת לשביעות רצוני, אבל אני מקווה שזה יקרה בקרוב.

נורית קורן: אנחנו ממתינים.

נורית קורן: אנחנו ננסה לראות איזה מסמכים יש גם אצל מאיר ואנחנו ננסה לסייע לחברה קדישא הספרדית.

נורית קורן: אנחנו נפנה אליהם גם את הניירת כדי שאנחנו נוכל לייעל.

נורית קורן: עכשיו אני רוצה לומר לכם שאני מקווה שבתחילת החודש הבא יתחילו לעבוד שני חוקרים שהכנסת מעמידה לרשותי, לרשות הוועדה ואני מאמינה שאנחנו נתחיל להתקדם קצת יותר מהר, כי עד עכשיו אנחנו עבדנו לבד.

נורית קורן: אנחנו לא חוקרים.

נורית קורן: אנחנו לא יודעים את הכל.

נורית קורן: אנחנו עשינו לפי מה שאנחנו מבינים וזאת הדרך שהלכנו.

נורית קורן: אני רוצה גם לציין שבעצם אני מסכמת את היום, שבעצם נגרם לנו קצת מפח נפש, כי בכל זאת אנחנו רצינו לראות ציון של קבר.

נורית קורן: רצינו לראות ולפחות למשפחה אחת להגיד הנה, זה הקבר שאומרים ולהמשיך לצעוד.

נורית קורן: באמת נגרם מפח נפש ואני גם הייתי מזועזעת מהמראה של החלקה.

נורית קורן: לא ציפיתי שהיא תראה ככה.

נורית קורן: ציפיתי שהיא תראה קצת יותר מסודרת וציפיתי שבאמת יהיה מיפוי, אבל לצערי הרב כמעט בכל בתי העלמין זה מה שקורה.

נורית קורן: אבל אפשר לציין שלפחות באמת החברה קדישא עכשיו לוקחת יוזמה, מנסה למפות ובכל זאת לסדר ולנסות לעזור; ואני רוצה באמת לציין את הרצון לאתר את הקברים ולעזור ולסייע למשפחות.

נורית קורן: את זה לפחות צריך לציין.

נורית קורן: אני מאד מקווה שאנחנו לפחות אולי בתוך חודש, בתוך חודשיים, נוכל להגיע לכמה קברים מתוך הקבוצה הזאת ולתת תשובה.

נורית קורן: אני מקווה שהחוק של פתיחת קברים יתגלגל עד סוף המושב והוא כן יהיה בחוק.

נורית קורן: הוא הולך להיות פיילוט, הוא לא יהיה חוק כללי, כי אנחנו לא יודעים מה אנחנו נמצא.

נורית קורן: אנחנו צריכים למפות את כל הנתונים ולראות מה קורה, אבל אנחנו נאפשר לפחות לקברים של ילדים גדולים יותר, כדי שנוכל למצוא DNA.

נורית קורן: אנחנו נתחיל ממשהו ונמפה ואני מקווה שתהיינה לנו תשובות.

<קריאה: מה זה - - -

נורית קורן: לפחות חצי שנה, שנה, כדי שאפשר יהיה למצוא עצמות, אפשר יהיה למצוא שיניים.

נורית קורן: אלה בעצם הממצאים שמהם ניתן להפיק DNA.

נורית קורן: כי אם אנחנו ניקח ילדים הרבה יותר קטנים ונפלים זאת קצת בעיה קשה, אבל לפחות ילדים יותר גדולים, אם יהיה לנו לפחות מקרה או שניים, שנוכל לזהות ונוכל להגיד בוודאות שזה הוא, אז זה כבר יוביל אותנו לאיזו שהיא חשיבה.

נורית קורן: אבל אנחנו חייבים גם לכבוד המת.

נורית קורן: החוק שלי הוא לא רק לכבוד החיים, אלא לכבוד המת, שהוא יהיה מזוהה.

נורית קורן: סוף סוף המשפחה תוכל לסגור את הפרשה ולהגיד הנה, יש לי קבר לבכות.

נורית קורן: זה מהפן הזה.

נורית קורן: מהפן השני, גם יכול להיות שלא נמצא קברים.

נורית קורן: יכול להיות שיגידו לנו קבור, יכול להיות שיהיו בתי עלמין מסודרים, לפחות בירושלים אפשר וגם בסגולה, שהם פחות או יותר קצת יותר מסודרים.

נורית קורן: ירושלים יותר, מכיוון שקברו בתוך ההר, אז הם אמרו לי שלא היו כל כך תזוזות ולכן יש אפשרות שגם שם נמצא יותר.

נורית קורן: ואם אין קברים והקבר ריק, נדע שאנחנו צריכים לקחת את זה לאפיק של אימוץ ולחפש אחר נעדרים.

נורית קורן: זה בעצם הדבר החשוב.

נורית קורן: במקביל, מה שאני עשיתי, גם ניסינו לפתוח תיקי אימוץ.

נורית קורן: אז כל משפחה שהגיעה וביקשה, אנחנו העברנו לשירות למען הילד.

נורית קורן: העברנו את השם.

נורית קורן: לצערי הרב עד עכשיו אין תיקים.

נורית קורן: מישיבות של הצוות שלי יחד עם מאיר ועם עוד גורמים, הבעיה הכי קשה שלנו היא שתיקי אימוץ לא נרשמו .

נורית קורן: זה לא נעשה כחוק ופה תהיה לנו בעיה.

נורית קורן: פה אני מקווה מאד שרק הילדים המאומצים יבואו להיבדק.

נורית קורן: וכאן המאגר של ה-DNA בעצם צריך לתת את התשובה.

נורית קורן: חשוב ביותר שאני רוצה לומר לכם, כי אנשים לא יודעים, לפני החג העברתי את החוק בהכנה לקריאה ראשונה.

נורית קורן: הצבענו עליו בוועדה, החוק לפתיחת קברים.

נורית קורן: היו לי שלושה שבועות מטורפים, כי החרדים התנגדו לפתוח את הקברים ואני לא הסכמתי ועמדתי על זה שאני מביאה פסק הלכה.

נורית קורן: פעם ראשונה בהיסטוריה של מדינת ישראל יהיה פסק הלכה בתוך החוק.

נורית קורן: כי המדינה בעצם תמיד מנוגדת, היא לא מנוגדת, היא בעצם לא עובדת עם הערכה.

נורית קורן: היא לא עובדת עם הרבנות.

נורית קורן: יש חוק, החוק לא מדבר על רבנות בכלל ואני עשיתי משהו חדש.

נורית קורן: אני ביקשתי מהרב לאו לקבל אישור עקרוני לפתוח את הקברים, למרות שהיו לי פסקי הלכה שניתנו על ידי הרב עובדיה יוסף זכר צדיק לברכה, וגם הרב - - -, זכר צדיק לברכה, שהם נתנו את פסק ההלכה והם ידעו שהולכים להוציא DNA כדי לזהות את ה - - -, מה שעשו בשנת 1997.

נורית קורן: החרדים פשוט הלכו וסיפרו לרב לאו כל מיני שטויות.

נורית קורן: בסוף הפשרה שהשגתי הייתה שבמקרים פשוטים, שיש קבר אחד, מבודד, לא קבר שצריך לפתוח עוד קברים, הקבר הזה לא יהיה צריך פסק הלכה.

נורית קורן: יש פסק הלכה עקרוני.

נורית קורן: אבל במקרים של קברים שקברו אחד על השני, אני לא יודעת מי היה איתי פה בירושלים, שקברו אחד מעל השני וקברים שצריך לפתוח מעל יותר מנפטר אחד כדי להוציא DNA, אנחנו נבקש פסק הלכה כדי שהכל יהיה על פי ההלכה.

נורית קורן: אנחנו בסך הכל אנשים דתיים.

נורית קורן: אני באה מבית דתי, אני אישה מאמינה ולכן עשיתי את זה.

נורית קורן: אני מאד מקווה שהחוק באמת יעבור בסוף המושב.

נורית קורן: אני רוצה לבקש ממשפחות שלא השאירו כאן פרטים ולא השאירו לנו דברים, להשאיר עכשיו.

נורית קורן: לחכות רק רגע, מירב ושירלי פה, הן ייקחו את כל הפרטים כדי שאנחנו נעביר בצורה מסודרת לחברה קדישא.

נורית קורן: בבקשה, אתה רוצה להגיד משהו?

נורית קורן: אני רק אמרתי לך שאתה תדע ותנוח דעתך, שאני פועלת על פי ההלכה ואני עושה הכל על פי ההלכה, למרות שבעיתונות החרדית הוציאו לי שם וכבר הוציאו פשקווילים, אבל אני לא שם.

<יעקב כספני: שאלה לגבי הפתיחה של הקברים.

<יעקב כספני: הרי כאן נודע לנו שפה כולם - - -

נורית קורן: לא, זה לא קבר אחים.

נורית קורן: לא, לא.

נורית קורן: זה חלקת ילדים שהם קברו וזה לא מצוין.

נורית קורן: זה לא מסודר בדיוק.

<יעקב כספני: אוקיי, אז לכן איך תתבצע פה הפתיחה של הקברים האלה?

<יעקב כספני: הרי פה צריך למעשה להפוך את הכל.

<יעקב כספני: לא סדר ולא - - -

נורית קורן: נכון, נכון.

נורית קורן: אז בזמן שהתרגזת, אז אני שאלתי את אורית.

נורית קורן: אורית היא יושבת ראש הפורום של חברות קדישא.

נורית קורן: לא של כל החברות.

<אורית מסמי: סמנכ"לית.

נורית קורן: מיניתי אותך.

נורית קורן: אז בעצם מה שהם עושים וגם מה שעקיבא אמר לנו שהם עושים, הם בעצם מנסים עכשיו למפות.

נורית קורן: אם ראית את ה - - - שהיו המספרים.

<יעקב כספני: ראיתי.

נורית קורן: זה הרבה עבודה.

נורית קורן: כשאנחנו באים לפתוח קבר, אנחנו חייבים לדעת בוודאות שזה אותו אחד ואם הרישומים מתייחסים לאותו אחד.

נורית קורן: אם לא, אנחנו בבעיה פה.

נורית קורן: אנחנו בבעיה גדולה פה.

<יעקב כספני: אבל לגבי החלקה הזאת בכלל, - - - אם שמת לב איפה שעמדנו אז היה באמת מסודר עם מספרים וזה, אבל אם הסתכלת אחורה, היו כל מיני אבנים שהם אמרו שזה גם קברים.

נורית קורן: שנייה.

נורית קורן: הם התחילו מ-א' ו-ב'.

נורית קורן: הכוונה שלהם - - -

<יעקב כספני: וזה מגודר לכל השטח שם.

<יעקב כספני: זה לא - - -

<אורית מסמי: זה - - -

נורית קורן: נכון.

נורית קורן: רגע, רגע, שנייה אורית, לא לזה התכוונתי.

נורית קורן: בכל מקרה מה שאתם עושים עכשיו, אתם עושים סדר.

נורית קורן: העניין הוא אם זה כולל גם בחלקה הספרדית.

<אורית מסמי: אם הוא - - - את המידע, זה יהיה שם.

<אורית מסמי: הכל זה - - -

נורית קורן: לא, לא, בסדר, אז - - -

<עקיבא וייץ: אני אנסה לעזור להם כמה שיותר.

<עקיבא וייץ: גם השטח שראית, - - - שאנחנו - - -

נורית קורן: לפי הרישומים.

<עקיבא וייץ: לפי הרישומים שלנו אנחנו נסדר.

<עקיבא וייץ: זה יעזור להם, שאם אני סידרתי - - - ואני יודע עד פה הקבורה ופה זה שייך להם, אז הם יידעו שזה השטח שלהם.

<עקיבא וייץ: אצלי אני יודע בדיוק.

נורית קורן: חברים, רגע, אני רוצה להסביר.

נורית קורן: ברשותכם, תקשיבו.

נורית קורן: מה שקרה פה, תבינו איך הם עובדים.

נורית קורן: מה שאני הבנתי כרגע, רגע, רגע - - - מה שקורה פה שבעצם בשתי החברות לא הייתה הפרדה לגמרי אלא הם קיבלו שורות.

נורית קורן: נניח החלקה הייתה 100 קברים, אז בתוך 100 הקברים הם קיבלו נניח 10 קברים.

נורית קורן: הם קיבלו שורה של 10 קברים ושם הם קברו.

נורית קורן: הם יודעים בדיוק מי קיבל מה.

נורית קורן: עקיבא יודע לגבי החברה קדישא שלו והחברה קדישא של הספרדים.

נורית קורן: פה לא היה - - -

<יעקב כספני: לא בישנים, באלה שהיו מאחור, הבודדים.

<יעקב כספני: בזה הם לא - - -

נורית קורן: אז רגע רגע.

נורית קורן: זה בדיוק העניין שבגלל שיש לעקיבא כרגע רישומים קצת יותר מסודרים, הוא ימשיך לסדר עד איפה שיש לו רישום.

נורית קורן: מרגע שהוא יפסיק, אולי הם ימצאו את הרישום והם יידעו בדיוק איפה נמצא שלהם.

נורית קורן: אנחנו נוכל לסייע להם אם אנחנו נביא עוד מידע.

נורית קורן: יכול להיות שכתוב אצל מאיר, אצלך, יכול להיות שכתוב גוש וחלקה או רק מספר?

נורית קורן: לפעמים יש?

נורית קורן: אוקיי.

נורית קורן: אולי.

נורית קורן: אם יש רישיון קבורה יכול להיות שיהיה.

נורית קורן: מה שאני אעשה, אני רק רוצה לומר לכם איך אני מתכוונת לעבוד פה.

נורית קורן: לקחת מכולם את כל השמות, את כל מה שצריך בצורה מסודרת.

נורית קורן: אנחנו נפנה למאיר עם כל הרשימות.

נורית קורן: אם יש מאיר יגיד שיש לו תעודת פטירה, אנחנו נבוא אליהם.

נורית קורן: אנחנו נציג בפניהם את תעודת הפטירה ואז הם יצטרכו למצוא את הוגש והחלקה.

נורית קורן: יכול להיות שיהיה להם תעודת זהות, אז יהיה להם יותר קל.

נורית קורן: אם אין תעודת זהות, יהיה יותר קשה.

נורית קורן: אז זה ייקח קצת זמן עד שאנחנו נאתר.

נורית קורן: יש לנו כאן משפחה.

נורית קורן: מדובר כאן בגבר שבן כמה הוא היה, פחות או יותר?

<קריאה: בערך בן 30.

נורית קורן: אז אנחנו מדברים פה על משפחה שהיה פה איזה רקע של משהו בתוך המחנה וירו בסבא והביאו אותו לקבורה כאן.

נורית קורן: משום מה תמיד נאמר למשפחה שלא יודעים בדיוק איפה.

נורית קורן: אני ביקשתי כרגע ממכלוף לנסות ולמצוא בדיוק.

<עקיבא מכלוף: אז אני רוצה לומר לך את התשובה.

<עקיבא מכלוף: אז קודם כל אנחנו יודעים שהיעקב הזה נרצח בעין שמר.

<עקיבא מכלוף: הוא קבור אצלנו.

<עקיבא מכלוף: עכשיו תקשיבו, אני לא רוצה להשלות אתכם, אבל אני אעשה את הכל כדי שנגיע לחקר האמת.

<עקיבא מכלוף: הוא קבור אצלנו.

<עקיבא מכלוף: אני אבדוק באיזו שורה.

<עקיבא מכלוף: יכול להיות, תראו, אלוהים עוזר לי - - -

נורית קורן: כל הזמן.

נורית קורן: גם לי הוא עוזר.

<עקיבא מכלוף: גם אני איש מאמין.

<עקיבא מכלוף: הראיתי לך את הקברים האלמונים.

<עקיבא מכלוף: כנראה שאחד מהקברים האלמונים, ואם תרצו לפתוח תיעזרו בגברת הנכבדה שעושה עבודת קודש, למרות שלא אומרים שבחו של אדם בפניו - - - ממנה.

<עקיבא מכלוף: את עושה עבודת קודש ואלוהים ישמור עלייך.

נורית קורן: אז בעצם - - -

<עקיבא מכלוף: דקה.

<עקיבא מכלוף: אני התבקשתי לעזור.

<עקיבא מכלוף: אני איתרתי שיש אדם כזה שהוא קבור אצלנו.

<עקיבא מכלוף: אז אני אנסה לבדוק את העניין איפה.

<עקיבא מכלוף: כנראה שהוא אחד מהאלמונים ואם זה אחד מהאלמונים אני אקרא לך ואזמין אותך ואת תראי.

<קריאה: אבל יש - - -

<עקיבא מכלוף: אתה ביקשת דבר ואני רוצה לתת תשובה עניינית ומסודרת ולא לשכוח - - -.

<עקיבא מכלוף: אני - - - בוודאות הוא קבור פה.

<עקיבא מכלוף: בוודאות באותה שנה - - -

נורית קורן: אתה קיבלת עכשיו את תעודת הזהות שלו?

<עקיבא מכלוף: את הכל יש לי.

<עקיבא מכלוף: שאלתי איפה הוא קבור, אמרו לי יכול להיות ואני חוזר על עצמי ואל תתפסו אותי.

<עקיבא מכלוף: אני אנסה לאתר איפה באלמונים, כי גם האלמונים מסודרים לפי שורה ומספר קבר.

<עקיבא מכלוף: במידה ואני אדע ואראה את זה כקבר אלמוני, אני אקרא לך - - - תבוא כדי לראות ואם - - -אם מצאתם תבורכו.

<עקיבא מכלוף: זה מה שאני יכול לעשות.

נורית קורן: רגע, יש לי שאלה.

נורית קורן: למה הם קברו בשם אלמוני?

<עקיבא מכלוף: כי לא ידעו מי הביא אותו לקבורה.

<עקיבא מכלוף: לא ידעו.

נורית קורן: אז רגע, במקרה הזה אפשר לפתוח את הקבר ולא צריך לחכות לחוק שלי.

נורית קורן: בסדר גמור.

נורית קורן: ברגע שהוא ימצא את הקבר אנחנו נפנה למשטרה.

נורית קורן: אני אפנה למשטרה.

נורית קורן: אני אבקש לפתוח את הקבר.

נורית קורן: אנחנו נפתח ונעשה DNA.

נורית קורן: אמא שלכם בחיים?

<קריאה: האמא לא.

<קריאה: האחיות שלו.

נורית קורן: האחיות שלו בחיים, אוקיי.

<עקיבא מכלוף: זה 68.

<עקיבא מכלוף: כלומר ב-67 קבור האלמוני הזה שנקרא יעקב.

<עקיבא מכלוף: אני חושב שזה יעקב - - -

נורית קורן: - - - פנתה אלי ואמרה שלא מצאו את הקבר וכל פעם שהם הגיעו לבית העלמין פה תמיד הראו להם שני קברים, אמרו להם תבחרו – או את זה או את זה.

נורית קורן: וכרגע אנחנו יושבים עם חברה קדישא הספרדית ומנסים להבין איפה הקבר.

נורית קורן: חברים, אנחנו רוצים שקט.

נורית קורן: שקט.

נורית קורן: מאיר, שקט.

נורית קורן: מאיר אתה לא עובד עכשיו, אתה בחופש.

<עקיבא מכלוף: גיליתי את השורה של הקבר.

<עקיבא מכלוף: אתה מפריע לי.

<קריאה: שהנכדה תבוא.

<קריאה: איפה היא?

<עקיבא מכלוף: האדם שמדובר עליו קוראים לו סלים יעקב ג'רפי, בן 40.

<עקיבא מכלוף: נהרג בירייה בבית חולים עין שמר.

<עקיבא מכלוף: הוא נמצא בשורה 64.

<עקיבא מכלוף: אני גם יכול לזהות.

<עקיבא מכלוף: בשורה 64 ו-66 קבורים אלמונים.

<עקיבא מכלוף: זה קבר 66.

<עקיבא מכלוף: ב-65 קבורה בחורה, קבור גבר, עזרן שלמה וב-64 קבורה ג'יהאד - - - אנחנו ניגש ונראה את המקום כדי לאתר אותו.

<עקיבא מכלוף: אמרתי לך שאני אעשה את כל המאמצים כדי להגיע לחקר האמת.

<עקיבא מכלוף: אלוהים אוהב אותי, אז הנה התפילה.

<קריאה: שימשיך לאהוב אותך.

נורית קורן: אני עוד פעם אומרת כמו שקודם שאמרתי לכם, שאותו אחד שנרצח, המשפחה הגיעה לפה, אבל תמיד כל הזמן אמרו לה - ואני בכוונה לא רציתי לפני שהוא ידבר – כל הזמן אמרו לה שיש שני קברים.

נורית קורן: אמרו לה זה או הקבר הזה או הקבר הזה, תבחרי אחד מהם.

נורית קורן: זה מה שאמרו לה כל הזמן.

נורית קורן: אף אחד לא טרח - - -

<עקיבא מכלוף: אני לא יודע מי אמר להם.

נורית קורן: לא אתה.

נורית קורן: אנחנו לא אומרים שזה אתה.

נורית קורן: לזכותך יאמר הנה, ניסית.

נורית קורן: תודה רבה שהסכמת.

נורית קורן: נתתי לך משימה, מלאת אותה בכבוד.

נורית קורן: אנחנו יוצאים לגשם.

נורית קורן: אני אלך בגשם.

נורית קורן: אנחנו תיכף ניגש.

נורית קורן: אנחנו רק נחכה לנכדה שלו.

<עקיבא מכלוף: היא התקדמה לשם כבר.

<עקיבא מכלוף: הם כבר לא יכולים להתאפק.

נורית קורן: היא הלכה לשם.

נורית קורן: אז אנחנו יכולים ללכת לשם.

נורית קורן: חברים, תודה רבה לכולכם.

נורית קורן: תישארו בבקשה לתת למירב את כל הפרטים.

נורית קורן: איפה זה שורה 67?

<קריאה: אני לא רוצה להטעות.

<עקיבא מכלוף: הוא חדש.

<עקיבא מכלוף: הוא בספרדים חדש.

<קריאה: אני ספרדי חדש.

נורית קורן: תשלח את זה לעוזרת שלי, יש לה תמונה של הנפטר, של זה שרצחו אותו.

נורית קורן: תשלח לה את זה.

<קריאה: איפה החלקה?

נורית קורן: חשבתי שהלכת.

<עקיבא מכלוף: לא.

<עקיבא מכלוף: הלכתי להביא מטרייה.

<עקיבא מכלוף: אם את רוצה אני יכול לכבד אותך.

<עקיבא מכלוף: חלק ב', שורה 64.

<עקיבא מכלוף: תתקרבו אלי רגע.

<עקיבא מכלוף: זאת חלקה ב'.

<עקיבא מכלוף: ישי, בו דוד.

<קריאה: אני פה.

<קריאה: כולנו נרגשים.

<עקיבא מכלוף: זאת חלקה ב' וזו שורה 64.

<עקיבא מכלוף: זה קבר מספר 67.

<עקיבא מכלוף: ליד קבר 67, 68, זה זה?

<עקיבא מכלוף: הנה, ב-68 קבורה זייד לוי.

<עקיבא מכלוף: ב-65 עזרן.

<עקיבא מכלוף: אחד משני אלה הוא הנרצח.

<עקיבא מכלוף: מי, אני לא יודע.

<קריאה: אני אומר זה.

<קריאה: זה 67.

<עקיבא מכלוף: אוקיי, דקה אחת.

<עקיבא מכלוף: אברהם, תודה רבה.

<עקיבא מכלוף: הוא קבור ב-66.

<עקיבא מכלוף: קבר מספר 67.

<עקיבא מכלוף: הוא קבור פה.

<עקיבא מכלוף: 67.

<עקיבא מכלוף: ב-66 לא כתוב.

<עקיבא מכלוף: 67.

<קריאה: 67?

<קריאה: איך אתה יודע?

<קריאה: בוודאות?

<עקיבא מכלוף: אני אומר לך.

נורית קורן: כן, כי הוא יודע את המספור.

<עקיבא מכלוף: אני אומר לך.

<עקיבא מכלוף: תקשיב.

<עקיבא מכלוף: אני חוזר על עצמי.

<עקיבא מכלוף: קבר 66 זה אלמוני.

<עקיבא מכלוף: 65 זה עזרן שלמה.

<עקיבא מכלוף: קבר 68 זה זייד לוי שרה, אז הוא נמצא פה.

<עקיבא מכלוף: זה הכל.

נורית קורן: כן.

נורית קורן: טוב, אז הנה, לפחות הצלחנו למצוא.

<קריאה: יצא משהו.

נורית קורן: לפני חודשיים דיברנו על זה.

נורית קורן: אמרת לי שאתם לא יודעים, אבל תמיד לא היה פה קבר.

נורית קורן: אז הנה, את רואה, לפחות הם עשו את הבדיקה.

<קריאה: אם אפשר לעשות השכבה וקדיש, אנחנו עשרה פה.

<עקיבא מכלוף: דבר אחד, את רואה?

נורית קורן: כן.

<עקיבא מכלוף: כשעשיתי את אלה לא ידעתי מה יקרה בעוד 5 שנים.

נורית קורן: כן.

<עקיבא מכלוף: ידידי, אז זה הקבר.

<קריאה: תעשה השכבה.

<עקיבא מכלוף: הוא נרצח ב-9 באפריל 1950 והוא נקבר ב-11 באפריל 1950.

<עקיבא מכלוף: נכון מיכל?

<קריאה: אני צריך את הפרטים האלה.

נורית קורן: אז הנה, הוא ייתן לכם את כל הפרטים.

<עקיבא מכלוף: ג'רפי, אפשר לעשות השכבה וקדיש לנפטר.

<עקיבא מכלוף: אנחנו מניין.

<עקיבא מכלוף: בואו.

<עקיבא מכלוף: אני מבקש ממך תעשה השכבה.

<עקיבא מכלוף: אנחנו 10.

נורית קורן: תיכף יתנו לך את השם.

<קריאה: אז נגיד משנה ואת ההשכבה ואז נוכל להתפלל.

<קריאה: אומרים את השם של האמא או את השם של האבא?

<קריאה: של האמא.

<עקיבא מכלוף: חכו רגע, אתה מדבר על - - - אני לא רוצה - - -

נורית קורן: זה לא יאומן.

נורית קורן: לא האמת שאת תמצאי.

נורית קורן: סוף סוף לסבא שלך תהיה מצבה כמו שצריך ואנחנו נבוא - - - היא הנכדה שלו.

נורית קורן: אמא שלה ראתה את אבא שלה נרצח.

נורית קורן: (תפילת השכבה ומשנה) (קדיש)

<ישי: אבא שלו זיכרונו לברכה והסבתא שלי אחים.

<ישי: אז אני מאד מקווה שאביבה, כנכדה, גרמה נחת לצוואה של אמא שלה שרצתה למצוא אותו, ואני מקווה שגרמתי נחת להורים שלי, לסבתא שלי, לכל המשפחה.

<ישי: עשינו את זה.

<עקיבא מכלוף: ברשותך, אני רוצה לומר.

<קריאה: מאז שנות ה-50.

<עקיבא מכלוף: היות וחיפשתם ומצאתם, אני לא רוצה להתערב בזה, אבל אם תעשו DNA וזה האדם, אני מציע שתעשו לו מצבה ולא יהיה - - -

<קריאה: ברור.

<קריאה: בוודאי שכן.

<עקיבא מכלוף: סליחה, אני לא מתערב.

<עקיבא מכלוף: אני רוצה להגיד לך גברתי, אני לא מהלל את עצמי, הרי יהללך זר ולא פיך, זה המעשה שעשיתי לפני חמש שנים, הנה התוצאה, אלוהים ישמור עלינו ועל כולנו.

נורית קורן: נכון.

נורית קורן: אמן.

<עקיבא מכלוף: כשבאו ודרכו ולא ידעו.

נורית קורן: נכון, לא ידעו.

<עקיבא מכלוף: שמתי רבע מיליון שקלים באדמה כדי לעשות לאלמוני.

נורית קורן: וזה חסד עם המתים.

<עקיבא מכלוף: זה חסד עם המתים.

<עקיבא מכלוף: את יודעת שאנחנו - - - עם המתים, אני רוצה להסביר לך.

<עקיבא מכלוף: אם אני עושה חסד עם אדם חי בתקווה שהוא יחזיר לי, המת לא יכול להחזיר לי.

<עקיבא מכלוף: זה חסד אמת.

נורית קורן: נכון.

נורית קורן: שכרך ישולם.

<עקיבא מכלוף: גם שכרך, גברתי.

<עקיבא מכלוף: זה בזכותך מצאנו.

<עקיבא מכלוף: אם את לא פה, אני לא יודע, אנחנו לא יודעים.

<עקיבא מכלוף: ביקשת דוד?

<עקיבא מכלוף: קיבלת.

<קריאה: שוטר רצח אותו מהמחנה?

<קריאה: כן, לקחו אותו מהמחנה ולא אמרו לנו איפה הוא קבור, שום דבר.

<קריאה: הוא נעלם.

<ישי: - - - עד היום לגביו פרטים.

<אביבה: הגעתי עד למצב שהכנסתי את תעודת הזהות שלו, חסום.

<אביבה: אין מידע.

<אביבה: אין כלום.

<אביבה: אמא שלי הייתה מגיעה לפה, אמא שלי הייתה בוכה בין כמה קברים.

<אביבה: אני זוכרת בתור ילדה קטנה.

<אביבה: הייתה בוכה והיו אומרים לה או זה או זה, תבחרי.

<עקיבא מכלוף: היא הייתה פה?

<אביבה: כן, כן.

<עקיבא מכלוף: פה לא היה קבר.

<עקיבא מכלוף: פה הייתה אדמה.

<אביבה: זה לא היה קבר.

<קריאה: היא לא זוכרת כלום.

<קריאה: היא הייתה ילדה קטנה.

<עקיבא מכלוף: זה כמו שהראיתי לך, בדיוק.

נורית קורן: אפילו לא אמרו לה איפה בדיוק.

<עקיבא מכלוף: השאלה את מי היא שאלה.

נורית קורן: אנחנו לא יודעים.

<אביבה: את חברת קדישא בזמנו והוא היה מביא אותה, לא יודעת לאיפה הוא היה מגיע איתה, עד לפה.

<אביבה: הוא היה אומר לה תבחרי פה או פה.

<עקיבא מכלוף: גברת, סוף מעשה, תודה לאל.

<עקיבא מכלוף: ברוך השם.

<אביבה: ברוך השם.

<עקיבא מכלוף: אני רואה אותך דומעת בנשמה, לא בעיניים.

<עקיבא מכלוף: אני רק רוצה לומר לך, נורית - - -

נורית קורן: מה את אומרת עכשיו?

נורית קורן: מרגש.

נורית קורן: אז הנה, קיים את הצוואה וזיכיתם אותנו בקיום של צוואה.

<קריאה: רק בשביל זה היה כדאי לבוא.

<עקיבא מכלוף: אני יכול לשאול אותך שאלה?

<ישי: אני אמרתי לאביבה שאני פגשתי ואמרתי גם לאלי, פגשתי את חברת הכנסת קורן, בזמנו - - -, התחלתי לספר לה את הסיפור, כי אנחנו בקשר טוב אני ואביבה.

<ישי: היא אמרה לי תשמע, אתה יודע מה, שמעתי את הסיפור הזה.

נורית קורן: נכון.

<ישי: אמרת לי שיש כאן סיור ביום שני בשתים עשרה, שתים עשרה וחצי, אמרת לי מחנה דוד.

<ישי: אמרתי לעצמי אני בא.

<ישי: התקשרתי לאביבה, חולה, זריקות בגב, אמרתי לה אביבה לא מעניין אותי, את מגיעה אלי, אני לוקח אותך למחנה דוד.

<ישי: היום מוצאים את הקבר.

נורית קורן: אז הנה.

<ישי: זה סיעתה דשמייה, אני אומר לכם.

נורית קורן: נכון.

<ישי: זה מעמד מרגש, כי כל הזמן שמענו את הסיפורים כילדים.

<ישי: הזמן הלך, עוד 10 שנים, עוד 20 שנה, עוד 30 שנה.

נורית קורן: 67 שנים.

<עקיבא מכלוף: אני רוצה לומר לך עוד דבר, למרות שאמרתי לך אותו.

<עקיבא מכלוף: אני מתחייב לעשות בשבילך.

<עקיבא מכלוף: זה למען השם.

<עקיבא מכלוף: כל מה שתבקשי מאיתנו אני אנבור ב-70 מקומות כדי להגיע לחקר האמת, כמו שעשיתי היום.

נורית קורן: תודה רבה.

<עקיבא מכלוף: מגיע לך.

נורית קורן: אנחנו מודים לך.

<עקיבא מכלוף: אני רוצה לומר לך, כשאת תפגשי את הבחור הצעקן, הוא אמר לי אתה מורם מעם והוא פגע בי.

<עקיבא מכלוף: לא עניתי לו.

<עקיבא מכלוף: תעני לו את, לא אני.

<עקיבא מכלוף: הבלגתי.

<קריאה: הרב לא צריך.

<קריאה: לא, הוא אמר את זה מתוך כאב.

נורית קורן: אני ביקשתי מאיציק קודם לדבר איתו.

נורית קורן: אני אומר לך, האנשים האלה באו עם ציפיות מאד גדולות וזה מה שקורה פה.

נורית קורן: אנשים רוצים כבר לקבל תשובות.

נורית קורן: אנשים רוצים לראות קבר.

נורית קורן: אנשים רוצים לראות משהו.

<עקיבא מכלוף: הוכחתי לך קבל עם ועדה.

<עקיבא מכלוף: ביקשת ממני נתון, ביקשתי שיתנו לי פרטים.

<עקיבא מכלוף: ביקשתי מהפקיד שלי לך ותעשה את כל העבודה.

<עקיבא מכלוף: נבר בהכל וקיבלת את התשובה והנה התשובה.

<עקיבא מכלוף: יותר מזה?

<עקיבא מכלוף: באמת.

נורית קורן: וזה לקח אפילו לא חצי שעה.

נורית קורן: בוא לכאן, גם אתה תהיה בתמונה.

<קריאה: אדון מכלוף כתוב: אל תשפוט אדם בשעת כעסו.

<עקיבא מכלוף: לא, אבל אי אפשר לבוא ולהגיד לי מורם מעם.

<קריאה: לא, לא, אל תשפוט אדם בשעת כעסו.

<עקיבא מכלוף: אני בא ליד חברת הכנסת.

<עקיבא מכלוף: התאהבתי בה.

נורית קורן: יפה, זה עובד מצוין.

נורית קורן: נתן לך את הפרטים והוא עכשיו רוצה לוודא שאתה הגעת למקום הנכון.

נורית קורן: עובד מצוין.

<אברהם בריקמן: אני לא בדעה לפתוח לקחת DNA, כי זה ממש מדויק.

<קריאה: זה מדויק, לא צריך.

נורית קורן: אני בודקת עכשיו את הרישום.

<אברהם בריקמן: יש לי פה מספר קברים.

<אברהם בריקמן: בתחילת השורה ש - - - 54.

נורית קורן: בסדר, אני בודקת עכשיו.

נורית קורן: אנחנו נלך למשרד הפנים, נקבל את כל הניירת, את כל הדברים ואנחנו נראה.

נורית קורן: אני אעשה שאלה ואבדוק אם כן צריך או לא צריך.

נורית קורן: אני אעשה שאלת רב, אני אראה בדיוק מה ואנחנו נחליט אז, כי הרישומים שלכם נראים לי אותנטיים.

<אברהם בריקמן: אין יותר אוטנטי מזה, כי זה 64, ו-67 זה פה.

נורית קורן: בסדר, אז אני רק אשאל, אני אברר את כל הפרטים.

נורית קורן: אם יגידו לי שאין צורך לעשות DNA, שהזיהוי הוא ודאי, אז אנחנו נשאל אותם והם יחליטו.

<אביבה: אמא שלי שומעת ורואה, היא יודעת.

<אביבה: הצלחתי.

נורית קורן: כל מסמך שיש לכם תשלחו לנו.

נורית קורן: אנחנו שולחים.

<עקיבא מכלוף: כן, כן, בבקשה רבה, נעשה לכם.

<עקיבא מכלוף: אני אמרתי לך בראשית דבריי, אני אעשה את הכל כדי שאת - - -

נורית קורן: בסדר גמור, אבל אני פשוט רוצה לייעל את העבודה, שלא נפנה אליך פעמיים.

נורית קורן: מראש תעשה תיק, כל מה שיש לך, את כל הפרטים שיש לך תשלח לנו.

<קריאה: היחידים שיפנו זה או אני או שלומי בשמי, בסדר?

<קריאה: זה אותו דבר.

<עקיבא מכלוף: - - - מברך יצא היום על התשובה הזו.

<עקיבא מכלוף: נכון?

נורית קורן: ברוך השם.