הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, כנסת 20, פרוטוקול מספר 190, 2017-09-18 11:00

עאידה תומא סלימאן: רק לפני שאת מתחילה את המצגת אני רק אגיד שתי מילים.

עאידה תומא סלימאן: קודם כל כמובן בוקר טוב.

עאידה תומא סלימאן: אני חייבת לכולם התנצלות על האיחור.

עאידה תומא סלימאן: בדרך כלל כשמחייבים אותי אני מדייקת בזמן אבל היום הכל היה מטורף.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו תכננו את הביקור הזה כבר הרבה זמן לאחר שהוועדה עשתה סיור בנווה תרצה ונפגשנו שם גם עם הנציגות של הרשות וחשבנו שמאוד חשוב להגיע ולראות איפה בעצם עובדים על השלב של אחרי.

עאידה תומא סלימאן: היום גם באופן מפתיע יש לנו התכנסות של הכנסת של מליאת הכנסת, דבר שאנחנו עכשיו בפגרה, אז אנחנו לא אמורים לקיים ישיבות, יש ישיבה, כך שאף אחד מחברי הכנסת האחרים לא היה יכול להצטרף.

עאידה תומא סלימאן: אז שוב תודה שהתכנסתם, תודה שחיכיתם.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

<רונית שפירא: על פי ההבנות ומחקרים מהארץ ומהעולם והניסיון שלנו בשטח, פשיעת נשים בעצם נתפשת בראייה מגדרית עברייניות נשים בפשיעה נתפשות כסוטות ומפירות בשלוש רמות של הפרות:

<רונית שפירא: הפרת הוראות החוק אבל גם הפרת התפקיד הנשי והפרת התפקיד האמהי.

<רונית שפירא: הן בעצם נחשבות כמי שנמצאות מחוץ לזירה, מחוץ למקום הטבעי שלהן, המקום הטבעי הוא בבית עם המשפחה, out of place.

<רונית שפירא: גם לפני המאסר הן נתפשות במקום שולי כאשר הכניסה לכלא מהווה את החותם הסופי ומתייגת כבר קבוצה שתויגה קודם לכן.

<רונית שפירא: גם שיקולים מגדריים נכנסים להליך הענישה והאכיפה.

<רונית שפירא: הענשת נשים על עבריינות היא גם ענישה על הפרת הסדר החברתי, על סטייה מהציפיות החברתיות.

<רונית שפירא: נכנסות שאלות לגבי המסוגלות ההורית שלהן, המסוגלות שלהן להיות נשים מתפקדות במערכת הביתית והמשפחתית והשאלות האלה קשורות לתהליך הענישה והרבה פעמים גם לתהליך השיקום בקהילה.

<רונית שפירא: רוב הנשים שמגיעות לכלא סובלות מעוני ומתנאי דלות מתמשכים.

<רונית שפירא: חייהן מאופיינים בניידות ותלישות, הן בודדות, הן חסרות תמיכה, מרוחקות חברתית.

<רונית שפירא: ופה גם, בשונה מגברים שבדרך כלל נקודת המפנה מתרחשת בחזרה לזירות של משפחה ועבודה שם הם יכולים לקבל כוח ומשתקמים אצל נשים הזירות האלה ממשיכות להוות זירות לחוויה של ניצול ואלימות.

<רונית שפירא: אני רוצה להגיד לגבי נשים - - - מהחברה הערבית - - - החזרה שלהן לקהילה קשה שבעתיים בגלל מבנים מסורתיים ופטריאכלים המתייגים כשהן חוזרות אליהן ובעצם התיוג גם במשפחה וגם בקהילה הקטנה, הכפרית, הוא הרבה יותר גבוה.

<רונית שפירא: הן גם מצד שני לא יכולות לעזוב את המשפחות והן נשארות מאוד בודדות והמורכבות של הטיפול בהן היא נוספת.

<רונית שפירא: מאפייני האסירות הם אוניברסליים בארץ ובעולם.

<רונית שפירא: המאפיינים של דלות ועוני ומצוקה מתמשכת למרות שהן בעצם מעורבות בכל סוגי הפשיעה כמו גברים בשיעורים אחרים, החל בעבירות רכוש, בעבר הפרופיל היה של עבירות רכוש וגניבות פעוטות ערך בעיקר לשימוש בסמים, היום הפרופיל של העבירות משתנה.

<רונית שפירא: שיעור העבירות משתנה.

<רונית שפירא: הן מעורבות גם בסחר בסמים וסיוע - - - ואלימות.

<רונית שפירא: באופן כללי הן מבצעות הרבה פחות עבירות מגברים, העבירות שהן מבצעות פחות חמורות והשיעורי חזרה שלהן נמוכים יותר.

<רונית שפירא: בישראל, נכון להיום, שוהות בכלא 183 אסירות שהן שפוטות ועצורות.

<רונית שפירא: העצורות מגיעות אחר כך נשפטות אז הן גם אוכלוסייה שלמה שמטפלת בה.

<רונית שפירא: רובן בגילאי 22 עד 40.

<רונית שפירא: 75% מהן אימהות לילדים.

<רונית שפירא: אז כמו שאמרתי רוב האסירות עניות, חסרות דיור קבוע, נעדרות אמצעים ונתמכות ברשויות, חסרות מיומנויות וכישורים מקצועיים.

<רונית שפירא: פה אפשר לראות פילוח נכון לחודש אפריל 2017 שנותן איזשהי תמונה מייצגת לחצי שנה-שנה של שיעור מעורבות של נשים בעבירות שונות.

<רונית שפירא: אפשר לראות שנשים מעורבות ב-34.25% בעבירות של תקיפה.

<רונית שפירא: זאת בהחלט עלייה מהשנים האחרונות אבל כמו שאמרתי הפרופיל של הנשים והסיבות שמתוכן הן הגיעו לעבירות של אלימות הוא פרופיל זהה.

<רונית שפירא: בתוך עבירות תקיפה נכנסות עבירות של אלימות בתוך המשפחה, הרבה פעמים כלפי בני זוג שהתעללו בהם במשך שנים והתקיפה מהווה מעשה של הפסקת האלימות מבחינתן, אבל גם עבירות כלפי עובדי ציבור, תקיפות סתם, עבירות של תקיפה, אלימות נוספת בתוך המשפחה.

<רונית שפירא: הרקע המשפחתי של אסירות בדרך כלל רווי בבעיות, תופעות שכיחות של אלכוהליזם, התמכרות לסמים, מחלות נפש, בעיות רפואיות ומנטליות.

<רונית שפירא: משפחות דיספונקציונליות, מתפקוד חלקי ועד חוסר תפקוד מוחלט.

<רונית שפירא: רובן חוו התעללות פיזית, מינית, נפשית והזנחה קשה - - - התעללות - - - 90% מהן מדווחות על כך.

<רונית שפירא: קיימת אצלן מעורבות קודמת בעבריינות או התנהגות חריגה כמו בריחות מהבית, שוטטות, שימוש בסמים, עבר פלילי קודם.

<רונית שפירא: הן מתארות תחושה כללית של חיים מלאי כאב וסבל וחסרי תכלית.

<רונית שפירא: הגישה המקובלת להבין איך נשים בעצם הגיעו לפשיעה על ידי חוקרות פמניסטיות ומחקרים מהארץ ומהעולם זאת גישת מסלול החיים שבעצם ההבנה היא שנשים מתוך הקורבנות שהן חוו קיים קשר ספירלי בין מסלול חיים עברייני של הנשים - - - בין עברן הקורבני לבין העבריינות.

<רונית שפירא: ככל שחווית הקרבן עוצמתית יותר כך עולה הסבירות למעורבות ב- - - הן מתנסות גם בדרך כלל במספר סוגים שונים בו זמנים של קרבנות: פיזית, נפשית, רגשית, הזנחה, מינית כמובן.

<רונית שפירא: כאשר הפנייה שלהן לסמים או לאלכוהול וגם לזנות ולגניבות בעצם זה אסטרטגיות של ריפוי עצמי, של התמודדות, הסמים מהווים ממש תרופה אנטי טראומתית שמטפלת בשלל הסימפטומים הקשים שנוצרים כתוצאה מהטראומה ולאחר שהן מתמכרות לסמים ופוגשות את חיי הרחוב אז הדרך לעבריינות היא קצרה.

<רונית שפירא: אז אסירות כקורבנות סובלות מקשת שלמה של בעיות ופתולוגיות נפשיות.

<רונית שפירא: הקורבנות מובילה ללחצים רגשיים, לשנאה עצמית, לדיכאון, חוסר יכולות לפתח תחושות אמפתיה, התנהגות אימפולסיבית ותוקפנית בגילאי ההתבגרות והבגרות, ולכן קיים סיכון לבעיות נפשיות ומעורבות בפשיעה.

<רונית שפירא: נשים בכלא מצבן הגופני ירוד גם כתוצאה מתנאי חיים קשים ועוני.

<רונית שפירא: התנהגויות של סיכון, יחסי מין בלתי מוגנים, חוסר במאשבים פיננסיים גורם לאי פנייה לקבלת שירותים רפואיים נתונים.

<רונית שפירא: הן סובלות ממחלות שונות, מחלות זיהומיות ואחרות, אסטמה, סכרת, צהבת, מחלות מין, שיעור התחלואה שלהן גבוה.

<רונית שפירא: עכשיו אני רוצה לדבר על כאב המאסר העיקרי של נשים, כאב המאסר זה מונח שטבע חוקר בשם סייקס ב-1958 שדיבר על כאבי המאסר של אסירים, דברים שלאו דווקא נובעים מהכליאה ומהפגיעה הפיזית אלא מהפגיעה באישיות של האסיר, מטרות החיים שלו, הערכה עצמית ותחושת הביטחון.

<רונית שפירא: מדובר בספרות על מספר כאבים מרכזיים: כאב הסטיגמה ממאסר, כאב איבוד האוטונומיה, כאב שלילת הפרטיות, חסך ברגישות לצרכים ושירותים ואבדן ביטחון אישי.

<רונית שפירא: אבל הכאב העיקרי והקשה ביותר של נשים במאסר הוא כאב הפרידה מהילדים וכאן שוב נכנס גם העניין המגדרי, זה גם הפרידה מהילדים אבל זו גם הבושה הגדולה על פירוק המשפחה, על איבוד סטטוס האימהי, הן מרגישות רגשות אשם ובושה כתוצאה מבגידה בתפקיד המגדרי המצופה מהן.

<רונית שפירא: בכלא הן עוסקות באופן בלתי פוסק בדאגה וחרדה בשלום הילדים, הן לא מצליחות ומחקרים מראים שגברים יודעים לנתק את עצמם בזמן המאסר מהקשר לילדים, הם סומכים על בנות הזוג, על אחיות, על אמהות שימשיכו ויטפלו בילדים אבל אמהות לא מצליחות לעשות את זה.

<רונית שפירא: יש סיטואציות מאוד מאוד קשות שנשים יוצאות לוועדות תכנון טיפול בקהילה מהמאסר הן נודדות לפעמים מעל 24 שעות - - - ברחבי הארץ לוועדה וישנות בבתי מעצר ומגיעות אזוקות וכבולות לוועדה.

<רונית שפירא: זה מראות מאוד מאוד קשים, הן יושבות שם במנותק מהוועדה כשגורל הילדים מוכתב על ידי מי שמופקד כרגע על שלומן, מסגרות חלופיות.

<רונית שפירא: כשהן נשפטות שוב על הבגידה בתפקיד האמהי הן הרבה פעמים חוזרות ממש מפורקות לכלא אנחנו שומעות את זה גם מהעובדות הסוציאליות, גם מהנשים עצמן, מתפרקות כבר בשער, זה יכול להגיע למצבים של חיתוך ורידים, של ניסיונות אובדניים וזה דיכאון שנמשך זמן רב.

<רונית שפירא: מטרת האיחוד מחדש של האמא עם ילדיה היא המטרה המרכזית של האם במאסר וזאת המוטיבציה הכי גבוהה שלה לשינוי.

<רונית שפירא: הרבה פעמים זה יושב על ציפיות לא ריאליות מהאיחוד המחודש כי הן בעצם חוזרות עם אותם דפוסים ועם אותם מודלים הוריים חסרים שלא התפתחו בצורה רציפה בילדות שלהן וללא שיקום מותאם הן חוזרות, ככה יש סיכון למועדות ולחזרתיות חוזרת לכלא, ואז מתחילה תופעת הדלת המסתובבת.

<רונית שפירא: אנחנו יודעים שנשים שלא מצליחות להגשים את הציפיות שלהן מהאיחוד מחדש בעצם פה יש משבר, זה מצב סיכון לחזרה למאסר.

עאידה תומא סלימאן: מה אחוז החזרה של הנשים למעגל של המאסר והפשיעה?

<רונית שפירא: משהו כמו 25% - - -

<ד"ר רותם אפודי: 25% אחרי חמש שנים מיום השחרור.

אריה ביבי: אחוז קטן מאוד יחסית באחוזים אחרים הנוער זה האחוז הכי - - - אחר כך הבוגרים באחוז של 55%, הגענו יחד ל-70%.

אריה ביבי: הנשים הן האחוז הכי קטן בין האחוזים שאנחנו נתקלים בהם בדלת המסתובבת.

אריה ביבי: כי גם השוני בין הגברים לבין הנשים שלשופט כשמגיעה אישה היד שלו יותר כבדה על העט ועל המאסר.

אריה ביבי: כי זה לפעמים הן עם תינוקות ולפעמים המקרים - - - ככל שהוא יכול לא לתת לה מאסר אז הוא ישתדל לעשות את זה.

<נורית יכימוביץ'-כהן: אני רוצה רק לציין שלפי הנתונים של שב"ס שיש אצלנו 52% מהאסירות הפליליות נמצאות במאסר חוזר.

אריה ביבי: את צודקת.

אריה ביבי: אבל אנחנו מדברים על - - - מטופלות שנמצאות אצלנו זה נע בין 20%-28%.

אריה ביבי: אנשים שלא עוברים - - - השליש אז זה מגיע ל-50%-52% אבל עדיין זה פחות מאוכלוסיה כמו הנוער והגברים.

אריה ביבי: כי הטיפול, תראי מה עושה הטיפול, הוא בעצם - - -

<קריאה: לפי מה שדיברת אסירים פליליים 78% מתוכם נמצאים ב- - -

עאידה תומא סלימאן: כן השאלה מה היחס בין אלה שמקבלות טיפול לאלה שלא.

עאידה תומא סלימאן: כלומר, מה כמה מאלה המשוחררות כן מקבלות טיפול וזה מוריד את החזרה שלהן למעגל.

<ד"ר רותם אפודי: מתייחס לנשים שאנחנו מתקשים להציע להן מענים בעיקר בגלל המורכבות של ה- - -

אריה ביבי: זה דיי מורכב.

אריה ביבי: אנחנו יודעים שבעדה הבדואית זה דיי מורכב, אצל הדתיים זו בעיה לא קלה וזו בעיה.

<קריאה: במגזר הערבי גם.

אריה ביבי: אני אמרתי, במגזר הבדואי, ערבי ודתי.

עאידה תומא סלימאן: אין מגזר בדואי.

עאידה תומא סלימאן: יש מגזר ערבי שיש בתוכו בדואים.

אריה ביבי: אני לא מחלק את זה כפוליטיקאי, אני מחלק את זה כבעל מקצוע.

אריה ביבי: בעל מקצוע בדרום יש לנו את המגזר הבדואי שהנושא הוא שונה קצת מהמגזר האחר.

אריה ביבי: למשל, נצרת לא דומה לרהט.

אריה ביבי: זה מה שאני מתכוון.

<רונית שפירא: הדיון הזה הוא מאוד חשוב אנחנו רצינו להגיע אליו ולהקדיש לו את רוב היום אז אני ככה רוצה לסיים ושנמשיך לדבר.

<רונית שפירא: בהמשך לכאב המאסר העיקרי שהוא הפרידה של האמהות מילדיהם אני רוצה לדבר גם על כאב הילדים שהפרידה מהם גורמת למגוון רב של בעיות התנהגותיות של רגרסיות, רמת חרדה גבוהה, ירידה בלימודים, נסיגה בתפקודים חברתיים, נטייה לדיכאון, בעיות אכילה ושינה, הרטבת לילה, התפרצויות זעם, קושי ביצירת קשרים עם ילדים ושמירתם, דימוי עצמי נמוך.

<רונית שפירא: אוכלוסיית הילדים נמצאת בסיכון גבוה לפני, בזמן ולאחר המאסר שלהם והם גם נלכדים במעגל קסמים שמשמר את הבדידות והבושה כיוון שבהרבה מאוד מקרים הנשים לא מספרות להם על המאסר או מספרות חלקיקי אינפורמציה, ולמרות שהם כנראה יודעים בתוכם את התמונה הם מבינים שהם צריכים לשמור על האם ולהגן עליה ולא לדבר בתוך הסביבה שלהם על מה שקרה וככה הם נלכדים במעגל של בדידות ובושה.

<רונית שפירא: באופן כללי חווית המאסר עבור אישה היא חוויה של השפלה ופחד.

<רונית שפירא: הרבה פעמים היא משחזרת בכלא את החוקים שהיא למדה בבית, אל תדברי, אל תרגישי, אל תבטחי משום שהכלא הוא מסגרת היררכית ומשחזרת את יחסי הכוח ובעצם האישה נכנסת למצבים רגרסיביים והיא עשויה לחוות טראומה חוזרת.

<רונית שפירא: לחלק מהאסירות, חשוב להגיד, שהכלא כן מהווה גם מסגרת שהיא אתנחתא, מסגרת מגוננת שבה החוקים הם ברורים והיא יודעת מה מקומה ומה צריך לעשות והיא מצליחה להתארגן מחדש.

<רונית שפירא: גישת הטיפול ברשות לשיקום האסיר התפתחה על סמך ההבנות הייחודיות האלה כבר לפני 25 שנה.

<רונית שפירא: פיתחה אותם ד"ר ענת גור שככה היוותה את עמוד התווך בנושא של שיקום נשים.

<רונית שפירא: ההבנה היא שהטיפול בנשים מחייב טרמינלוגיה ופרקטיקה נבדלים משל גברים שצריך להציב אותם במרכז.

<רונית שפירא: הטיפול מתייחס גם, מסתכל על האישה בעדשת הטראומה ולא בעדשת העבירות.

<רונית שפירא: הטיפול מורכב מההבנה שהאסטרטגיות שבהם היא השתמשה וכתוצאה מהם היא הגיעה לכלא, הטיפול צריך להתרכז שם.

<רונית שפירא: טיפול כוללני של גמילה מסמים, התמודדות עם טראומות של גילוי עריות, הזנחה, אלימות פיזית ונפשית, רכישת כישורי חיים, כישורי תעסוקה.

<רונית שפירא: בהקשר הזה הנושא של רכישת כישורי הורות והמענים - - - התעסוקה הוא מענה שניתן חלקית כרגע לאור היכולות הכלכליות של רש"א.

עאידה תומא סלימאן: מה זאת אומרת חלקיות?

<רונית שפירא: שבמרכז הזה שאנחנו יושבות בו יש כוח ייעודי לתעסוקה, להכוונה ולהכשרה ייעודית של נשים עם תעסוקה ובפריפריה, בצפון ובדרום, אנחנו מסתמכות בעיקר על מתנדבות ואין לנו את היכולת כרגע לגייס עובדת שזה התפקיד הייעודי שלה, כולל נסיעה לאיזורים, הפריסה מאוד רחבה בצפון, ולעבודה בתוך הקהילה להכשרה תעסוקתית.

עאידה תומא סלימאן: אתם לא עושים את הקשר עם מרכזי התעסוקה שנמצאים בכל מקום עכשיו?

עאידה תומא סלימאן: לפחות באוכלוסייה הערבית יש מרכזי תעסוקה - - - שבעצם גם מעבירים הכשרות וגם מכינים לחיי התעסוקה.

<קריאה: אנחנו כן בקשר.

<קריאה: מה שבעצם רונית אומרת זה ש- - - נמצאת ב- - - תקציבי די מוגבל.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת.

עאידה תומא סלימאן: מאוד.

<קריאה: אין ספק שהצרכים רבים ולא כל המשאבים האופטימליים שהיינו רוצים להעניק אנחנו יכולים לאפשר אותם, בין היתר גם בנושא התעסוקה של - - -

אריה ביבי: אנחנו גם בודקים למשל בצפון כמה משרות של עובדות דווקא במגזר הערבי שהן יודעות את השפה וזה נוח.

אריה ביבי: למשל, באוכלוסייה הבדואית אנחנו בודקים בדרום ובצפון.

אריה ביבי: אני אפילו ישבתי עם מנכ"ל - - - אז אנחנו חולמים על להקים משהו במכללה לתת מענה גם לתעסוקה לגברים וגם תעסוקה לנשים.

אריה ביבי: כמובן אני מדבר רק על משוחררים.

אריה ביבי: אני לא מדבר על כלל האוכלוסייה.

אריה ביבי: אנחנו גם עשינו רכזת בצפון שהיא דוברת את השפה שאנחנו יכולים להעסיק אותה.

אריה ביבי: כמובן, אחרי מכרז.

אריה ביבי: האוכלוסייה הערבית, לא רק הנשים, כל האוכלוסייה הערבית לדעתי לא מטופלת מספיק.

אריה ביבי: אין מספיק עובדים סוציאליים אין מספיק.

אריה ביבי: אחד זה מחוסר תקציב שלנו ושתיים, לא תמיד הגישה לכל מקום, בחורה שנוסעת לבד היא מוכנה לפגוש את אותו אחד או אותה אחת שיש להם עבר לא קטן והיא צריכה לפגוש אותו ביחידות.

אריה ביבי: לכן היום אני מכניס שתי משרות, ארבע חלקי משרה שזה חצי, חצי, חצי, חצי לרכזי מתנדבים.

אריה ביבי: רכזי מתנדבים שבאים מהגמלאים של המשטרה, מהגמלאים של שב"ס ומהגמלאים של משרד הרווחה והם יתנדבו אצלנו ואז לכל אחת כזו יהיה לה גם מלווה.

אריה ביבי: זאת אומרת היא הולכת ויהיה לה מלווה שהיא לא תהיה לבד לא באיזה כפר וגם לא בעיר.

אריה ביבי: לא תהיה במוצקין לבד וגם לא תהיה ב- - - לבד והיא גם לא תהיה - - - אלא יהיה לה מלווה שהוא ילווה אותה, הוא יעמוד ליד הדלת, אם היא תזדקק לו אז הוא יהיה זמין וזה מה שאנחנו מתכוונים לעשות ואז יהיה לנו, הצעירות שלנו, שעובדות ברש"א סה"כ רובן הן צעירות ואם היא תהיה איתו ביחידות כי היא חייבת ביחידות כי היא חייבת לדסקס איתו גם על דברים אז יהיה לה מלווה ויהיה לה יותר ביטחון לגשת לכל המקומות האלה שהיום אנחנו ניגשים אליהם.

עאידה תומא סלימאן: אולי כדאי לדעת בכלל מה השירותים הקיימים כי אנחנו - - - זה לא יתן ממש תמונה למרות שיש לי גם מה להגיד על כל הנושא של ה- - - אבל אנחנו נראה איך, מה המפה הכללית של המטופלים.

<רונית שפירא: מבחינת הטיפולים הבאים יש לנו גם עבודה משותפת וכוח אדם משותף עם הכלא בנושא פרוייקטים משותפים שאנחנו עוסקים בהם, פרוייקט הקשור ופרוייקט הדגל, פרוייקט אסירות אמהות וילדיהן שכבר פועל למעלה משמונה שנים שבהן באמצעות הנחייה משותפת של שב"ס ורש"א נשים משתתפות בקבוצת אמהות ongoing בכלא.

<רונית שפירא: אחת לחודש הילדים זוכים לביקורים, האמהות זוכות לביקורים נרחבים של שלוש שעות של ילדים בכל הארץ.

עאידה תומא סלימאן: אני הבנתי שיש בעיות עם ההסעות של הילדים.

<אילנה קרוז': אין לנו תקציב להסעות.

<אילנה קרוז': בעבר היה תקציב ייחודי לפרוייקט הזה לאורך תקופה - - - אנחנו פועלים במסגרת הנתונה במקסימום האפשרי.

<אילנה קרוז': אבל מה שכן חודש זה המשך של פרוייקטים - - - בקהילה.

<אילנה קרוז': זה משהו שכרגע חדש.

<רונית שפירא: הוא לא בדיוק חדש כי הוא פרויקט מבני.

<רונית שפירא: הוא לא פרויקט בבסיס התקציב ש- - - שזה משהו - - - ארגוני חיצוני.

<רונית שפירא: המענה של רש"א בתחום הזה - - -

אריה ביבי: הנושא הזה כן נספר באיזשהי צורה כי אני עכשיו יש לנו תכנית שנקראת תכנית פר"ח.

אריה ביבי: התכנית הזו עד לפני שנה תוקצבה ב-200 אלף.

אריה ביבי: השנה, אני תקצבתי אותה ב-600 ומשהו אלף.

אריה ביבי: כמה בדיוק גדעון?

<גדעון ביאלר: 1.2 מיליון עד סוף 2018.

אריה ביבי: 1.2 מיליון בשנתיים כמעט, שנה וחצי.

עאידה תומא סלימאן: שזה מה בדיוק?

אריה ביבי: בתכנית פר"ח לוקחים סטודנטים, זה לא משנה מאיזה מגזר, סטודנטים - - -

עאידה תומא סלימאן: כלומר תכנית פר"ח של ה- - -

אריה ביבי: בדיוק, שלנו.

אריה ביבי: מיועדת לילדי אסירים בלבד כאשר סטודנט רוצה לחנוך ילד של אסיר הוא מקבל מאיתנו מלגה.

אריה ביבי: ואז היא או הוא, סטודנט, ניגש לתלמיד הבייתה, עוזר לו בשיעורי הבית, עוזר לו בכל הדרכים שהוא צריך - - -

עאידה תומא סלימאן: זה לא אותה התכנית - - -

אריה ביבי: מתוך פרח אנחנו את ההסעות, את שומעת היות וגדעון מרכז את פר"ח אז תבדקי כמה תקציב זה עולה, תסכמי עם גדעון ואנחנו מתוך פר"ח נוציא את התקציב כי אנחנו בנושא של פר"ח נדמה לי שאנחנו לא מסוגלים להוציא את כל התקציב.

אריה ביבי: זה יעמוד על המיליון, יש לנו איזה 100-150 אלף שאנחנו יכולים לנייד את זה לדבר הזה.

<גדעון ביאלר: בגדול, חברת הכנסת, זה פרויקט שעובר עם 7000 ילדים משנת 86, רץ 30 שנה, ומותאם גם לילדי אסירות בעבר וגם היום השארנו מועמדות בתוך הכלא שמיועדות לפרויקט הזה.

<שרון הרשברג: כן אבל יש קושי מאוד גדול, אני לא יודעת אם רק בנווה תרצה או בכלל הארץ, גם לגברים, אבל יש קושי מאוד גדול בגלל כל מיני תנאים של פר"ח שהם רק באזורים מסויימים, רק בבתי ספר מסויימים ובפועל אנחנו לא באמת מגיעים - - -

<גדעון ביאלר: אמת, אנחנו עובדים על זה.

עאידה תומא סלימאן: השאלה אם בלתי אפשרי ללכת לפר"ח ולבקש שדווקא הילדים של האסירים לא ינווטו דרך המסלול הרגיל של בתי ספר ספציפיים אלא תהיה התקשרות מול רש"א, מול - - -

<גדעון ביאלר: הילדים מנותבים דרך הרשות לשיקום האסיר.

<גדעון ביאלר: אני גם כתפקיד נוסף אחראי על כל הפרויקט הזה ברמה ארצית - - - על הנושא הזה, ייחודי לגמרי, כולל ביקורים בבתי הכלא.

<גדעון ביאלר: מה ששרון אומרת, והיא צודקת, יש בעיות, יש קשיים, אנחנו עובדים, מנסים לעשות את הכל.

<נורית יכימוביץ'-כהן: אפשר לומר עוד מילה על הפרוייקטים רק לילדיהם שבתוך הכלא לפי הנתונים שיש לנו רק שמונה אמהות והילדים שלהם משולבות בתוכנית בתוך הכלא ומה שמשותף לכל הילדים שמשולבים שהם מגיל 16 ומעלה.

<נורית יכימוביץ'-כהן: כי רק מגיל 16 ומעלה אין צורך בליווי מיוחד של רווחה.

<נורית יכימוביץ'-כהן: יש כאן מישהו מהרווחה?

אריה ביבי: מגיל 16 - - -

<נורית יכימוביץ'-כהן: זה מה שנאמר לנו - - -

אריה ביבי: אשתי קיבלה מלגה מפר"ח בזמנו - - -

עאידה תומא סלימאן: לא על זה, על תכנית - - - היא מדברת.

עאידה תומא סלימאן: אז אולי תגידו לנו אם יש נתונים אחרים אולי כדאי לשמוע את - - -

<אילנה קרוז': יש גילאים מתחת לגיל 16, יש מחסומים מול הרווחה, מול פקידות סעד בהיתר שהגיע הילד לתוך נווה תרצה, מסיבות אלה ואחרות.

<אילנה קרוז': בגלל שרוב האמהות או חלק מהאמהות הן אמהות שבמהלך השנים פקידת סעד נכנסה לתוך המשפחה יש מחסום באישור הזה לגבי הילדים הקטנים.

<אילנה קרוז': לגבי ילדים מעל גיל 16 האישור נעשה באופן אוטומטי.

עאידה תומא סלימאן: בואו כדי שאני אדע - - - כדי שאני אבין את החלק הזה, את אומרת שפקידות סעד בעצם לא נותנות אישורים לילדים שהם מתחת לגיל 16 להגיע להשתתף בתכנית הזאת - - -

<אילנה קרוז': לא באופן מיידי, הרבה פעמים זה סחבת, העובדות הסוציאליות בכלא במשך חודשים רודפות אחריי פקידות הסעד להשיג אישור.

<אילנה קרוז': אני מנסה לתת את העזרה מבחוץ.

עאידה תומא סלימאן: ובגלל זה היום אין מתחת לגיל 16?

<אילנה קרוז': יש מתחת לגיל 16 ואנחנו יכולים להשיג מספר הרבה יותר גבוה של אמהות - - -

עאידה תומא סלימאן: אם אנחנו מדברים על 8 אמהות והסטטיסטיקה אומרת ש-180 ומשהו אסירות ומתוכן 75% שהן אמהות, 8 זה לא מספר מייצג של השתתפות בתכנית, זה לא - - - זה כלום כמעט.

עאידה תומא סלימאן: אז אני מנסה להבין איפה הקושי קיים.

עאידה תומא סלימאן: האם הקושי קיים בהסעות, האם הקושי קיים באישורים מ- - -

<רונית שפירא: אישורים זה משהו שניתן - - - שיש עובדת שהתפקיד שלה הוא בעצם לבנות את כל המערך המורכב הזה כיוון שגם בכלא הם במערך חסר הרבה פעמים מבחינת עובדות סוציאליות וגם אצלנו בפרוייקט אנחנו עושות אותו מעבר לתפקידים האחרים שלנו.

<רונית שפירא: אז אני מאמינה שמשאב של כוח אדם ייעודי בנושא הזה היה משנה את התמונה.

<גדעון ביאלר: יש גם עוד עניין, חלק מהילדים בפנימיות, משפחות אומנה, סבתות - - -

<קריאה: זה כנראה כל הגופים גם יחד.

אריה ביבי: תראי כל ההסעה שעכשיו אמרתי שאנחנו ניתן זה בכלל לא שייך לנו, זה העירייה הייתה צריכה לספוג את זה.

אריה ביבי: ואנחנו סופגים הרבה דברים באמת שלא שייכים לנו ואני אתן לך דוגמה.

אריה ביבי: אני הייתי אצל שר הבריאות ואמרתי לו, תשמע, יש מה שנקרא תחלואה כפולה.

אריה ביבי: זאת אומרת אישה בבית סוהר ויש לה עוד בעיה אחרת.

אריה ביבי: אז אלה מטפלים בהם הרווחה רק אחרי שלושה חודשים.

אריה ביבי: אמרתי לו, תשמע, זה לא שייך לי, אני מוכן, בוא באמת נעשה משהו ביחד בנושא הזה, גם לגברים וגם לנשים.

אריה ביבי: הוא אומר לי, אבל את התקציב אני חילקתי אתמול עם המנכ"ל.

אריה ביבי: אז מה אני יכול להגיד?

אריה ביבי: אני יכול לספוג 3.5 מיליון ₪ ? לא, אז זה נשאר ככה.

אריה ביבי: אז זה אחת מהסיבות שלנו.

אריה ביבי: אצלנו היריעה מאוד מאוד צרה, זה לא שמיכה רגילה.

אריה ביבי: אצלנו יש לנו גוף של גובה של 182 ושמיכה של תינוק מבחינת תקציב.

אריה ביבי: זאת בעיה רצינית מאוד, בעיית התקציב.

אריה ביבי: אני קיבלתי את הרשות בגירעון של 12 מיליון ₪ והתקציב של הרשות הוא 31 מיליון.

אריה ביבי: אז בואי תגידי לי איך אפשר להסתדר עם דבר כזה.

אריה ביבי: אני בינואר אם לא הייתי עושה קצת קוסמות אז בינואר לא יכלתי לחלק משכורות לאנשים שלי.

אריה ביבי: אז תראי איפה זה עומד.

אריה ביבי: אני קיבלתי את הרשות עם 12 מיליון ₪ גירעון ועכשיו כל התקציב שלי הוא 31 מיליון.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שיש לכם בעיות תקציב - - -

אריה ביבי: - - - שלא ציפינו להם לקחת.

עאידה תומא סלימאן: אני לא יודעת אם לא צריך אבל אני יודעת שבשנה שעברה וגם בשנה שלפניה, לפני שנכנסת לתפקיד היו כל הסיפור שעדיין חוזר על עצמו עכשיו עם - - - בחיפה, אני הייתי מעורבת בזה בזמנו.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שבשנה שעברה גם הורדה איזשהי תוספת תקציבית כדי לסגור מהגירעון של הרשות.

עאידה תומא סלימאן: השאלה היא האם פעם אחת ולתמיד יהיה איזשהו - - -

אריה ביבי: אם את רוצה לפתוח - - -

עאידה תומא סלימאן: לא אני ארצה לדבר איתך אחר כך על זה.

עאידה תומא סלימאן: לא עכשיו.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להתמקד.

עאידה תומא סלימאן: אבל מה שאני אומרת שהייתה גם, וחבל שזה ככה, חבל שמקום שאמור לתת את השיקום לאנשים כדי שלא יחזרו בדלת המסתובבת הזאת, גם גברים וגם נשים, לא מקבל את התקציבים שיכולים באמת שאתם תעשו את העבודה שלכם כמו שצריך.

עאידה תומא סלימאן: אבל השאלה גם בתוך התקציב הזה למשל אחד הדברים שהסתכלתי עליהם במידע שקיבלתי, אני מאלה שקצת עושה עבודת בית לפני שאני מגיעה למקום, אני הבנתי שהתקציב בכלל לנשים בתוך רש"א הולך ומצטמק עם השנים.

<ד"ר רותם אפודי: והוא עדיין פי שבעה, עדיין אישה ברש"א מקבלת פי שבעה יותר ממה שגבר.

<ד"ר רותם אפודי: הוא הצטמצם, זה נכון, עשינו בדיקה שזה מה שנורית ביקשה מאיתנו, מצאנו את כל ההוצאה התקציבית - - -

<קריאה: ואני מברכת אותך, אני לא מצירה על כך לרגע.

<קריאה: אישה, כמו שאתם שומעים פה, יש לה צרכים מורכבים ואתגרים הרבה יותר רבים וזה בסדר שהיא מקבלת יותר אבל - - -

אריה ביבי: אני אתן לך מספרים אחרת.

אריה ביבי: מדינה מתוקנת הייתה צריכה לתת לרש"א פי עשרה מהתקציב הזה היום.

אריה ביבי: למה?

אריה ביבי: כי אסיר משוחרר ביחס שליש בא לרש"א, הוא חוזר לבית סוהר, רק 28% עד 30%, אסיר בשירות בתי הסוהר עולה 150 אלף למדינה, פושע בלילה משוחרר הוא עולה מיליונים במדינה.

אריה ביבי: מדינה מתוקנת שמבינה את המספרים היא הייתה אומרת בוא, זה הכל הרי זה האוצר.

אריה ביבי: במקום לתת למקומות אחרים אז בואו נשחרר - - - אני יכול לקלוט היום בית כלא שלם, אלף איש, בנוסף ל-2700 איש שהם יוצאים ביחס שליש ואני קולט אותם, מתוכם נשארים לי שני שליש כמעט, אני יכול לקלוט עוד אלף איש.

אריה ביבי: ואז מהאלף איש האלה יחזרו 28% ולא 55% ונשים לא יחזרו 52% ונערים לא יחזרו 70% והאלף איש האלה יכולים לחסוך להוצאה של המדינה לפחות חצי מיליון ₪.

עאידה תומא סלימאן: ידוע עליי מה אני חושבת על איך מחלקים את התקציבים במדינה הזאת - - -

אריה ביבי: גם אני יכול לחלק אבל לא נתנו לי להיות שר אוצר.

עאידה תומא סלימאן: כן, גם לי לא נתנו וכנראה לא יתנו לי עם הדעות שלי אז זה לא ממש יעזור.

עאידה תומא סלימאן: אבל אני חושבת שמבחינתי היתרון של לתת לתהליך של השיקום את המקסימום האפשרי מבחינת גם תקציבי וגם מבחינת כוח אדם - - - זה מובן מאליו, אני מגוייסת לנושא ובגלל זה גם כן רציתי לבוא ולבקר ברשות.

עאידה תומא סלימאן: הייתי יכולה להסתפק בביקור שנעשה בנווה תרצה.

עאידה תומא סלימאן: והאמירה של נשים מקבלות פי שבעה מגברים מבחינת - - - זה תלוי איך מחשבים, אפשר לחשוב על זה.

אריה ביבי: את יודעת מה, אני בסטטיסטיקה חלש, אבל אני יודע שאם להשוות תשע נשים, אם אחת בחודש התשיעי אז כולן בחודש ראשון.

אריה ביבי: אני רוצה להגיד שאנחנו פה נותנים לפי הצרכים ומעבר לכך.

אריה ביבי: אנחנו בודקים את כל הצרכים ואז נותנים.

אריה ביבי: אם אנחנו נצטרך פה להוסיף תקציב נוסיף.

אריה ביבי: אם צריך להוריד קצת תקציב, נוריד תקציב.

אריה ביבי: ואנחנו נראה איפה שכואב לנו, שם נחבוש את הפצע, אין מה לעשות.

עאידה תומא סלימאן: בסדר, אוקיי.

עאידה תומא סלימאן: אני לא רוצה שוב, הייתה ועדת בדיקה שלכם לא שלי ב-2014 שציינה שצריך לעשות א', ב', ג', ד'.

עאידה תומא סלימאן: נעשה רק דבר אחד מכל הדברים האחרים והדבר היחידי שנעשה זה קיצוץ.

עאידה תומא סלימאן: כל התוספות לא נעשו.

עאידה תומא סלימאן: אז אני מצביעה על מגמה שהיא בעיני מדאיגה אותי.

עאידה תומא סלימאן: מדאיג אותי לראות מגמה של נסיגה, של הצטמקות, של ירידה גם בכוח אדם וגם בשירותים - - - וזה מאוד מדאיג אותי.

אריה ביבי: יש לי רעיון בשבילך.

אריה ביבי: יש לי רעיון מצויין אפילו.

אריה ביבי: היות ואני גם הייתי קצת ארבע שנים חבר כנסת, אז תשמעי.

אריה ביבי: כל תקציב שאת מביאה אנחנו צובעים אותו והתקציב הזה שאת מביאה הוא יהיה רק לנשים.

אריה ביבי: מצדי תביאי תקציב של 200%, לא של פי שבעה, אלא פי 200, כל התקציב פי 200 ילך רק לנשים, אני צובע לך את התקציב הזה.

אריה ביבי: גרוש אני לא לוקח מהתקציב הזה שאת מביאה.

עאידה תומא סלימאן: אתה רוצה להגיד לי שאני בקשר יותר טוב עם השר ממך?

עאידה תומא סלימאן: אני בטוחה שלא.

עאידה תומא סלימאן: אתה תצליח להוציא ממנו הרבה יותר.

אריה ביבי: כשהצבעתי בכנסת אז הוא גם לא היה שר במפלגה שלי.

אריה ביבי: אבל כשיושב ראש ועדה תופס את גפני בצד ומדבר איתו אפשר לעשות משהו.

עאידה תומא סלימאן: טוב.

עאידה תומא סלימאן: בסדר.

אריה ביבי: אני צובע.

אריה ביבי: כל תקציב שאת מביאה, 200 אלף הולך לנשים, מיליון הולך לנשים - - -

עאידה תומא סלימאן: הבנתי את הרמז.

<רונית שפירא: אני רוצה להציג רגע את המסגרות השיקומיות ברש"א.

<רונית שפירא: אנחנו נמצאות עכשיו במסגרת השיקום הכולל באזור אז יושבות פה מטופלות מהמרכז שצריכות תיכף לצאת לעבודה, הן עובדות משמרת ערב, אז אני מציעה שנתחיל ונשמע אתכן.

<אורנת אורמיאן רבינו: אני אציג את עצמי ואני מהר אעבור אליכן.

<אורנת אורמיאן רבינו: לי קוראים אורנת, אני עובדת ברשות לשיקום האסיר כבר 20 שנה, האמת שהגעתי לפה בתור סטודנטית לעבודה סוציאלית ומאז אני מכורה.

<אורנת אורמיאן רבינו: אני מנהלת את המרכז שאנחנו - - - אנחנו מארחות ומארחים אותי פה במרכז ההוליסטי, זה השם שניתן פה ברש"א.

<אורנת אורמיאן רבינו: אני כן אציין, במרכז יש שלושה מרחבי טיפול מרכזיים, מרכז יום שפועל חמשה ימים בשבוע, 8:30-15:30, הוסטל, שזה בעצם הבית שבו נשים גרות ומרכז אמבולטורי שמגיעות נשים לשיחה, קבוצה, כל אחת בהתאם לתכנית שלה.

<אורנת אורמיאן רבינו: אני כן אגיד שעד לפני שנתיים היינו שתי מסגרות בנפרד שמטעמי תקציב, שכבר דובר פה, קוצצו ואוחדו למרכז אחד.

<אורנת אורמיאן רבינו: אני לא אדבר יותר מדיי על המרחבים הטיפוליים כרגע כי אני חושבת שזה משהו שיהיה אפשר לשמוע - - -

עאידה תומא סלימאן: רק אם אפשר לדעת כמה אתם מקבלות, כמה- - - מרכז יומי, כמה - - -

<אורנת אורמיאן רבינו: אני אתחיל מההוסטל כי זה יותר פשוט.

<אורנת אורמיאן רבינו: בהוסטל יש עשר מיטות.

<אורנת אורמיאן רבינו: בעבר היו לנו 12 מיטות.

<אורנת אורמיאן רבינו: היום יש עשר מיטות, ממש בצפיפות, אבל יש עשר מיטות.

<אורנת אורמיאן רבינו: ואם צריך גם אנחנו שמות מזרון.

<אורנת אורמיאן רבינו: אנחנו מאוד יצירתיות פה כל עוד זה מרגיש נעים, ביתי ומזמין.

<אורנת אורמיאן רבינו: מרכז היום לא כל כך מוגבל מבחינת מספרים.

<אורנת אורמיאן רבינו: יש לנו אמנם הגבלה של מחשבים, יש לנו כיתת מחשבים אז הרבה פעמים אנחנו לומדים במשמרות.

<אורנת אורמיאן רבינו: כפי שאת יודעת, נשים יודעות להיות מאוד יצירתיות אז אנחנו אלופות בדבר הזה.

<אורנת אורמיאן רבינו: אני כן רוצה לפני שאנחנו עוברות לשמוע את הנשים להגיד מילה על הצוות של המרכז.

<אורנת אורמיאן רבינו: במרכז יש צוות של 11 עובדות ביחד איתי.

<אורנת אורמיאן רבינו: שלוש עובדות סוציאליות, לא במשרה מלאה אם אנחנו רגע בענייני תקציב.

<אורנת אורמיאן רבינו: אם בית, יועצת תעסוקה וחמש מדריכות מנטוריות.

<אורנת אורמיאן רבינו: אחד הדברים שמאפיין את רש"א בכלל ואותנו בפרט זה שאנחנו מעסיקות נשים שמתוך החמש-ארבע היו אסירות בכלא לא פעם אחת, הגיעו, עשו תהליך שיקום מאוד מרשים והפכו בעצם מלהיות נעזרות לגם עוזרות.

<אורנת אורמיאן רבינו: יש לנו פה עכשיו מסיימת מדריכה 15 שנה.

<אורנת אורמיאן רבינו: אני יכולה להגיד באופן אישי, אני מלווה אותן, חלקן היו מטופלות שלי.

<אורנת אורמיאן רבינו: אלה מעברים לא פשוטים אבל זאת משפחה מאתגרת ואוהבת.

<אורנת אורמיאן רבינו: אז באמת הצוות השלנו מורכב גם מנשים אקדמאיות וגם מנשים אקדמאיות מניסיון החיים ואני חושבת שזה אחד הכוחות של המקום הזה.

<אורנת אורמיאן רבינו: אני אפנה לנשים.

<אורנת אורמיאן רבינו: בעצם יושבות פה נשים שחלקן גרות בהוסטל, חלקן מגיעות למרכז יום מבחוץ, וחלקן כבר סיימו את שני המסלולים המרכזיים.

<אורנת אורמיאן רבינו: לגבי השם, בגלל שיש פרוטוקול אז בלי השם תגידו את האות הראשונה ומה ש - - - ישבתן פה עכשיו שעה, שמעתן את הויכוחים האלה ואחרים ובכלל, כמו שאמרנו לכם מקודם, מה שנראה לכן חשוב זאת ההזדמנות.

<אורנת אורמיאן רבינו: וכן חשוב לי להגיד, הן יודעות, אני אמרתי להן בגלל שנפגשנו בכלא, אמרתי להן, תדעו שעאידה גם שואלת שאלות.

<אורנת אורמיאן רבינו: אז אני אמרתי, זה בסדר לשאול שאלות זה גם בסדר להגיד לא מתאים לי לענות.

<אורנת אורמיאן רבינו: אז זה חשוב לי לומר את זה.

עאידה תומא סלימאן: נכון.

עאידה תומא סלימאן: מאה אחוז.

<חיתאם סקר: שלום לכולם, קוראים לי חיתאם סקר ולא מעניין אותי אם השם שלי יופיע בפרוטוקול.

<חיתאם סקר: אני גם אמרתי את השם שלי במיוחד אם תחפשו או תעקבו אחריי תדעו שזה נכון.

<חיתאם סקר: אני נכנסתי לכלא, נשפטתי לשלושה חודשים, נכנסתי לכלא לחודש וחצי, הייתי אמורה לעשות עבודת שירות ולא עשיתי את הכל אז הכניסו אותי לשלושה חודשים לכלא.

<חיתאם סקר: השלושה חודשים שהייתי בהם בכלא הרווחה של הכפר ידעה שאני נכנסת לכלא והייתה להם בעיה שכל התקופה שהייתי בכלא הם לא הלכו לבקר את הילדים ולא לשאול.

<חיתאם סקר: קודם כל אני רוצה להגיד משהו.

<חיתאם סקר: אני נכנסתי לכלא לחודש וחצי בדיוק, 16 יום, אף אחד מהמשפחה שלי לא ידע שאני בכלא.

<חיתאם סקר: רק בעלי יודע.

<חיתאם סקר: הילדים, אף אחד לא ידע, כולם ידעו שהלכתי לטיפול בגלל שאני סובלת ממחלת אפילפסיה, מחלת קלפטומניה ומחלת עצבים.

<חיתאם סקר: כולם השתכנעו, הייתה לי את הטראומה הזאת שאם יידעו שאני בפנים אז מה יקרה.

<חיתאם סקר: למשל שהוא אמר שיש את הפחד של - - -באמת אני ממשפחה בדואית והוא צודק, יש את הטראומה הזאת.

<חיתאם סקר: אני רוצה להגיד- - -

עאידה תומא סלימאן: זה לא רק אצל בדואים.

<חיתאם סקר: לא, אבל אצלנו יותר גרוע ואני רוצה להגיד לכם ולשכנע אתכם שבמגזר הערבי זה יותר קשה.

<חיתאם סקר: זה יותר קשה ורוצה להגיד עוד דבר וסליחה על זה, שיש רשלנות לרווחה.

<חיתאם סקר: וגם בכלא יש רשלנות ברווחה.

<חיתאם סקר: אני ישבתי חודש וחצי ושום עובדת סוציאלית לא ישבה איתי ולא שאלה אותי מילה אחת.

<חיתאם סקר: הם לא ישבו איתי בכלל.

<חיתאם סקר: ישבתי במתחם, קוראים לזה, בדיוק ישבתי חודש שם, בגלל שאין ועדות, לא יודעת איך קוראים לזה, אמרו לי שאין, את חייבת לחכות.

<חיתאם סקר: הייתי יוצאת רק בשעה אחת, שעה 11:00, והכל מביאים לי את האוכל לחדר.

<חיתאם סקר: זה רשלנות של עובדת סוציאלית וזה נכון ואתם יכולים לעקוב אחריי ולשאול.

<חיתאם סקר: במיוחד אמרתי את השם שלי בגלל שזה נכון.

<חיתאם סקר: ביום האחרון שיצאתי פגשתי מישהי, הדס משיקום האסיר והתחננתי אליה שאני רוצה להיות בחוץ בקשר עם אנשים שיכולים לעזור לי, לטפל בי, מה לעשות.

<חיתאם סקר: באמת נפגשתי עם רוני ועם יעל ותודה רבה לשתיהן שהן באמת הצילו אותי מכל הבוץ הזה.

<חיתאם סקר: הייתי חנוקה לגמרי, לא ידעתי מה לעשות, עכשיו אני מטפלת בעצמי אצל רופא פסיכיאטר, מקבלת כדורים, אני מסודרת בחיים ואני נשארת איתם עד סוף החיים.

<חיתאם סקר: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: חיתאם כמה זמן את כבר בחוץ משוחררת?

<חיתאם סקר: כמעט שנתיים, בחודש רביעי שנתיים.

עאידה תומא סלימאן: ואת מגיעה למרכז היום?

<אורנת אורמיאן רבינו: היא מהצפון.

<חיתאם סקר: אני משיקום האסיר ברש"א בצפון.

<אורנת אורמיאן רבינו: - - - התיק הפנימי - - -

<חיתאם סקר: אה כן, יש לי תיק אחר שהייתי אמורה להכנס ב-1.10 לכלא ובעזרת שיקום האסיר, רש"א הם עזרו לי להגיש בקשת חנינה.

<חיתאם סקר: הגשנו את זה, כמעט הסכימו, מחכים לתשובת בית הנשיא.

<חיתאם סקר: הם נתנו לי להתנדב בפארק עירוני עפולה, התנדבות במקום כלא, וזה ממש עזר לי.

עאידה תומא סלימאן: ואם יעזור, אני אבין אחר כך איפה נמצאים מבחינת השלבים של החנינה.

עאידה תומא סלימאן: אם יעזור שאני אשלח גם כן איזשהו מכתב - - -

<קריאה: זה עניין של ימים עד שזה יסתיים.

עאידה תומא סלימאן: יופי מצויין.

<חיתאם סקר: אני רוצה להגיד עוד משהו.

<חיתאם סקר: אני רוצה שתשימו לב במגזר הערבי במיוחד לעובדת סוציאלית כי יש הרבה בנות דופקים אותן רק מהעובדת סוציאלית, נשבעת לכם.

<חיתאם סקר: אני זוכרת בילדות, בגיל 14, ברחתי מהבית מהלחץ של המשפחה, מהאלימות והכל, ברחתי למקלט לנצרת, הזמנתי מונית דרך 144, ברחתי במונית לנצרת בגלל שראש המועצה מכיר את ראש המועצה בשיבלי הם החזירו אותי לבית.

<חיתאם סקר: הם החזירו אותי לבית שזה לא נעים ולא יפה לכבוד המשפחה.

<חיתאם סקר: אז שימו לב לזה.

<חיתאם סקר: העניין לא עניין תקציב ולא עניין משכורת ולא עניין שום דבר.

<חיתאם סקר: העניין בנאדם אחריך נרצח ומקבל אלימות וכל מיני בתקופה הזאת יש מלא רצח.

<חיתאם סקר: מלא.

<חיתאם סקר: זהו.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: וכל מה שאמרת, חלק גדול ממנו אני מכירה מקרוב ועובדת על זה אבל תמיד לשמוע את זה מאנשים שעברו, מנשים שעברו את זה זה מחזק.

אריה ביבי: דרך אגב, זו דוגמה של תחלואה כפולה שמשרד הבריאות היה צריך לטפל בה בשלושה חודשים הראשונים אבל אנחנו למרות שמשרד הבריאות היה צריך לקחת - - - על זה הדס המליצה לנו.

עאידה תומא סלימאן: את הנושא הזה של עניין התחלואה הכפולה כדאי שאני אשמח.

עאידה תומא סלימאן: לא הבנתי את שלושת החודשים אבל אולי כדאי באמת - - -

<קריאה: אני יכולה אחר כך להרחיב אם תרצי.

עאידה תומא סלימאן: כן.

עאידה תומא סלימאן: אבל בינתיים שיש מישהי כאן שמוכנה לדבר.

אריה ביבי: אני ב-12:30 חייב לעזוב פה.

אריה ביבי: אז אם יש לך תכנית שנשב ביחד כמה דקות אין לי בעיה ואני אשאיר אתכם פה לבד, אחרי שהיא תדבר כמובן, נעשה הפסקה - - -

<קריאה: אבל יהיו עוד נשים שרוצות לדבר.

<קריאה: נעשה הפסקה.

עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד, זה היה משפט במקום.

עאידה תומא סלימאן: תודה לך.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו ניקח חמש דקות אחרי שהן יסיימו ו - - - או אולי נקבע - - - אנחנו מאוד מעריכות את זה שאתן הגעתן למרות שיש לכן עבודה.

<ל': אני ל' - - - לא אכפת לי אם יודעים מי אני או לא כי קודם כל אין לי משפחה בארץ, לא אכפת לי מה חושבים עליי.

<ל': אני רק רוצה להגיד שצריך לשים לב כי גם לספרדים וגם לדרום אמריקאים בארץ.

<ל': כי כל הזמן - - - קולומביאני - - - עם כל דרכון ישראלי וגם ישראלים.

<ל': אני לא קיבלתי - - - שום דבר מתי שהייתי בבית שנה ושבעה חודשים עם - - - לא רווחה עם ילדה בגיל 16 - - -

עאידה תומא סלימאן: איפה זה?

<ל': אני גרתי בתל אביב - - - הייתה חולה, עברתי ניתוח עם המון בעיות, סבלתי מכות עם טראומה והרווחה לא אכפת לה מה קורה איתי, לא אכפת לה.

<ל': הילדה שלי הייתה בדלת כל הזמן להגיד לה שאמא שלי לא יוצאת מהחדר, היא בוכה כל יום.

<ל': היא הייתה הולכת לפסיכולוגית ביפו ואומרת לה, הנה אמא שלי שלושה ימים לא מתקלחת, היא רוצה למות ולא אכפת לה.

<ל': אף אחד לא בא לבית.

<ל': רק הבחורה של - - - עובדת סוציאלית של - - - היא צילמה את העבודה ודווקא היא באה הבייתה לבדוק מה קורה איתי.

<ל': ולא שמו לב בתור בנאדם לא מדבר עברית, לא יכול להגיד כלום - - - מה היא רוצה עם המשפחה שלי.

<ל': הבן שלי היה קרבי, אני יכולה להגיד לך אני עם מה שעברתי, אני יותר חזקה, אני בסדר גמור אבל מה היה עם המשפחה שלי, הילדה שלי התקרבה לצבא ולא - - - כלום למדינה.

<ל': היא לא רוצה, הייתה בכלא פעמיים כי היא לא מאמינה לאף אחד פה בארץ.

<ל': איפה קיבלתי עזרה?

<ל': בבית סוהר.

<ל': היה פחד אלוהים להכנס לשם.

<ל': אני יכולה להגיד לך, עשיתי טעות, לא עשיתי, מה, שילמתי.

<ל': אבל באמת אני חושבת שצריך לראות מי הבנאדם, מה עושה, מגיע לה - - - כי לא בשבילי, המשפחה שלי, פה בארץ הרבה אנשים עם משפחה ואני רק - - - להכנס לכלא.

<ל': אבל הילדה שלי הייתה לבד, לבד לגמרי בארץ, ואף פעם לא הגיעה רווחה לדעת מה קורה.

<ל': רק לקחת אותה לפנימייה, זה מה שרוצים.

עאידה תומא סלימאן: בת כמה היא?

<ל': 16, הייתה בת 16 עכשיו בגיל 19.

<ל': ואיפה קיבלתי את העזרה - במרפאת טיפול עם האמהות, הייתי עם האמהות והיה מופלא כי מי שידבר עם הילדה והיא קיבלה עזרה והכל טוב.

<ל': אבל הפחד להתקרב לבית סוהר זהו זה היה בערך כמו - - - למדתי עברית, עבדתי, הייתי תומך, עשיתי משהו שלא קיבלתי.

<ל': מה אני עושה עם כל הבנות הדרום אמריקאיות אני עוד לא יודעת.

<ל': כי גם אין משפחה, אין כלום, אין ביקור, את לא יודעת כמה אני עדיין בחוץ כמה כואב לי לא לעשות כלום בשביל הבנות.

<ל': אפילו לא יכולה לקבל את ה- - - להכנס - - - וכל הסיפורים - - - יהודייה ולא יהודייה ומה שטויות כאלה.

<ל': באמת צריך משהו חשוב בבנאדם.

<ל': ומה אני עשיתי, לקחתי את הרגליים ביחד עם המרכז והגעתי לפה וחשבתי שזה עוד כלא.

<ל': אני אומרת לכולם שהסתובבתי עם הבן שלי, מחפשת לו משהו מקום סגור כי זה מה שראיתי שלוש שנים.

<ל': לא יצאתי מהבית כמעט 4 חודשים בלי חלון כי אני קולומביאנית, בלי חלון.

<ל': איזה טראומה אני עברתי, את לא יודעת.

<ל': רק לצאת עם הרופא כי היה - - - של הרופא.

<ל': אחר כך קיבלתי שעתיים ביום כמו כלא.

<ל': להסתובב - - - וחוזרת הבייתה.

<ל': עדיין נשארת כל - - - על הילדה שלי.

<ל': היא בגיל 19, אני לא יכולה לתת לה אוניברסיטה, אני לא יכולה לעשות - - - של הילדה שלי והיא גם כמו אמא על הרגליים.

<ל': היא עובדת, היא אומרת, אני לא רוצה לעשות צבא, על מה, על מה אני צריכה ללכת לצבא לעשות משהו בשביל המדינה כי אמא שלי לא קיבלה כלום.

<ל': אבל עדיין אני נשארת בארץ כי הילדים - - - ישראל, אני פה.

<ל': אבל עוד פעם אני אגיד לך יש המון בעיות אבל להסתכל על הצד לבנאדם ואמא, אותה אמא, כי העונש לא מקבל את האמא כי אנחנו - - - כולנו נצא בזמן אבל המשפחה זה נשאר כל החיים, כל החיים נשאר.

<ל': אני רואה את הילדה שלי ולא יכולה לעשות כלום, כלום.

<ל': בבקשה רק שימי לב לזה.

אריה ביבי: לכן, למה שהיא אומרת, אני מכיר את הסיפורים האלה מכל מיני זוויות.

אריה ביבי: הייתי גם יושב ראש ועדה קרואה בלוד שנתיים וחצי שם העיר מעורבת ושם המצב הסוציואקונומי מאוד נמוך ואז אנחנו נתקלים בדברים כאלה.

אריה ביבי: לכן, אנחנו עכשיו בונים תכנית איך לטפל במשפחה.

אריה ביבי: כי לדעתי המשפחה היא הנפגעת.

אריה ביבי: הילדים שנשארים בבית ואם זה אישה אז זה הבעל, אם זה בעל זו האישה.

אריה ביבי: לכן אנחנו עכשיו בונים תכנית איך אנחנו מטפלים במשפחה.

אריה ביבי: לדעתי המשפחה זה הדבר הגרעיני הקרוב ביותר וכשהמשפחה מטפלים בה והיא בסדר אז היא גם דואגת.

אריה ביבי: נושא השיקום של האסיר הוא הרבה יותר טוב אחר כך כשהמשפחה שלו רגועה בתקופת המאסר.

אריה ביבי: גם דברים אחרים, למשל, אנחנו גם עכשיו מטפלים בזה שאסיר - - -

<ל': אני גם חייבת ללכת ואני רוצה להגיד עד הסוף מה אני מרגישה.

<ל': הבעל והמבקרת, לא כי רק אני הייתי בכלא, גם בעלי היה בכלא והגעתי לפה ואני חושבת שזה המקום הכי הכי כיף קיבלתי, כי קיבלתי עזרה, המון אהבה.

<ל': כי אין לי משפחה, אני נוסעת לפה בדרך אני מרגישה שזה בית של המשפחה שלי.

<ל': וכולן, גם דפנה, לא - - - ואז אני לא חושבת - - - אני גם מרגישה את זה.

<ל': אני באה פעם בשבוע ואני אהיה, אני מפסיקה להגיע אני מתגעגעת למקום.

<ל': לכל אחד וכל אחת.

<ל': אולי לעשות את המקום יותר גדול - - - או משהו כזה כי באמת - - - הכי קטן כי באמת באמת יש בנות בכלא כי אולי צריך להגיע לפה.

<ל': כי שם, זהו, זה - - - של העונש אבל פה אנחנו מקבלים באמת עזרה וטיפול.

<ל': שם זה עונש, עונש.

<ל': מתי אוכלת מתי - - - זה עושה לאדם יותר כואב ולא יודעת איך להגיד בעברית.

<ל': פה אנחנו מקבלים עזרה, טיפול, אהבה, משפחה, ואולי לעשות משהו יותר גדול.

<ל': כי באמת, אני הייתי - - - הילדה שלי הייתי גרה פה בכיף באמת, כי אין לי משפחה בארץ, זה משהו חשוב בשבילי.

<ל': - - - יכולה לסדר את המקום הזה - - -

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אני באמת מעריכה את זה שאתן משתפות ואתן מספרות.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שזה לא קל להחשף ככה לאנשים שאתם פוגשים פעם ראשונה בחיים ואני מאוד מעריכה את זה.

עאידה תומא סלימאן: אני תמיד אומרת, את העבר אי אפשר לתקן אבל אפשר לבנות עתיד.

עאידה תומא סלימאן: ואני רואה שאתן מנסות לעשות את זה, אתן בונות משהו אחר לחיים שלכן בעזרת הצוות.

עאידה תומא סלימאן: בכל הסיפורים, אנחנו בטח נשמע עוד, אני יודעת שכל הזמן מהדהד לי את הביקורת שיש על העבודה הסוציאלית, על לשכות הרווחה בשטח ואני כל הזמן מודאגת מכל הגישה שמחזירה את הכל ללשכות הרווחה ורוצה אפילו את השיקום להחזיר אותו בחלקיות ללשכות הרווחה.

עאידה תומא סלימאן: אבל על זה גם צריך לדבר אחר כך.

עאידה תומא סלימאן: תודה לך, שיהיה לך יום טוב בעבודה.

<חסוי: מאוד חשוב לי לא להגיד את השם.

<חסוי: אני הייתי בבית סוהר 11 שנה.

<חסוי: כמובן אני מהמגזר הערבי שמאוד קשה, כולנו יודעים את זה, אני לא צריכה לחדש.

עאידה תומא סלימאן: את אמרת כמובן אני, מהמבטא שלך לא הייתי מזהה.

עאידה תומא סלימאן: ואני דווקא בדברים האלה קולטת מהר אבל המבטא שלך - - -

<חסוי: אני מאוד מצטערת שאני אומרת את זה ככה אבל עברתי מלא.

<חסוי: אני גם עכשיו הולכת להגיד את זה וכל הגוף שלי רועד, אני הולכת להגיד משהו לא פשוט.

<חסוי: אני עברתי פגיעה מינית שפשוט זה לא עניין את אף אחד.

<חסוי: גם את המשפחה שלי.

<חסוי: הכי חשוב אצלנו היה הכבוד של המשפחה שלהם.

<חסוי: אני כמובן לא הייתי - - -

עאידה תומא סלימאן: הכי חשוב רק שלא יידעו.

<חסוי: נכון.

<חסוי: לא לדבר, אם את אומרת את מתה.

<חסוי: עזבו שאתם קברתם אותי חיה, ככה אני הרגשתי כל השנים האלה.

<חסוי: התחתנתי בגיל 14.5, היו לי מאוד - - - אני לא אוהבת לדבר על זה כי אני לא אוהבת להיות במקום ה- - - עד שיצאתי מזה, גם כשהייתי מאוד קורבן ומזה הפכתי להיות הקורבנית הכי גדולה - - - עשיתי את העבירה שלי, אני ישבתי על רצח.

<חסוי: כן, אני תכננתי את זה, אני מראש לא - - - אסור להתלונן, אסור לפנות למשטרה.

<חסוי: רווחה, אני לא מוכרת ברווחה בכלל.

<חסוי: רק כשנכנסתי לבית סוהר הייתי מוכרת ברווחה וזה, כמובן, סיקרן אותם לדעת מי זאת ולמה היא עשתה את זה.

<חסוי: לא סיקרן אותם מה אני עברתי, מה הם עשו לי.

<חסוי: זה מה שסיקרן אותם בעצם וככה אני הייתי מוכרת לא רק ברווחה, בכל העולם.

<חסוי: נכנסתי לבית סוהר.

<חסוי: נכנסתי בהתנגדות לעובדת סוציאלית, לא רציתי לקבל מהם שום דבר כי אני מכירה אותם.

<חסוי: העו"סית שלי - - - על זה שאני יושבת פה אני מתה עליה.

<חסוי: אני יכולה להגיד שבאמת בזכותך אני נמצאת היום בנקודה שאני נמצאת בה כי באמת הרגשתי שהיא באמת רוצה לעזור לי.

<חסוי: היא לא הרפתה ממני, היא ידעה באיזה גישה לבוא, בגישה של עזרה לעזור.

<חסוי: אני מאוד מצטערת, זה עצוב להגיד את זה, הבית סוהר היה בשבילי בית ספר לחיים.

<חסוי: שם אני צמחתי ואני לא מתביישת להגיד את זה, שם קיבלתי את התמיכה, עבדתי קשה בשביל זה, הייתי בהתנדבות מלאה.

<חסוי: אבל כן שם הגעתי למקום שאם הייתי בחוץ לא הייתי חולמת להגיע אליו.

עאידה תומא סלימאן: כמה זמן היית שם?

<חסוי: 11 שנה.

<חסוי: אני רק ארבעה חודשים משוחררת.

<חסוי: הייתי 11 שנה.

עאידה תומא סלימאן: מתי השתחררת?

<חסוי: עכשיו, לפני ארבעה חודשים, עוד אין לי ארבעה חודשים.

<חסוי: שם שירתתי, הייתי עובדת, הגעתי למצב שהייתי בשיקום שזה נקודה שאת הצוות של הבית סוהר, ככה אנחנו קוראות לזה, שם היינו.

<חסוי: יצאתי, עבדתי בחוץ, תפקדתי.

<חסוי: נהייה ממני בנאדם עם סדר יום.

<חסוי: מכל ההוסטלים למשל את המקום הזה אני מאוד אוהבת.

<חסוי: גם בחופשות מהכלא יצאתי להוסטל.

<חסוי: למרות שהיינו בנאות אפקה.

<חסוי: אני מרשה לעצמי להגיד שנלחמתי בשביל להגיע לפה.

עאידה תומא סלימאן: את עכשיו בהוסטל?

<חסוי: אני נמצאת בהוסטל אני דיירת פה.

<חסוי: אני ישבתי גם חודש ימים במרכז יום ואז כבר יצאתי לעבודה.

<חסוי: אני רוצה להגיד גם על המקום הזה.

<חסוי: אני אוהבת את הצוות פה, אני אוהבת את המקום עצמו, אני מקבלת פה עזרה ותמיכה, חבל על הזמן, באמת.

עאידה תומא סלימאן: אני אשאל אותך ותרגישי חופשי אם את רוצה לענות או לא.

עאידה תומא סלימאן: את בקשר עם המשפחה המקורית שלך?

<חסוי: זהו שהקשר הזה אפשר להגיד שהוא טרי, אני רק בהתחלת קשר שאני התחלתי אותו, לצערי הרב, כשאבא שלי חלה במחלה.

<חסוי: התחלתי את הקשר מחדש, מאוד קשה לי.

עאידה תומא סלימאן: הם לא ביקרו בכלא?

<חסוי: האחים שלי לא ראיתי אותם.

<חסוי: האח הגדול שלי עשר שנים לא דיבר איתי.

<חסוי: הקטן, פחות או יותר היינו בקשר טלפוני.

<חסוי: פה, כשהשתחררתי בתקופה הראשונה לא הייתי יכולה לצאת אז הוא בא אליי בפעם הראשונה.

<חסוי: אני מדברת איתו, אני הלכתי לשם, לפני שבוע הייתה החתונה שלו והלכתי.

<חסוי: זה תהליך.

<חסוי: זה מאוד קשה להשתלב בחזרה במשפחה.

<חסוי: במיוחד אצלנו.

<חסוי: אני מאוד מתחברת אליה אבל אני לא - - - זה לא עניין של בדואים זה אצלנו בכללי.

<חסוי: זה מאוד קשה.

<חסוי: כאילו אני יכולה לתלות שאצלנו מפותחים.

<חסוי: זה ממש לא מפותחים.

<חסוי: סליחה שאני אומרת את זה אבל הם פרימיטיבים.

<חסוי: לא כולם, אבל - - -

עאידה תומא סלימאן: יש להם דעות מאוד נוקשות בלבוש מודרני.

אריה ביבי: אני רוצה להגיד לך, אני הייתי מפקד רצועת עזה וצפון סיני אז אני מכיר את המגזר יפה מאוד.

אריה ביבי: אני גם דובר את השפה, אני נותן הרצאות בשפה הזאת.

אריה ביבי: דוקטורים רצחו את הבת שלהם בגלל כבוד משפחה.

אריה ביבי: זאת אומרת, היא בדיוק צדקה.

אריה ביבי: הם מודרנים בגוף פרימיטיבי.

עאידה תומא סלימאן: צריך לשים לב שזה לא כל החברה.

עאידה תומא סלימאן: עובדה שהאח שלה מוכן להיות בקשר, לעמוד מול המשפחה ולהיות בקשר.

<חסוי: האח הקטן - - -

עאידה תומא סלימאן: הוא הדרך שלך ואני חייבת להגיד לך את לא חייבת להשתלב עד הסוף, כאילו לחזור להיות בתוך המשפחה.

עאידה תומא סלימאן: הכי טוב זה גם להשיג קשר טוב איתם ואת תוכלי להמשיך.

עאידה תומא סלימאן: העיקר תקחי מהקשר הזה כמה שנוח לך וכמה שעוזר לך.

אריה ביבי: יש יותר הבנה היום ממה שהייתה בעבר.

אריה ביבי: זה מתחיל להכנס יותר אבל עדיין יש מרחק.

אריה ביבי: אני באמת, חס וחלילה - - -

עאידה תומא סלימאן: אתה רוצה להגיד לי שבחברה היהודית מקבלים את כל האסירות המשוחררות בזרי פרחים?

<קריאה: בזרי קוצים.

אריה ביבי: בכל החברה בארץ, לא משנה מה, פמניסטיות הן קצת - - -

עאידה תומא סלימאן: אל תגיד כלום.

עאידה תומא סלימאן: נתתי לך להגיד על ערבים - - -

אריה ביבי: גם על ערבים - - - את יודעת מה, אני רוצה להגיד לך יותר מזה.

אריה ביבי: יש עדיין בחברה שלנו יהודים גם בעייתיים, יש ערבים בעייתיים, יש ערבים טובים, יש יהודים טובים, זה מישמש היום.

<חסוי: חשוב לי להגיע לנקודה החשובה בשבילי.

<חסוי: כל מה שאמרתי זה חשוב אבל זה כבר כמו שאת אמרת, עבר אי אפשר להחזיר ולתקן אותו ועכשיו העתיד.

<חסוי: אני יש לי בעיה עם הרווחה, במיוחד אצלנו, איפה שהילדה שלי כרגע גרה.

אריה ביבי: באיזה אזור?

עאידה תומא סלימאן: תגידי אחר כך מחוץ לפרוטוקול.

<חסוי: הם פשוט לא מעניין אותם שם.

<חסוי: לא מעניין אותם.

<חסוי: אני לא רוצה עזרה רק בכסף.

<חסוי: ותעזבי שהם לא עוזרים והם עושים טובה שמה שמגיע לילד לא נותנים ממש כמו שמגיע לו.

<חסוי: על זה אני לא מדברת ואני לא נכנסת לזה.

<חסוי: החשוב לי ביותר שהילדה שלי כן תהיה לעומק מוכרת ברווחה.

<חסוי: אני לא רוצה שהילדה שלי תעבור את מה שאני עברתי.

<חסוי: זה כל מה שאני מבקשת.

עאידה תומא סלימאן: עם מי הבת?

<חסוי: אצל דודה שלה.

<חסוי: וזה גם במלחמות כי בהתחלה הרווחה פשוט רצתה לקחת את הילדה מהמשפחה שגם אני לא אהיה בקשר עם הילדה, כמובן אחרי תהליך מסויים וזה ואז אני באמת נלחמתי במלחמה הזאת בבית סוהר ואז הייתה המנהלת רונית מצליח, שתהיה בריאה, אני לא אשכח אותה.

<חסוי: היא פשוט עשתה את הכל ואני הגעתי לעליון ולקחתי את הילדה שלי בחזרה.

<חסוי: ואני זו שבחרתי איפה הילדה שלי תהיה.

<חסוי: הבעיה שם, ברווחה, עכשיו למשל, כשהשתחררתי, רציתי לתאם איתם, עם הרווחה, שהילדה תהיה איתי באופן קבוע כי אני והדודה קצת לא ביחסים טובים בכל זאת היא אחותו של בעלי לשעבר אז אני מבינה אותה גם.

<חסוי: אבל כשהמטפלת שלי כבר ניסתה לגשת לרווחה אז היא הייתה מופתעה שהרווחה לא יודעים כלום, יעני תשברי את הראש שלך את.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי, אז אחר כך אנחנו נהיה בקשר ואני אעבור בקשר עם הרווחה כדי לקבל את הפרטים.

אריה ביבי: שתי דקות לדבר כי אני צריך ללכת.

אריה ביבי: אתם תמשיכו.

אריה ביבי: אני גם אמרתי לכבוד חברת הכנסת כי יש לי בעיה כי אני קבעתי פגישה עם הנציבה לפני ש - - - אז אני צריך להיות בשירות בית הסוהר.

אריה ביבי: מה שאני רוצה לומר, קודם כל תודה שבאת, אנחנו מאוד מעריכים את זה ועובדה שאני פה.

אריה ביבי: אני פה וגם הממלאת מקום שלי פה, רותם.

אריה ביבי: קודם כל אני רוצה להגיד שנה טובה לכולנו.

אריה ביבי: וזה לא משנה מי ומה.

אריה ביבי: אני גם רוצה לומר שאני משווה את העבודה שלנו כמו, אני אמרתי את זה אתמול ב- - - כמו מטפס הרים.

אריה ביבי: מטפס הרים הוא מטפס וקשה לו וכואב לו ועד שהוא מגיע להר הוא מלא קשיים.

אריה ביבי: אבל כשהוא מגיע להר הוא מתחיל לנשום את האוויר הצח.

אריה ביבי: וזה מה שקורה אצל המטפלים והמטפלות אצלנו.

אריה ביבי: הם עובדים על השיקום קשה מאוד.

אריה ביבי: אך כשבנאדם כבר מגיע לסוף השיקום, הוא בדרך לשיקום, את רואה עליהם כאילו משהו - - - הם אחרים.

אריה ביבי: עם כל אחד שמטפלים ומצליחים זה בשבילם עולם ומלואו.

אריה ביבי: וזה גם מה שאנחנו משדרים וזה מה שאנחנו מטמיעים לאנשים שיהיו ככה.

אריה ביבי: חבל שאין לנו יותר משאבים להביא יותר אנשים טובים כאלה ויותר מטופלים טובים על מנת לשקם.

אריה ביבי: אני רוצה להודות לכולם, לכל אלה שפה, אני רוצה להודות למדריכות ולמדריכים המקסימים.

אריה ביבי: באמת כל פעם שאני בא לכאן והולך להוסטל אחר והולך למקומות אחרים ואני רואה את הטיפול ממש מתמלא לי הלב אושר כי אני אומר יש גוף אחד, יש הרבה גופים במדינת ישראל ובכל מיני מדינות שהם מקצועיים, מקצועיים מאוד בתפקידים שלהם.

אריה ביבי: אבל אני עוד לא ראיתי גוף כזה כמו רש"א שהוא גם מקצועי וגם יש בו הרבה חמלה, הרבה טוב לב, הרבה רצון לטפל.

אריה ביבי: אם תשאלו כל מטפל אצלנו מה המשכורת שלך אז הוא יגיד לכם זה המשכורת של גננים, אני אומר לכם.

אריה ביבי: האנשים עם תואר שני מקבלים השלמת הכנסה.

אריה ביבי: זה לא קיים בעולם בשום מקום.

אריה ביבי: אנשים עם תואר שני שמקבלים - - - אבל הרצון והחמלה בנושא שלהם הוא עז מהמשכורת שלהם.

אריה ביבי: לכן אני מודה להם, מודה להם מאוד.

אריה ביבי: גברתי אני מודה לך ומודה לכל הצוות שלך שהגעתם ואנחנו נמשיך את השיחה.

אריה ביבי: אני בשמחה, נקבע יום, נמשיך את השיחה.

אריה ביבי: אם תוכלי להעביר לי את הנושא הזה של סגן שר האוצר - - -

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להגיד לפני שאתה יוצא.

עאידה תומא סלימאן: אני קודם כל מודה על האירוח כמובן אבל עצם העובדה שאתה הגעת אני מאוד מעריכה את זה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שיש לנו המון על מה לדבר.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שגם הנושא של האסירות הוא מאוד מעניין, במיוחד שאני יושבת ראש הוועדה לקידום מעמד האישה.

עאידה תומא סלימאן: אבל באופן כללי גם אתה יודע שאני מאוד מתעניינת במה שקורה עם האסירים באופן כללי ושיקומם.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזו טעות פטאלית לא להשקיע בשיקום אסירים ואסירות ששילמו את המחיר שלהם על הטעויות שלהם ועכשיו צריך לעזור להם לחזור לחיים נורמלים.

עאידה תומא סלימאן: ובשביל זה אני חושבת שכדאי מאוד שנשב ונדבר על איך משיגים את סדרי העדיפויות הנכונים ואת הכספים.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שאתה צריך גם להלחם כמו אריה כדי להשיג את התקציבים האלה.

עאידה תומא סלימאן: אבל אני חושבת גם שיש לנו עבודה לעשות ואני מאוד מקווה, יש לי המון הערות - - - אני מבינה שאת איתנו, אז נשמע.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: תשמעו, מאוד חשוב לי לשמוע אבל אני גם עד עכשיו לא נתתם לי, השקעתם, וזה טוב, בלהסביר על האסירות ואיך אבל לא סיפרתם לי מה החבילה שמגישה רש"א לאסירות.

עאידה תומא סלימאן: מה בדיוק, כמה.

עאידה תומא סלימאן: כי להגיד לכם, אני מאוד מודאגת מהנסיגה גם בתקציבים וגם בכוח אדם שבשנים האחרונות חלה במדור הנשים.

עאידה תומא סלימאן: וזה מאוד מדאיג אותי וזה מחייב.

עאידה תומא סלימאן: ומצד שני אני יודעת שאתן בגירעון אבל התקציב שלכן גדל כל שנה.

עאידה תומא סלימאן: כן אני יודעת, תאמיני לי.

עאידה תומא סלימאן: לא חשוב שלא מספיק אבל אם יש עלייה למה כל הזמן יש קיצוץ במדור נשים ועל זה אני ארצה לשבת - - -

<אורנת אורמיאן רבינו: אז אני משערת שרונית עוד מעט תתייחס לזה.

<אורנת אורמיאן רבינו: כן חשוב להגיד שהיינו כמעט שנתיים בלי ראש תחום.

עאידה תומא סלימאן: כן אני יודעת.

<אורנת אורמיאן רבינו: שזה גם קשור אולי באמת למצב שתחום נשים הגיע - - -

עאידה תומא סלימאן: זה מאוד מדאיג אותי שאתן אומרות בלי זה ובלי זה והנשים מקבלות שבע פעמים מהגברים.

עאידה תומא סלימאן: אז מה בדיוק הגברים, ואיפה התקציב?

<אורנת אורמיאן רבינו: תראי, אני יכולה להגיד שלאורך השנים תמיד היינו עומדות על המשמר ומסבירות למה מדובר באוכלוסייה של פחות מ-2% שמקבלת תקציבים מאוד גדולים.

<אורנת אורמיאן רבינו: זה אחד הדברים שתמיד הסברנו שבאמת אנחנו לא צריכות להסביר לך את המורכבות של נשים.

<אורנת אורמיאן רבינו: זה נכון שכשהשמיכה קצרה ויש מקבלי החלטות אז זה מאוד - - - בסדר, יש פה באמת הרבה מאוד עשיות וגם יש מגמה.

<אורנת אורמיאן רבינו: אני כן רוצה לתת הזדמנות - - - הן הלכו הנשים שרצו לדבר, זה לא נעים.

<קריאה: - - - הלכה לעבודה.

עאידה תומא סלימאן: אם מכניסים לזה את כל הניהול של בית הכלא או של זה - - -

<ד"ר רותם אפודי: אני יכולה לענות לך על זה.

<ד"ר רותם אפודי: אני אתייחס לזה קצת בקצרה אבל באמת את היתר תשמעי מהמנכ"ל.

<ד"ר רותם אפודי: יש לנו ברשות אוכלוסיות ייחודיות שדורשות יותר משאבים שבעיקר מדובר בנוער שגם שם אנחנו משקיעים הרבה משאבים, שהם דרך אגב זכו לתוספת תקציבית מאוד נחמדה, צבועה, רק לנוער, עד גיל 21 בתחום נשים.

<ד"ר רותם אפודי: לצד זה גם היו ברשות דיי הרבה הוסטלים בעבר, היו לנו 8 או 9 הוסטלים שאת בטח גם יודעת שרובם נסגרו, נשארו שלושה הוסטלים.

<ד"ר רותם אפודי: ולצד ההשקעה המסיבית התקציבית שהייתה בתחומי נוער, נשים והוסטלים היה מעט מאוד שיקום בקהילה.

<ד"ר רותם אפודי: מעט מאוד.

<ד"ר רותם אפודי: רוב השיקום באמת הסתמך על הרווחה.

<ד"ר רותם אפודי: בעיקר, דרך אגב, הנפגעים העיקריים היו אזורי הפריפריה בצפון ובדרום.

<ד"ר רותם אפודי: בא המנכ"ל, דווקא זה היה המנכ"ל הקודם, זו פשוט לא הייתה החלטה של המנכ"ל הנוכחי ובעצם החליט לעשות תעדוף שונה.

<ד"ר רותם אפודי: זאת הייתה החלטה ניהולית, שאפשר להתווכח עליה, אבל זו הייתה החלטה ניהולית שאמרה בוא ניקח מהתחומים הייעודיים כי שם באמת משקיעים הרבה משאבים ואם היום פי שבעה אז - - - פי 14, ניקח מזה קצת וסגרו באמת מספר הוסטלים ואת התקציב העבירו לקהילה, לטובת יועצי תעסוקה בקהילה, לטובת רכזי שיקום בקהילה, לטובת יותר אבחונים בבתי הכלא וכן הלאה.

<ד"ר רותם אפודי: אז הוא לא הלך בעצם, לא זלג למקומות אחרים, פשוט עשו תעדוף אחר לטובת הקהילה.

<ד"ר רותם אפודי: המגמה שאת דיברת עליה אורנת, היא היום משתנה גם בעקבות אריה ביבי ואנחנו גם מאוד מקווים שהוא גם מביא איתו איזשהי בשורה תקציבית.

<ד"ר רותם אפודי: הוא באמת פועל המון כדי להגדיל את התקציב.

<ד"ר רותם אפודי: נקלטה ראש תחום אסירות משוחררות, אנחנו מתחילים בטיפול דיאדי, כמו שבטח את תדברי, בקהילה, הרבה יותר מסיבי.

<ד"ר רותם אפודי: יש לנו תכניות גם לפתוח איזשהי דירת - - - אבל עוד פעם אני אומרת, אנחנו קיבלנו את התקציב - - -

עאידה תומא סלימאן: אתם גם פותחים עוד הוסטל עכשיו, לא לנשים - - -

<קריאה: איזה עוד הוסטל?

<ד"ר רותם אפודי: כשיגיע הכסף וגם הוא כנראה יהיה - - - אם הוא - - - עוד פעם, יגיע הכסף, עדיין לא הגיע כסף אז עדיין לא פותחים שום דבר.

<ד"ר רותם אפודי: כרגע הרשות במצב של גם תקציב דו שנתי שאין לנו גם כל כך לאן לזוז.

<ד"ר רותם אפודי: אז זה בעצם ככה על קצה המזלג אבל - - - עם ביבי.

<קריאה: רוני אני כן חושבת שכדאי להראות את השקף של פריסת השירותים שיש כי באמת חברת הכנסת - - -

<אורנת אורמיאן רבינו: רגע, יש לנו נשים שצריכות ללכת לעבוד.

עאידה תומא סלימאן: תודה ששיתפת אותנו.

<חסוי: קוראים לי רינת, בלי שם משפחה רק רינת.

<חסוי: דיברתם על דלת מסתובבת וכן אני מהאסירות האלה שארבע פעמים נכנסתי לכלא.

<חסוי: אני עכשיו - - - אני יכולה להגיד שכן, אני מכירה את ההוסטל קרוב לשבע שנים, את ההוסטל הישן.

<חסוי: אני אהיה ממוקדת על המקום פה.

<אורנת אורמיאן רבינו: אני רק אסביר, רינת פה בעצם פעם שלישית.

<חסוי: עם כל הקשיים שעברתי, דיברו פה על הרווחה, אני אמא לשני ילדים.

<חסוי: מאוד קשה לי מולם, הרבה פעמים הרגשתי שהם מבקרים את הטיפול שעברתי וחוסר אמון שלי בהם והם בי על ההתמכרויות שלי בסמים.

<חסוי: ניסיתי להביא כמה פעמים ניקיון וניסיתי להחזיר את הילדים אליי.

<חסוי: תמיד הם העמידו אותי במבחנים.

<חסוי: ראיתי שאיתם זה לא עובד, באמת.

<חסוי: אני עברתי לבית כי הרגשתי שבמיוחד בקשיים מול המערכת איתם וכמובן שגם המשפחה שלי חוו את הקשיים שלי וכבר הם לא ידעו מה לעשות.

<חסוי: אני יכולה להגיד שבאמת קיבלתי המון מההוסטל הזה ועדיין עם כל הקשיים שלי והנפילות שלי בחרתי לחזור למקום הזה כי אני לא חושבת שיש מקום אחר יותר טוב.

<חסוי: המקום הזה תמיד פתוח, בין אם רציתי להיות פה או לא רציתי להיות פה.

<חסוי: הצוות מעולה, לא בגלל שהם פה, באמת, אני יכלתי להרים טלפון ולהגיד להם שאני בנפילה כי קרו מקרים כאלה בין אם באתי למרכז יום ועזרו לי ללכת לגמילה ולחזור לפה.

<חסוי: כרגע השארתי את המצב של הילדים כדי לטפל יותר בעצמי ולנטוע את העץ כמו שהמטפלת שלי אומרת.

<חסוי: במקום הזה יש המון חום, אהבה.

<חסוי: השתחררתי מהכלא הייתי קצת מבולבלת, החוסר סבלנות הזה של ישר לקום ולעשות, לחפש את העצמאות.

<חסוי: העצמאות שלי זה הרס עצמי, באמת.

<חסוי: זה לבוא להתחיל לעשות קשרים עם המשפחה ישר ומייד, וזה לא הכי בריא שבעולם, ליצור קשר עם הילדים וזה גם לא הכי בריא שבעולם ישר.

<חסוי: ופה באמת נותנים לי את הכלים לראות איך לעשות את הדברים, מתי לעשות את הדברים.

<חסוי: עם כל ההתנגשויות שיש עם הרווחה והחוץ נותנים לי לראות שהכל יהיה בסדר, תאמיני במה שיכול להיות והכל יכול להסתדר.

<חסוי: אני כרגע עוברת תהליך מאוד קשה כי זו לא פעם ראשונה שלי פה.

<חסוי: אני יודעת מה מצופה ממני, אני יודעת מה אני רוצה מהצוות.

<חסוי: אני תמיד מחפשת את הרציונל שעומד מאחורי כל דבר שזה דבר מאוד קשה בשבילי.

<חסוי: ואני יודעת שהדרך היא בכלל לא קלה, היא מאוד קשה.

<חסוי: האתגרים שמציבים לנו זה לצאת לעבודה, תעסוקה שמדברים עליה.

עאידה תומא סלימאן: את עובדת?

<חסוי: כרגע לא.

<חסוי: אני עוד חודש מתחילה את התהליך.

<חסוי: אני רק חושבת על זה, את שואלת אותי את השאלה הזאת וזה מאוד מפחיד.

<חסוי: אני כן רוצה את זה מצד אחד ויש את הקול השני שאומר, אני אצא לעבוד ומה יהיה, שם כל הפיתויים, כל ההתחלות וזה עוד פעם להתחיל איזשהו תהליך חדש שאני מכירה בעצם.

<חסוי: זה מפחיד.

<חסוי: יש את הרצון של כן לצאת לעצמאות, להתחיל מחדש ויש פה צוות שלא יעזוב אבל עדיין תמיד אנחנו רוצים את המגננה הזאת.

<חסוי: יש את השוטר העצמי שאומר אל תעשי ככה וככה וככה כדי שלא תחזרי לכלא והיו מקרים וחזרתי פעם ראשונה והם התחילו - - - עשיתי עבירה שונה לגמרי.

<חסוי: העבירה שלי מפעם לפעם החמירה והחמירה.

<חסוי: אני גם עברתי התעללות, אני נולדתי למשפחה מרובת ילדים עם מצב - - - מאוד קשה, אמא שנפלה לאלכוהול בשנים האחרונות.

<חסוי: פה זה המשפחה שלי.

<חסוי: היום אני יכולה להגיד שפה המשפחה שלי.

<חסוי: בחרתי לבוא לפה, עם כל מה שעשיתי, ועשיתי פה בלאגן, באמת.

<חסוי: בלאגן לעצמי, לא בלאגן לאף אחד.

<חסוי: זאת אומרת שהמקום הזה יש בו המון המון נתינה אם זה מהצוות.

<חסוי: ואני כן רואה את עצמי פה רוצה להמשיך ויש פה את המצב הכלכלי שהוא גם קשה.

<חסוי: דיברתם על ביבי, אז ביבי כן לוקח משם ונותן לשם - - -

<קריאה: ביבי המנכ"ל או - - -

<חסוי: יש לנו את המיטות שאנחנו ישנות עליהן וזה מזרנים שהגיעו מההוסטל הישן.

<חסוי: אנחנו מנסים לשמור עליהם במצב הכי טוב שיש.

<חסוי: זה מאוד קשה.

<חסוי: אנחנו ישנים על מה שיש כי אנחנו לא מחפשים את ההתפנקויות.

<חסוי: חיינו במקומות יותר גרועים אז פה בשבילנו זה מלון חמשה כוכבים.

<חסוי: מחשבים שיש פה, שאנחנו נגיד 10 בנות, מתוכן אולי איזה שניים שאנחנו מנסות לשמור עליהם.

<חסוי: כל פעם בא איזה טכנאי ומנסה לתקן.

<חסוי: אני חושבת שצריך לראות את המקום הזה ולראות אותנו יותר.

<חסוי: זהו, זה מה שיש לי.

עאידה תומא סלימאן: תודה, בהצלחה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהאמירה עכשיו זה כל הזמן מהדהד בראש שלי שהמקום הזה הוא המקום שבו אפשר כאילו להכנס למקום בטוח.

עאידה תומא סלימאן: איך אמרת, מחכים לך הפיתויים בחוץ ושם את תצטרכי להיות מאוד חזקה.

עאידה תומא סלימאן: וכל אחת מאתנו צריכה את הקצב זמן הזה כדי להתחזק ואז לצאת לעולם יותר חזקה.

<אורנת אורמיאן רבינו: אני רוצה רגע להגיד מילה על הדבר הזה כי אני חושבת שבאמת נוצר פה רושם שהוא מאוד נכון במובנים מסויימים על המקום הזה שהוא מאוד מכיל ומלא אהבה.

<אורנת אורמיאן רבינו: אני רוצה רגע לחבר אותנו למציאות ולהגיד בתור מי שפוגשת את הנשים שהן בכלא וכשהן מגיעות לפה, מאוד קשה הרבה פעמים לרתום, לעזור לנשים להחליט להרתם - - -

עאידה תומא סלימאן: אני אומרת לך שעבדתי שנים עם מקלטי נשים והקמתי את המקלט אז אני יודעת בדיוק במה מדובר.

עאידה תומא סלימאן: ואני יודעת שלא הכל ויש רגעים גם שאין בהם הרבה אהבה ויש כעס ויש התפרצויות לפעמים.

עאידה תומא סלימאן: בסדר.

<אורנת אורמיאן רבינו: גם שמענו פה הרבה על רווחה ועובדות סוציאליות ואני יודעת שכשאני מגיעה לכלא ואני יושבת עם אישה אז על הכתפיים שלי יושבות כל העובדות הסוציאליות שאכזבו פעם ושחובת ההוכחה עליי להראות שאנחנו עושות את אחרת.

<אורנת אורמיאן רבינו: אבל זה מאוד קשה - - -

עאידה תומא סלימאן: ומצד שני כדאי גם להגיד שעובדות סוציאליות בשטח לא קיבלו שום הכשרה מיוחדת להבין מה זה אסירה ולמה היא נמצאת שם.

עאידה תומא סלימאן: אני לא עכשיו במקום של להגן אבל גם צריך להבין שעובדות סוציאליות הרבה פעמים בשטח אין להן כלים לעזור.

עאידה תומא סלימאן: אין להן וזה, אני אומרת את זה, כדי שתבינו שהמערכת היא זאת שלא בסדר.

עאידה תומא סלימאן: המערכת היא זאת שלא נותנת לפתח - - -

<גדעון ביאלר: זה לא מדוייק.

<גדעון ביאלר: אני חייבת להגיד, ברשותך - - -

עאידה תומא סלימאן: בסדר, אני אמרתי את דעתי, אתה לא חייב להגן על הדברים - - -

<גדעון ביאלר: אני חייב להגיד רק משהו, אני מנהל מחוז ואני עובד ברשות 31 שנים.

<גדעון ביאלר: אני עובד סוציאלי במקצועי, 10 שנים עבדתי בעיריית רחובות.

<גדעון ביאלר: אז זה נכון מה שאת אומרת מבחינת באמת ההכשרה והכל אבל אם, וזה המנכ"ל לא אמר קודם, אם המנכ"לים גם הקודם וגם הנוכחי נותנים יעץ, במקרה הזה למגזר הערבי בגלל חולשה, בגלל נושא כספי, אני מדבר על המשולש הדרומי, נותנים עובדים בכסף שאין להם לטובת רכזי שיקום - - - אם אני מדבר על טירה, אם אני מדבר טייבה, אני מדבר על ג'לג'וליה, מהכסף של הרשות.

<גדעון ביאלר: כי לרשות המקומית אין את הכסף - - - קצת לראות את התמונה גם החיובית שאף גוף במדינה הזאת לא נותן כסף לתקצוב של עובד.

<גדעון ביאלר: והרשות באין כסף שלה עושה את זה, זה אחד.

<גדעון ביאלר: שתיים, יושבים היום רכזי שיקום האסיר, בכל מדינת ישראל.

<גדעון ביאלר: גם הגברת שדיברה בתל אביב אני אישית מוכן לבדוק שם מה קורה.

<גדעון ביאלר: אין דבר כזה שאם יש לי שש רכזות בעיריית תל אביב שהם עובדי רשות שיקום האסיר, הן עובדות גם - - -

עאידה תומא סלימאן: היא דיברה על התקופה לפני הבית סוהר.

<אורנת אורמיאן רבינו: אבל גדעון תסכים שיש פה הכשרה אחרת לעבוד מול נשים - - -

<גדעון ביאלר: רגע אבל תני לי לסיים אני יכול להביע דעה.

<גדעון ביאלר: אנחנו עובדים עם אגפי רווחה, שר הרווחה והשירותים החברתיים ושר העבודה אחראי עם המנכ"ל.

<גדעון ביאלר: עם כל הכבוד, צריך גם לראות דברים בפרופורציות.

<גדעון ביאלר: אני מבין את הרגישות, הראשון שצריך להבין - - -

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת עכשיו.

עאידה תומא סלימאן: כשאני אומרת שהמערכת לא בסדר זו דעתי על המערכת הקיימת ואף אחד לא ישנה לי את דעתי כי לא הצגתי אותה אתמול.

עאידה תומא סלימאן: יש לי דעה ברורה איך המערכת עובדת ואני לא דיברתי על המערכת של רש"א, אני דיברתי על מערכת הרווחה באופן כללי ועל סדרי העדיפויות בתוך מערכת הרווחה.

עאידה תומא סלימאן: וחוצמזה - - - ואני יודעת ואני מטפלת יום יום בבעיות מול מערכת הרווחה ואני יודעת בדיוק - - - אני רוצה להגיד דבר אחד, זה שרש"א נותנת רכזים לשיקום - כל הכבוד אבל זה התפקיד של רש"א.

עאידה תומא סלימאן: התפקיד של רש"א זה שיקום אסירים והיא צריכה לעשות את זה גם בקהילה וגם בהוסטלים, ואף אחד לא עושה לאף אחד טובה בעניין הזה.

עאידה תומא סלימאן: ואני חושבת שאם רש"א צריכה תקציב, אני מאמינה, ואתם יודעים טוב מאוד שאני נאבקתי כבר שנתיים כדי שתקבלו תוספת תקציבים כדי שתמשיכו לעשות את העבודה ואני מוכנה להמשיך להאבק על זה.

עאידה תומא סלימאן: אבל מצד שני אני גם יודעת שבלתי מתקבל על הדעת שיש פשיעה יותר של נשים ויותר אסירות ותקציב שיקום אסירות רק הולך ויורד.

עאידה תומא סלימאן: פה זה לא מתאזן אצלי, אצלי זה לא מתקבל על הדעת ולא מוכנה לקבל אותו ועל זה אני חושבת שצריך לחשוב איך פותרים את הבעיה הזו.

עאידה תומא סלימאן: כי אני יודעת גם שיש תכניות שהופסקו עם השנים.

עאידה תומא סלימאן: בארבע-חמש השנים האחרונות גם הטיפול הדיאדי וגם הנושא של השכלה זה מאוד, בעיני, בדיוק כמו שאני אומרת נשים במקלטי נשים צריכות לקבל את הטיפולים האלה וצריכות לקבל את השירות הזה, בדיוק אותו דבר לאסירות המשוחררות.

עאידה תומא סלימאן: בכל הנושא של ההשכלה מאוד חשוב.

עאידה תומא סלימאן: בעיני זה א'-ב'.

עאידה תומא סלימאן: העולם השתנה, הן לא יוכלו לצאת ולהתחיל לחפש עבודות שישאירו אותן במעגל הסגור הזה אלא צריך שיתפתחו.

עאידה תומא סלימאן: אז על זה אני מדברת, מה אתם הולכים לעשות עם עניין התקציב, מה אתן הולכות לעשות עם התכניות - - -

<קריאה: שמצאנו להן מענה תקציבי לשנתיים הקרובות.

עאידה תומא סלימאן: מצויין אז בואו נשמע על זה ולרשום לפרוטוקול.

<קריאה: לצערי זה לא בבסיס התקציב.

<רונית שפירא: זה לא בבסיס התקציב, זה תקציב חיצוני לשנתיים.

<רונית שפירא: אני רציתי לפני זה לדבר על 22% של נשים שלא מגיעות למענים שיקומיים בכלל, בין אם לא מוגשת עבורן מכל מיני סיבות תכנית מוועדת השחרורים או שהתכנית נדחית על ידי ועדת השחרורים.

<רונית שפירא: כשפה אנחנו מדברות בעצם - - -

עאידה תומא סלימאן: כל הנשים שעוברות שיקום נמצאות - - -

<רונית שפירא: במסגרות של רש"א שזה או במרכז פה.

<רונית שפירא: יש לנו גם שתי יחידות אזוריות לטיפול בצפון ובדרום.

<רונית שפירא: אחת נמצאת ב- - -

עאידה תומא סלימאן: איך זה שסהר לא נמצא?

<קריאה: סהר מנהלת מכון.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת.

עאידה תומא סלימאן: סהר הייתה מנהלת המקלט של העמותה שניהלתי אז משם היא מוכרת.

<רונית שפירא: היחידות האזוריות בצפון ובדרום הן יחידות שעובדות במתכונת של רכז יום - - - פעמיים בשבוע.

<רונית שפירא: כוח האדם - - -

עאידה תומא סלימאן: איפה הן נמצאות?

<רונית שפירא: אחת בחיפה, זאת שאני ניהלתי 12 שנים, יושבת פה יעל שמחליפה אותי בתפקיד וילנה בדרום, בבאר שבע, שמנהלת את היחידה האזורית בבאר שבע.

<רונית שפירא: הכוח אדם התקני הוא מאוד מאוד מצומצם, אנחנו מדברות על משרה וחצי.

<רונית שפירא: משרת עובדת סוציאלית וחצי משרה מדריכה במרכז שיקומי אזורי.

עאידה תומא סלימאן: זה מה שרציתי לדעת - - -

<רונית שפירא: מקריית שמונה עד פרדס חנה - - -

<קריאה: דרום כל הישובים הבדואים מאילת כולל אשדוד והאזור - - -

עאידה תומא סלימאן: - - - משרה וחצי.

עאידה תומא סלימאן: את רואה למה לפעמים אתן כועסות על עובדות סוציאליות?

עאידה תומא סלימאן: לא תמיד בגלל שהן רעות, אבל כשיש עובדת וחצי כדי לשרת אזור כזה גדול - - -

<חסוי: אבל הכוונה שלי הייתה שבכפרים לכל כפר יש עובדת סוציאלית.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת כן.

עאידה תומא סלימאן: בואו ננסה להתכנס.

<רונית שפירא: אנחנו כן יש לנו תקציב של קופה קטנה לאורך כל השנים הוא נשמר ויש הרבה הענות לדבר הזה שהנשים מגיעות מכל ישוב בצפון הן מקבלות ביום שהן מגיעות החזר נסיעה על הנסיעה שהן לא צריכות לשלם על זה הן מקבלות על הקבלה את ההחזר של הנסיעה וגם יום בשבוע אנחנו יוצאות אליהן, המדריכה הטיפולית מגיעה לשלל של מענים בתוך ביקורי בית, תיווך למסגרות שונות, מיצוי זכויות.

<רונית שפירא: יש לנו ממש עבודה איתן בתוך הקהילה, מצומצמת מבחינת הכוח אדם אבל מאוד עמוקה ומשמעותית בתוך מערכות חייה של האישה וחיתאם קצת דיברה על זה.

<רונית שפירא: אסירות שאינן זוכות לשיקום, מה שמעציב זה שזה הקצה של הקצה.

<רונית שפירא: זאת אומרת מתוך האוכלוסייה שתיארתי שבעלת אפיונים ייחודיים ומורכבים הנשים האלו, 22% בשנה, הן נשים שהטראומות פגעו בהן, רובן, הן פגועות באופן שלא ניתן לחשוב איתן על שיקום תפקודים וכישורים או אפילו הכוונה לתעסוקה, לפחות לא בזמן הקצר זה יכול לקחת גם שנים.

<רונית שפירא: ועל אף המצב הקשה שלהן, דווקא שלהן, הן לא מוכרות באופן שמקנה להן זכויות והן נופלות בין ההגדרות של משרדי הממשלה השונים - - -

<אילנה קרוז': אני קצת ארחיב פה רונית.

<רונית שפירא: אילנה היא בעצם - - - היא פוגשת אותו פעם ראשונה - - -

<אילנה קרוז': אני אגיד שני דברים מאוד מרכזיים.

<אילנה קרוז': קודם פה יש פה שוליות שהיא מצטלבת.

<אילנה קרוז': את ראית, בעצם הנשים שדיברו הן נשים או מהגרות או ערביות, נשים מאוד - - - שבאות ממעמד סוציואקנומי מאוד נמוך, נשים בעוני.

<אילנה קרוז': אז היא גם בעוני, גם מהגרת, גם - - - ההסללה שלה לתוך החברה היא מאוד מאוד חסומה.

<אילנה קרוז': מדברים על זה באקדמיה והדבר הזה לא נכנס לשטח שבעצם אישה שבאה מהצטלבויות של מצבי שוליים זה לא בקווים מקבילים.

<אילנה קרוז': הצטלבויות - - -

עאידה תומא סלימאן: אני אבקש משהו בגלל הזמן.

עאידה תומא סלימאן: את כל התיאוריות אני מכירה.

עאידה תומא סלימאן: דברו איתי על הבעייתיות שלכן ומה אתן צריכות.

עאידה תומא סלימאן: אני לא רוצה לצאת מפה בהרגשה שרק קיבלתי מידע.

עאידה תומא סלימאן: אבל תגידו איך אנחנו יכולות לעזור, מה אתן חושבות - - -

<אילנה קרוז': כשאנחנו מדברות על נשים, לצערי, יש אחוז בכלא שלא זוכה לתכנית שיקום ופיקוח וגם לא מגיעים באופן וולנטרי, 22%.

<אילנה קרוז': הנשים האלה חלקן יש להן - - -

<רונית שפירא: ההצטלבויות של פגועות נפש עם או בלי התמכרות נמוכות קוגנטיבית אבל הרבה פעמים לא מאובחנות בפיגור, זה יותר פיגור סביבתי שנובע כתוצאה ממה שהן חוו בילדות.

<רונית שפירא: - - - הרבה פעמים בגיל מבוגר יותר עם היסטוריה של כשלונות - - -

עאידה תומא סלימאן: אבל צריך להגיד, 22% שלא מגיעות בכלל לשיקום אם לקחת בחשבון את כל הקטגוריות שאת מזכירה אני לא חושבת שזה מאוד גדול האחוז.

עאידה תומא סלימאן: וצריך גם לצאת מנוקדת הנחה, שלצערי, יש מקרים שאי אפשר לשקם.

עאידה תומא סלימאן: אפשר לשפר קצת את המצב.

<עליזה ניסן רוזן: היי, אני עובדת סוציאלית פה.

<עליזה ניסן רוזן: אני כן פה עם הנשים שאני כן פוגשת אחד מהדברים שבעיני מיוחדים בהוסטל שלנו זה שהדלת פתוחה בפני כולן.

<עליזה ניסן רוזן: זאת אומרת, לא משנה אם זה אמהות, אם זה מכורות, אם זה פגועי נפש, כל זה.

<עליזה ניסן רוזן: המשמעות היא שאנחנו כל פעם צריכות ללמוד עולמות תוכן שונים ולמשל סביב נשים שמגיעות עם כל התיאור הזה לעשות מאבקים קשים לנשים שאם הן יוצאות מפה עם סוף השנה אין שום דבר שיכול להחזיק אותן וזקוקות להוסטל כוללני וזקוקות לתעסוקה מוגנת ולשכות הרווחה המקוריות שלהן לא מוכנות להכיר בזה שהן שייכות אלינו.

<עליזה ניסן רוזן: משרד הבריאות לא מוכן להכיר בהן מבחינת נשים בפוסט טראומה שזקוקות לזה.

<עליזה ניסן רוזן: כל התחום של מול נכות קוגניטיבית ומש"ש, לא מוכנים להכיר בהן.

<עליזה ניסן רוזן: זה ברמה של להתדפק ולחפש איזשהו לב פתוח, ככה אני מרגישה במסעות האלה, של מישהו שבמקרה יסכים קצת לפתוח את הדלת ולעשות איזשהו תהליך בשביל שאישה יהיה לה מענים שהיא גם זכאית להם, גם זקוקה להם מאוד אז הרגשתי את זה כשהיה פה את הדיבור על זה שהמשפחות וחלק מהן סוגר את - - - ולא פותחות את הלב.

<עליזה ניסן רוזן: הרבה מאוד אנשים מאוד משכילים לא מקבלים חזרה את הנשים שלנו לתוך החברה והביטוח הלאומי יש לנו איתם מאבקים קשים.

<עליזה ניסן רוזן: זאת אומרת - - -

עאידה תומא סלימאן: אני מצטערת שאני קוטעת אותך אבל ברגע שהתיישבתי אני ציפיתי שתעלו דווקא את הנושאים האלה.

עאידה תומא סלימאן: את הנושאים ברמת המדיניות שצריך לשנות.

עאידה תומא סלימאן: הרי מי שפגשה אותי כבר יודעת שאני מכירה את הנושא, לא צריך את כל ההקדמה כדי להכניס אותי לתמונה.

עאידה תומא סלימאן: אני באמת רוצה לעזור, חשוב לי לדעת.

עאידה תומא סלימאן: יש תקיעות עם הביטוח הלאומי זה נושא ספציפי, תגידו לי.

עאידה תומא סלימאן: אז בואו ככה ננסה, אני הבנתי שיש בעיה עם משרד הבריאות בכל הנושא של תחלואה.

עאידה תומא סלימאן: אני לא עובדת סוציאלית אבל אני מנחת קבוצות אבל אני יודעת שתמיד בקבוצות לקראת הסוף כשכולם בורחים מתחילים להעלות את הבעיות אז זה בדיוק מה שקורה לנו עכשיו.

עאידה תומא סלימאן: אז בואו כדי שנעשה את זה במסודר, אני הייתי רוצה לקבל קודם כל מסמך מסודר שיבוא ויגיד יש לנו בעיה עם הביטוח הלאומי בזה ובזה ובזה, הורדת ההשכלה הגבוהה, אם דיברתם עם עניין השכלה למבוגרים אולי שהם יתמכו במשרד החינוך.

עאידה תומא סלימאן: כלומר לעשות את האישור הזה - - -

<ד"ר רותם אפודי: ברשותך קודם כל בגלל שהעלית שלושה נושאים אז אני אדגיש ככה:

<ד"ר רותם אפודי: אנחנו קיבלנו מהאוצר תקציב ייעודי למיזמים שלצערי הוא כמו שאמרתי לא בבסיס התקציב אבל חלק ניכר ממנו הולך לתחום נשים.

<ד"ר רותם אפודי: אחד מהם זה מדבר על הקמת שתי דירות לווין לאסירות משוחררות שיהיו בצפון ובדרום, שיהיו מיועדות לנשים שלאו דווקא מגיעות להוסטל אלא מגיעות לקהילה.

<ד"ר רותם אפודי: זה מיזם אחד.

<ד"ר רותם אפודי: מיזם שני - - -

עאידה תומא סלימאן: מתי קיבלתם את זה?

<ד"ר רותם אפודי: קיבלנו את התקציב בחודש שעבר הוא מיועד, לכאורה, לחצי 17' ול-18' אבל אנחנו מתחילים את ההתקשרויות מלקראת סוף השנה וזה תקציב לשנה וחצי.

<ד"ר רותם אפודי: המיזם השני הוא מיזם השכלה לאסירות משוחררות שאנחנו באמת רוצים לא רק השכלה רחבה אלא גם השכלה שמכווינה לכיוון תעסוקתי, אנחנו מנסים לבנות השכלה שתסייע להן בהמשך לתעסוקה וחלק נכבד מאוד מהתקציב הולך, כמו שאילנה אמרה, לטיפול הדיאלי.

<ד"ר רותם אפודי: המשך טיפול דיאלי אין ילד שקורא בכלא בקהילה, יש לנו שם תקציב שאנחנו ממש מייעדים לזה.

<ד"ר רותם אפודי: זה אליה וקוץ בה היות ואנחנו הולכים למיזמים מאוד חשובים ומאוד מתוקצבים, מצד שני התקציב הזה יגמר לנו בתוך שנה וחצי והוא זמני והוא לא בבסיס התקציב.

<ד"ר רותם אפודי: לכן כמו שבאמת המנכ"ל אמר הדאגה שלנו לטווח ארוך מה גם שאת בטח יודעת שנשים שיוצרים איתן קשר זה לא יהיה בריא, אנחנו מקימים דירה ויוצרים קשר ויוצרים - - - טיפולי ובתום שנה וחצי נצטרך לסגור את הדירה.

<ד"ר רותם אפודי: אז זו באמת דאגה שאנחנו - - -

עאידה תומא סלימאן: כן, אבל מהניסיון שלי מול משרדי הממשלה לוקחים מה שמוצע ואז מתחילים להאבק שזה יהיה חלק מהתקציב, אין מה לעשות.

<ד"ר רותם אפודי: זהו אז אנחנו מתחילים - - -

<רונית שפירא: אבל עדיין אני חייבת להגיד שהתקציב הזה עדיין לא מיועד לאוכלוסייה הזו שאנחנו מדברות עליה.

<רונית שפירא: אנחנו דיברנו קודם - - - שפה יש שני מסלולים - יש את המסלול שאת מציעה ואנחנו נשמח לקבל בו עזרה שזה קיצור הליכים בירוקרטיים, שינוי הגדרות באופן שהגדרה של אסירה משוחררת כשלעצמה תקנה יותר זכויות או, כמובן, כשמדובר על הצטלבויות של מאפיינים קשים אלו.

<רונית שפירא: אבל האופציה השנייה, וזה באמת החלום, לקבל איזשהו תקציב שיהיה לנו בנוסף למסגרת הכוללנית הזאת, שיהיה לנו בית לנשים ללא שום קריטריונים, גם במסגרת הזאת על אף שהקריטריונים מאוד מאוד גמישים לא ניתן שאישה תבוא אם היא צריכה רק להרפא מהטראומות, לא כרגע לדבר איתה על תעסוקה, על שיקום, על כישורים.

<רונית שפירא: שיהיה לה מקום לטווח ארוך, ללא הגבלת זמן, בית.

<רונית שפירא: שנוכל לבוא לוועדת השחרורים ולהגיד, יש לנו מקום שמדלת לדלת הן יכולות להגיע ועם צוות רב מקצועי למכלול הבעיות.

<רונית שפירא: הן יוכלו פשוט רגע לנוח מכל מה שהן עברו כל השנים ברחובות - - -

<עליזה ניסן רוזן: אני מרגישה שהבית הזה קיים, אני מרגישה שאם יש אישה שלא יכולה לצאת לעבודה אחרי שלושה חודשים כי היא לא עדיין במצב הזה אז אנחנו בצורה - - -

<אילנה קרוז': אנחנו מדברים על אבחנה כפולה - - -

<עליזה ניסן רוזן: יש לנו פה נשים שהן נמצאות פה כבר שמונה חודשים בלי - - -

<אילנה קרוז': על רקע לא מוגן שזה מוכר היום בקרב פסיכולוגים שיקומיים, פיגור - - - ומחלת נפש שהנשים האלה בעצם לא מאובחנות ואני כיועצת כלא נווה תרצה לא יכולה להפנות את הנשים האלה לאף מקום.

<אילנה קרוז': הן לא מאובחנות, אנחנו עושים עוד מלחמה בכלא לקבל עבורן סל שיקום כי ברגע שהיא יוצאת לפה המלחמה פה היא נורא נורא קשה.

<אילנה קרוז': יכול להיות שרק אחרי שנה וחצי תקבל סל שיקום.

<אילנה קרוז': בינתיים היא לא יכולה לצאת לעבודה.

<אילנה קרוז': פה מקובל שאחרי שלושה חודשים יוצאים כבר לשיקום, כבר לתעסוקה.

<אילנה קרוז': ודיברת על זה, נכון?

<אילנה קרוז': יש נשים שהרמת תפקוד שלהן כל כך כל כך נמוכה שהן לא יכולות להכנס לשבלונה הזאת של א'-ב'-ג'-ד' ובתפר הזה הן נופלות.

<אילנה קרוז': או שהן נכנסות ונושרות מטיפול או שטרום אני לא יכולה לבנות להן תכנית אצלי ואז המלחמה - - -

עאידה תומא סלימאן: אני הבנתי שאתן מדברות על הנתח הזה שנקרא 22% שבינתיים אין.

עאידה תומא סלימאן: ואני מכירה את זה מהרבה- - -

<אילנה קרוז': אני רק מזכירה שה-22% הזה קודם כל אנחנו במחצית שנה, המספרים שאני נתתי זה מחצית שנה, זה אחד.

<אילנה קרוז': דבר שני, ה-22% זה הדלת המסתובבת.

<אילנה קרוז': זה לא 22%, אנחנו נהייה יותר מדויקים בסוף 2017 המספרים יכלו - - -

עאידה תומא סלימאן: אתן ממש מתפזרות ולא מתמקדות.

עאידה תומא סלימאן: אני לא הבאתי את ה-22% מהראש שלי.

עאידה תומא סלימאן: אתן אמרתן שה-22% מהאסירות המשוחררות לא מקבלות כל סוג של שיקום ואתן אמרתן שחלק גדול מהן בגלל כל האבחנות שדיברת עליהן.

עאידה תומא סלימאן: כלומר זה לא אותו 25% שדיברתן עליהן שהן בדלת המסתובבת.

עאידה תומא סלימאן: ה-22% האלה, אני יודעת, בכל אוכלוסייה מצוקתית יש חלק שלא מגיעים אליהם, שלא מצליחים.

עאידה תומא סלימאן: אותו דבר עם נשים מוכות, אותו דבר עם נשים שעברו טראומה של תקיפה מינית.

עאידה תומא סלימאן: אני הייתי רוצה להגיע לכולם, בסדר?

עאידה תומא סלימאן: אבל אנחנו צריכות להתקרב לאט לאט.

עאידה תומא סלימאן: בנתח הזה של ה-78% שכן עוברות שיקום עדיין יש המון בעייתיות, עדיין חסר ולקוי גם התקצוב וגם הכוח אדם - - -

<עליזה ניסן רוזן: יש גם את הנושא של אמהות וילדים שזה משהו - - -

עאידה תומא סלימאן: זה עוד משהו.

עאידה תומא סלימאן: כאשר אישה יוצאת היא לא יכולה לצרף את הילדים.

עאידה תומא סלימאן: אני היה חסר לי להגיד שאתן תצביעו על הבעייתיות הזו.

עאידה תומא סלימאן: לא ללקט אותה תוך כדי ובקושי.

<רונית שפירא: הסדר היום השתנה ואנחנו נתנו לנשים שהיו צריכות לצאת לעבודה לפני שסיימתי - - -

עאידה תומא סלימאן: זה בסדר גמור שנתתן לנשים אבל בואו נתמקד כדי שאני - - - סליחה שאני דוחפת אתכן ככה אבל אני אישה מאוד פרקטית.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לצאת עם סל קניות מפה, אני רוצה לצאת עם סל צרכים שאתן אומרות, תעזרי לנו בלשפר את המצב.

עאידה תומא סלימאן: הבנתי שיש הרבה אהבה, יש הרבה חמלה.

עאידה תומא סלימאן: מה אין, תגידו לי מה אין.

<רונית שפירא: מענה שיקומי המשכי לאמהות וילדיהן, המשך הפרויקט, אז עכשיו יש לנו באמת תקציב לשנתיים אנחנו - - -

<אורנת אורמיאן רבינו: רוני, מבחינת אמהות וילדים חסר מענה של הוסטל משותף.

<אורנת אורמיאן רבינו: יש לנו גם ניסיון בזה אז אנחנו יודעות שזה עובד.

<אורנת אורמיאן רבינו: בעבר היה הוסטל אמהות וילידיהם, היום אין לנו את האופציה הזאת של מגורים משותפים.

<אורנת אורמיאן רבינו: גם אם ניתן להם בתוך המרכזים את כל הטיפולים המדהימים שניתן להם אין להם איפה לגור ביחד.

<אורנת אורמיאן רבינו: יותר מזה, אני יכולה להגיד שהיו לנו פה נשים שבמהלך שיקום נכנסו להריון ורצו, הפנטזיה שלהן הייתה להמשיך להיות פה, לא יכלנו.

<אורנת אורמיאן רבינו: יש לנו אישה שהצליחה מאוד, העברנו אותה לבית שבתאי לוי, לא הייתה ברירה, זה היה כאב גודל.

<אורנת אורמיאן רבינו: זאת אומרת, יש בהחלט אוכלוסייה, יש עתודה למקום כזה.

<רונית שפירא: השאיפה להגיע לחלופות מאסר בכלל לאמהות וילדיהן - - -

עאידה תומא סלימאן: שאני עובדת על זה והגשתי כבר הצעה.

<אורנת אורמיאן רבינו: דרך אגב הנציגה של - - - מבחן שהייתה פה והלכה בהפסקה שאלה אותי אם אנחנו מוכנות לקבל חלופות מעצר ואמרתי לה - - -

<קריאה: היום בעצם חוק הרשות לשיקום האסיר לא מאפשר לנו ואנחנו היינו רוצים כן לבחון את זה בחיוב.

<רונית שפירא: יש לנו גם הצעת חוק כבר כתובה עם התיקונים של פרופסור אורית קמיר, זה נמצא אצלי וכדאי באמת - - -

עאידה תומא סלימאן: זה נמצא גם אצלי ואני הגשתי את זה.

עאידה תומא סלימאן: וגם מירב מיכאלי הגישה את זה.

<קריאה: אני רוצה להגיד עוד משהו לרשימה.

<רונית שפירא: אני אסיים.

<רונית שפירא: אז דיברנו על מענה שיקומי לאמהות וילדיהן.

<רונית שפירא: מענה תעסוקתי בפריפריה, כמו שאמרתי, כוח אדם ייעודי לתעסוקה והכשרה של נשים בתעסוקה.

<רונית שפירא: אז עוד פעם יש לנו את התקציב, אנחנו מאוד שמחות עליו הוא להכשרה ייעודית לנשים - - -

<קריאה: אבל הוא לא לכוח אדם.

<רונית שפירא: יש לנו אסירות מאזור ירושלים ועוטף ירושלים, בין 12-15 נשים בשנה שאין לנו כרגע מענה ייעודי.

<רונית שפירא: אין יחידה, אין גם כוח אדם שהוכשר - - - לטיפול בנשים האלו.

<רונית שפירא: זה הדברים המרכזיים.

<מעיין שרגני: אני מעיין, אני יועצת תעסוקה כאן במרכז ואני לא אכביר במילים ואלאה על כל המורכבויות שכבר דיברו, שהן חשובות כמובן.

<מעיין שרגני: אבל אני כן אגיד שבתחושה דומה למה שתיארה עליזה גם אני בניסיון למצוא תעסוקה לנשים שלנו אני מתדפקת על דלתות ליבם של המעסיקים.

<מעיין שרגני: שעל פי רוב הם מעסיקים קטנים ופרטיים שרק גודל הלב והנתינה שלהם הם שיחליטו אם הנשים שלנו ייכנסו לעבוד או לא ייכנסו לעבוד ואנחנו יודעות כולנו שעולם התעסוקה הוא עולם מאוד תחרותי, מאוד קשה.

<מעיין שרגני: על המשרות הפשוטות שאנחנו לרוב, לפחות בשלב הראשוני, מייעדות את הנשים שלנו, וחלילה לא כדי להנמיך את האופק התעסוקתי שלהן, אלא רק כדי לאפשר להן התאקלמות, נלחמות הרבה מאוד נשים.

<מעיין שרגני: ואני הייתי שמחה לראות כחלק ממדיניות ממשלה את הממשלה רגע לא משאירה את המעסיקים האלה לבד, נותנת להם תמריצים, מאפשרת להם להתמודד עם הנורמות התעסוקתיות שהם לא מחזיקים בהם.

<מעיין שרגני: הנשים שלנו שמגיעות הן חסרות כישורים, חסרות נורמות.

<מעיין שרגני: והרבה פעמים מעסיק לא בראש שלו עכשיו להתמודד עם אישה שלא קמה בבוקר ולא מתאים לו להתמודד עם האישה שיוצאת לשלוש הפסקות סיגריה כי היא לא מסוגלת - - -

עאידה תומא סלימאן: אוקיי.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לשאול שאלה אחרת.

עאידה תומא סלימאן: אישה שרוצה לצאת לעבודה אתן נותנות לה איזשהי הכשרה לפני שהיא יוצאת?

<מעיין שרגני: כן.

<מעיין שרגני: כאן במרכז יום אנחנו מעבירות סדנת תעסוקה פעם בשבוע.

<מעיין שרגני: שם באמת, בעצם השילוב התעסוקתי הוא שילוב יד ביד.

<מעיין שרגני: אני מלמדת אותן איך לכתוב קורות חיים, איך לעבור ראיון עבודה, איך להציג את עצמן, איך בכלל לבנות לעצמן חלום.

<מעיין שרגני: הרבה מאוד פעמים החלומות שלהן - - - בשלבים מאוד ראשונים של החיים שלהן והרבה פעמים אני גם מחזיקה את החלומות האלה בשבילן כשהמציאות שוב חובטת בהן והן חוות עוד אכזבה ועוד דחייה של עוד ראיון ועוד מעסיק שלא מוכן לקבל אותן.

<מעיין שרגני: מעבר לזה אני אגיד שהייתי מצפה לראות גם את המגזר הציבורי מהווה דוגמה ופותח תקנים לאסירות משוחררות כדי באמת לאפשר להן להיות חלק מהעולם ולא רק לאותם מעסיקים פרטיים.

<מעיין שרגני: זה אחריות שלנו כמדינה לדאוג לכל האזרחים ולכל האוכלוסיות קצה שלה.

<מעיין שרגני: הדבר האחרון והחשוב שדובר עליו בעבר אבל ההוסטל הזה שאני חלק ממנו רק תקופה קצרה של חודש וחצי, בעבר הוא היה שתי מסגרות שונות: מרכז יום והוסטל.

<מעיין שרגני: האיחוד הזה מאוד הקשה על יצירת למידה של נורמות תעסוקה.

<מעיין שרגני: לקום בבוקר, איך אני מתארגנת, לתכנן את הזמן שלי להגיע למקום העבודה, הרבה מאוד הרגלים.

<מעיין שרגני: והבלבול הזה בין המרחב שאני גרה בו, בין המגורים למרחב התעסוקתי יוצר איזשהו בלבול שמאוד מקשה על למידה של איזשהם כלים בסיסיים שאפרופו זה חלק מאותו צמצום תקציבי שדובר עליו.

<מעיין שרגני: יש לי עוד המון מה להגיד אבל אני אסת

<מעיין שרגני: פק בזה ותודה לכם.

עאידה תומא סלימאן: אני רק הולכת להקשות עליכן.

עאידה תומא סלימאן: אני אבקש שתכינו איזשהו מסמך עם כל הדברים שאתן מעלות ולשלוח אותו אלינו לוועדה.

עאידה תומא סלימאן: כי זה מסמך, זה טוב שאני שומעת אבל אני לא אשאר לעד יושבת ראש הוועדה הזו או חברת כנסת, זה חייב להיות במסמכים כדי שמי שייכנס אחר כך יוכל להרים את הנושא.

<אורנת אורמיאן רבינו: אני רציתי להגיד שאני לא לגמרי יודעת לתרגם את מה שעליזה דיברה על העניין של ביטוח לאומי.

<אורנת אורמיאן רבינו: אני גם לא מבינה מספיק.

<אורנת אורמיאן רבינו: אני כן יודעת שיש אוכלוסיות מסוימות שכן הצליחו להגיע מול ביטוח לאומי למצב שברגע שהם מגדירים את עצמם כאוכלוסייה מסויימת אז הם מקבלים - - - לא, לא סל שיקום, נגיד דרי רחוב לצורך העניין.

<אורנת אורמיאן רבינו: אני חושבת שאוכלוסיית האסירות המשוחררות צריכה להיות צבועה באיזשהו צבע שכשאנחנו מגיעות למוסדות האלה אז לא צריך להוכיח שאין לך כלום או להתחיל להביא כל מיני תעודות מכל מיני אנשים שונים.

<אורנת אורמיאן רבינו: ברמה המקצועית הן עונות מאוד על המצוקות שצריך לאבחן אותן.

<אורנת אורמיאן רבינו: הרבה פעמים קשה לאבחן אותן כי לפעמים הקומורבידיות היא כל כך גדולה שקשה לשים את האצבע.

<אורנת אורמיאן רבינו: אם היינו מצליחות ברמת המדיניות להגיע לאמירה שאומרים אסירה משוחררת ואז קופצות עוד זכויות באופן אוטומטי אז זה כבר יפתח לנו את הפתח לסל שיקום הרבה פעמים.

<אורנת אורמיאן רבינו: אנחנו מתקשות להגיע לסל שיקום בגלל ה-40% של הנכות.

<אורנת אורמיאן רבינו: יש פה נשים שזה הזוי שאנחנו לא מצליחות לקבל עבורן 40% ואנחנו עולות שוב ושוב לוועדה.

<אורנת אורמיאן רבינו: כשאנחנו מגיעות למשרד הבריאות גם שם קשה אבל שם כבר טיפה יותר קל.

<אורנת אורמיאן רבינו: ביטוח לאומי זה ממש קשה.

<חסוי: משהו קטן גם לגבי משהו ששייך למדינה.

<חסוי: נכון שאני הייתי בכלא בעלי 14 שנה בארץ, בגלל שהיו לי תיקים פתוחים ועכשיו אני אסירה משוחררת לא מאריכים לו במשרד הפנים כי זה שייך למדינה.

<חסוי: הוא מירדן.

<חסוי: הם לא מאריכים לו ואני רוצה שתבדקי לי את זה בבקשה אם יש לך אפשרות.

<חסוי: זה בגלל שאני הייתי אסירה לא בגלל משהו.

עאידה תומא סלימאן: לא, הם מקשים בכלל על הארכות.

עאידה תומא סלימאן: חוצמזה אני לא מכירה את הסיפור באופן פרטי אם הוא נמצא והוא כבר לא קיבל את ההארכה פעם ונשאר אז זה עוד יותר חמור.

עאידה תומא סלימאן: אני לא אוכל לענות לפני אבל אני בכובע השני שלי כן מטפלת בכל הנושא של חוק הכניסה לארץ וזה בעייתי.

עאידה תומא סלימאן: זה הפך לנושא מאוד בעייתי אבל את יכולה לשלוח את הפרטים ונבדוק את זה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו חייבות לסכם כי אני צריכה לצאת לעוד פגישה.

עאידה תומא סלימאן: כשדיברת על לקום בבוקר ולארגן את היום ושעות העבודה אז הרגשתי עקיצה, אני אשמה בגלל האיחור של הבוקר.

עאידה תומא סלימאן: את לא התכוונת אבל אני לקחתי את זה כי אני קשה לי כשאני מאחרת לעבודה.

עאידה תומא סלימאן: גלית כבר יודעת את זה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שיש הרבה נושאים שצריך ככה להכנס אליהם יותר לעומק.

עאידה תומא סלימאן: יש חלק שאני צריכה לדבר עם המנכ"ל ועם המ"מ שלו וחלק מהם קשור גם כן בעניין של התקציבים של המדור.

עאידה תומא סלימאן: ואני יוצאת עם הרגשה של דאגה.

עאידה תומא סלימאן: אני מאוד שמחה שהצלחתם לגייס את הכסף הזה שהוא לא מגוף התקציב.

עאידה תומא סלימאן: אני בהתדיינות עם השר על הנושא של התקציב.

עאידה תומא סלימאן: הוא רוצה דווקא להכניס דברים לגוף התקציב, את זה אני אעלה איתכן ובשבילו הוא מוכן לעזור אבל יש לו כמה תנאים, נדבר עליהם אחר כך.

עאידה תומא סלימאן: מבחינת מדור נשים אני מאוד מודאגת על הירידה בתקציב ואני חושבת שהגיע הזמן להבטיח את התקציב של מדור נשים בגוף התקציב של רש"א כדי שתוכל גם כן, אני מכירה את זה באופן אישי כשניהלתי את העמותה.

עאידה תומא סלימאן: אם אני לא מרגישה את היציבות הזו אני לא אוכל לחלום ולפתח ולחשוב הלאה.

עאידה תומא סלימאן: אם זה מאבק של השרדות אז אתן תשארו תקועות במצב הזה.

עאידה תומא סלימאן: עוד יותר כשזה בנסיגה לא בהשרדות.

<אורנת אורמיאן רבינו: אני רוצה להגיד שלא רק זה, הצגנו פה תחזיות מאוד יפות אבל מדובר פה בתקופה של שנה, מקסימום שנתיים.

<אורנת אורמיאן רבינו: אנחנו יודעים שמדובר באוכלוסיית נשים עם בעיות כרוניות מאוד מאוד קשות שזקוקות לליווי - - -

עאידה תומא סלימאן: אחד הדברים שאתן לא הזכרתן זה כמה נשים יכולות להשאר פה, כמה זמן אישה יכולה להשאר פה ומתי היא צריכה לסיים את התכנית שלה ומה התקציב שאתם מקבלים.

עאידה תומא סלימאן: זה לא הזכרתם לי בהתחלה אז אני חושבת שגם כן כדאי.

עאידה תומא סלימאן: אני אשמח לקבל איזשהו קודם כל מסמך על הבעייתיות שלכם אבל גם שיסביר מה הנהלים, איך אתם מקבלים, כמה זמן הן נשארות ומה בדיוק התכניות שהן מקבלות.

עאידה תומא סלימאן: בעניין מדור נשים, אני חושבת שברמת מדיניות של הנושאים שהזכירו אני אשמח להיות לעזר בנושא הזה.

עאידה תומא סלימאן: רשמתי לעצמי חלק אבל - - -

<רונית שפירא: אני מבינה שמתוכננת המשך ישיבה, מתוכננת עוד ועדה.

עאידה תומא סלימאן: נראה, מבחינת הוועדה אני בדרך כלל אוהבת לעשות ועדות כשיש איזשהי התקדמות.

עאידה תומא סלימאן: תשלחו את החומר ונראה אם נצליח באמת להזיז דברים אז אנחנו נקיים או נראה שבאמת אפשר להביא מישהו מהביטוח הלאומי ומישהו מהמשרד ולנסות לדחוף את העניינים.

עאידה תומא סלימאן: עכשיו כשאנחנו יושבות קיבלנו הודעה שהנשיא הקדים לדלאל את האפשרות להגיע שוב לוועדת שחרורים.

עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מודה לכן ואם היו עניינים אישיים או פרטיים של חלק מהנשים תשלחו לי ואני אעקוב.