ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 469, 2017-09-03 10:00

יעקב מרגי: אני סובל מזה.

<רונן פלוט: שאני אובייקטיבי מאד.

<רונן פלוט: אני אובייקטיבי מאד ואני אומר לך שאני אובייקטיבי.

<רונן פלוט: כשאני רואה איך הגברת הזאת עובדת, אז גם אני עובד פה ושם, אבל היא – חבל על הזמן.

<רונן פלוט: כבוד הרב שיושב יחד איתנו והוא נוכח בכל האירועים, מודה לך שבאת.

<רונן פלוט: איתי רק, מחזיק תיק החינוך נמצא איתנו כאן.

<רונן פלוט: ממלא מקום ראש העיר, אלכס גדלקין, סגן ראש העיר, אלכס גופמן, חברות, חברי מועצת העיר.

<רונן פלוט: מנהלי בתי הספר, עובדי מתנ"ס, עובדי מערכת החינוך בעיר, מורים, מורות, ארגוני הנוער, שנמצאים כאן, שיחד איתם פתחנו שולחן משותף בו אנחנו דנים על בעיות של העיר.

<רונן פלוט: אני מאד שמח שאפשר לעשות גם פעם בשנה יום החינוך של נצרת עילית.

<רונן פלוט: אני רוצה שתדעו, אני חייב לציין, אתם יודעים, כמה שקשה כשבית ספר תיכון בארץ מקבל פרס.

<רונן פלוט: אדוני יושב הראש, בנצרת עילית שלושה בתי ספר תיכוניים קיבלו פרס ואנחנו שמחים על כך.

<רונן פלוט: זה פרס ארצי.

<רונן פלוט: וכשאני מסתכל על בית הספר שרת והמנהלת סיגל יושבת כאן, פרס מחוזי ופרס ארצי.

<רונן פלוט: מה עוד אפשר לחשוב?

<רונן פלוט: וכשמנהל בית ספר אלון יושב פה, דוד, וכשהוא מספר לי שברגעים האלה הניסוי שעשו כיתות ט' נמצא בחלל כבר, אני אומר וואו.

<רונן פלוט: נצרת עילית, כיתות ט'.

<רונן פלוט: ואני כמעט בטוח, אני אומר כמעט כי לא מאה אחוז שהניסוי הזה גם יצליח.

<רונן פלוט: וכשנפתח פה בית ספר דתי ופתאום גם הוא מקבל פרס, אני אומר מה קורה פה בעיר?

<רונן פלוט: כשאנחנו מסתכלים על כל התלמידים ואנחנו רואים שכל תלמיד שלישי מקבל 5 יחידות גם במתמטיקה וגם באנגלית, חברים, אז אני באמת משתתף בצער של כל היישובים שעל ידינו, אבל שהם יסתכלו עלינו ולא אנחנו עליהם.

<רונן פלוט: ואנחנו ממשיכים קדימה, כי אין לי שום ספק שזאת עיר עם הרבה מאד חינוך.

<רונן פלוט: זאת עיר שיוצאים מפה גם אנשים מאד טובים.

<רונן פלוט: יש לנו אחוזים מאד גבוהים ביחידות קרביות של צה"ל וזה הכל מתחיל מגני הילדים.

<רונן פלוט: כשנכנסים לגן, ממשיכים בבית ספר יסודי, חטיבת ביניים, תיכון וכך אני כראש העיר מאד הייתי רוצה לראות את החינוך.

<רונן פלוט: כי אתם צריכים לדעת ואתם יודעים יחד.

<רונן פלוט: אני חייב להגיד פה משפט על חבר הכנסת מוטי יוגב.

<רונן פלוט: מישהו שאל אותי השבוע תגיד לי מה קשור מוטי יוגב לנצרת עילית?

<רונן פלוט: גם דברים כאלה אין.

<רונן פלוט: אין דברים כאלה.

יעקב מרגי: - - - לחייב אותו ארנונה.

<רונן פלוט: אין דברים כאלה.

<רונן פלוט: הבן אדם הזה – ואני חייב לציין – יום ולילה הוא נמצא כאן.

<רונן פלוט: יום הלילה הוא חושב איך להביא עוד יותר ועוד יותר אנשים ותושבים חדשים לנצרת עילית.

<רונן פלוט: ורק לא מזמן הגיעו לפה הרבה משפחות.

<רונן פלוט: אתה יודע מה זה, אתה רואה הרבה משפחות, 250 ילדים, אתה אומר וואו, וואו.

<רונן פלוט: את התמונה הזאת לא ראינו משהו כמו 10 שנים, 12 שנים.

<רונן פלוט: אנחנו פתחנו השנה חמישה גני ילדים.

<רונן פלוט: 12 שנה לא נפתח פה גן אחד.

<רונן פלוט: רק נסגרו.

<רונן פלוט: השנה פתחנו.

<רונן פלוט: ואני מאד שמח שבתוך אלה יש לנו ארבעה גני ילדים בהר יונה ג', שזה אזור חדש, שכונה חדשה, חרדית, והכל עבר בשלום.

<רונן פלוט: אני בהזדמנות זאת חייב לומר מילה טובה על ראש מנהל החינוך שלנו, אורנה פישר.

<רונן פלוט: היא רכש שאני חשבתי תבוא לעירייה, תעזוב בית ספר, מה?

<רונן פלוט: חברים, גם אין דברים כאלה.

<רונן פלוט: בעוד אנחנו נמצאים פה בישיבה המכובדת הזאת והלב שלי כל הזמן דופק ויש פה רק מספר אנשים שיודעים למה.

<רונן פלוט: חברי הכנסת, אני חייב לספר לכם למה.

<רונן פלוט: בזמן הזה יושבת הממשלה בישיבת הממשלה ואחד הנושאים הוא בניית רכבל בנצרת עילית, ב-200 מיליון שקלים.

<רונן פלוט: זאת החלטה שחייבת להתקבל היום בישיבת הממשלה.

<רונן פלוט: אתם מבינים מה שזה יעשה לנצרת עילית?

<רונן פלוט: איפה תהיה נצרת עילית אם הרכבל הזה יקום בהר תבור.

<רונן פלוט: עיר תיירות בצפון, הייתי אומר מספר אחת.

<רונן פלוט: אז אנחנו לא יודעים אם זה לא יתקבל או לא יתקבל, בגלל זה הלב כל הזמן לא עומד במקום וקופץ לי, אבל עוד שעה וחצי נקבל את הבשורה הזאת.

<רונן פלוט: מי שמוביל את הנושא זה שר התיירות יריב לוין, יחד עם שר הנגב והגליל, מר אריה דרעי.

<רונן פלוט: שניהם מובילים את הנושא הזה והם צריכים להחליט קודם כל על מיליון שקלים, שזה תכנון ראשון ואחר כך מדובר על קרוב ל-200 מיליון שקלים.

<רונן פלוט: עם כל האטרקציות שיהיו למעלה בהר תבור וכאן ומסעדות וכל מה שאתם תרצו, העליתי את זה לפייסבוק שלי.

<רונן פלוט: קיבלתי 1,700 לייקים.

<רונן פלוט: קיבלתי 350 תגובות.

<רונן פלוט: ומה יש בין התגובות?

<רונן פלוט: יש כאלה שכבר מתכננים – אני אקנה מנוי.

<רונן פלוט: יש כאלה שהם שואלים מתי זה כבר יהיה.

<רונן פלוט: חברים, פרויקט כזה לוקח בין 3 ל-5 שנים.

<רונן פלוט: צריך קודם כל שהממשלה תאשר.

<רונן פלוט: צריכים לראות שיש כסף.

<רונן פלוט: דבר שני, עושים תכנון שהוא לא פשוט בכלל.

<רונן פלוט: מדובר באורך של כ-5 קילומטרים, שיש רק אחד או שניים בעולם.

<רונן פלוט: אבל המכרז הזה כמובן יהיה בין לאומי, זה לא יהיה רק של אלכס.

<רונן פלוט: וזה כשלעצמו דבר שהוא חשוב מאד.

<רונן פלוט: מאד מאד חשוב.

<רונן פלוט: ואחרי זה יתחיל הביצוע.

<רונן פלוט: הביצוע קצר, כי מדובר בחבל וכל מיני דברים שצריכים לקבל מחוץ לארץ על מנת שזה יתחיל לעבוד.

<רונן פלוט: אז אני אומר דבר כזה, אנחנו פה בוועדת החינוך, שזה יום היסטורי לנצרת עילית.

<רונן פלוט: קודם כל היסטורי לראות את כל חברי הכנסת שבאו.

<רונן פלוט: מישהו אמר לא, יבוא בטח מרגי אחד.

<רונן פלוט: בבקשה.

<רונן פלוט: ככה זה פה.

<רונן פלוט: תאמין לי שאני יודע.

יעקב מרגי: בסיורים זה אחד פלוס אחד.

<רונן פלוט: אני יודע.

<רונן פלוט: בסיורים זה אחד פלוס אחד.

<רונן פלוט: ותודה רבה.

<רונן פלוט: אני אומר עוד פעם, תודה רבה עם הערכה מאד גדולה לכל מי שבא לפה.

<רונן פלוט: תאמינו לי, בסיכומו של דבר, כשאנחנו עושים סיכומו של דבר, לא יצטער.

<רונן פלוט: בסיכומו של דבר.

<רונן פלוט: אנחנו גם יודעים להחזיר את זה בכבוד גדול לאותם אנשים שבאו והתעניינו במערכת החינוך בנצרת עילית.

<רונן פלוט: יחד עם זאת, אני הכנתי תיק שלם עם בקשות.

<רונן פלוט: יש לי הרבה בקשות, גם אליכם, גם לשר החינוך וגם למנכ"ל משרד החינוך, אבל את זה אנחנו נעשה בישיבת הסיכום בבית ספר כסולות.

<רונן פלוט: אז עוד פעם תודה רבה.

<רונן פלוט: בריאות והצלחות לכולם, ואינשאללה נקבל היום החלטה חיובית.

<רונן פלוט: תודה רבה לכולם.

<אורנה פישר: תודה רבה.

<אורנה פישר: אני אשתמש במטאפורה של ראש העיר על הרכבל ואני רוצה להזמין את ד"ר אורנה שמחון.

<רונן פלוט: רק עוד שנייה אחת, רק בגלל ראש השנה, הרב, לשנייה אחת רוצה לתקוע בשופר.

<רונן פלוט: בוא, כבוד הרב.

<אורנה פישר: כבוד הרב, בבקשה.

<רונן פלוט: שנייה אחת.

<הרצל יהושע: בוקר טוב ידידי ראש העיר, ממלא מקומו, סגנו וחברי מועצת העיר, ראש מינהל החינוך, כל צוות המנהלים של המקום.

<הרצל יהושע: האורחים החשובים, ועדת החינוך של הכנסת בראשותו של ידידי, הרב מרגי וציבור יקר.

<הרצל יהושע: אני רוצה להגיד לכם בראשית יישר כוח שהגעתם לכאן.

<הרצל יהושע: דבר נוסף, לאחרונה שמענו מהשר נפתלי בנט את הצורך והחשיבות להכניס קצת יותר יהדות לבתי הספר.

<הרצל יהושע: לתת מידע לילדים שלנו בחינוך על היהדות, על הדברים החשובים שהם היסודות שלנו, שנדע מי אנחנו, מה אנחנו.

<הרצל יהושע: אני רוצה לחזק את זה.

<הרצל יהושע: זה דבר חשוב מאד.

<הרצל יהושע: מסופר שכפרי, בור, עם הארץ, התעלה בעושרו והתרברב בעושרו והגיע לראש ישיבה אומר לבתי, הבחור הכי חשוב.

<הרצל יהושע: תלמיד חכם הכי גדול אני צריך.

<הרצל יהושע: אתן לו הרבה כסף.

<הרצל יהושע: נו, אבל הוא חייב להיות אצלי בליל שבת אחד, לשבת איתי יחד בסעודה.

<הרצל יהושע: ראש הישיבה ראה מי עומד לנגד עיניו, אז הוא שלח לו את הלץ הגדול של הישיבה.

<הרצל יהושע: הוא היה רווק, עוד לא התחתן, שהוא יודע מעשה קונדס.

<הרצל יהושע: שלח אותו אליו.

<הרצל יהושע: שלח אותו אליו, בליל שבת הם יושבים יחד.

<הרצל יהושע: יש לי שאלה גדולה אומר האיש הזה, הכפרי.

<הרצל יהושע: כתוב במה מדליקין.

<הרצל יהושע: הרי לא מדליקין לא באליה ולא בחלב נחום.

<הרצל יהושע: לא בחלב נחום?

<הרצל יהושע: מה נחום אשם, שאסור להדליק בחלב שלו, של נחום?

<הרצל יהושע: המשנה היא לא ככה, סליחה.

<הרצל יהושע: המשנה היא במה מדליקין, לא בשמן קיק ולא באליה ולא בחלב.

<הרצל יהושע: נחום המדי אומר מדליקין בחלב מבושל.

<הרצל יהושע: אבל הוא לא ידע, בור ועם הארץ.

<הרצל יהושע: לא לא, למה לא מדליקין בחלב נחום?

<הרצל יהושע: למה נחום אשם?

<הרצל יהושע: עד היום לא קונים אצלו נרות.

<הרצל יהושע: מה קרב?

<הרצל יהושע: הבחור הזה ראה איזה שאלות יש לו, אומר אתה צודק, נחום לא בסדר.

<הרצל יהושע: הוא כפר נשם לרווחה, נחום לא בסדר?

<הרצל יהושע: מה קרה?

<הרצל יהושע: ואז הוא הסביר, הבחור, כן הוא יודע.

<הרצל יהושע: היות ושלח פרעה את העם ולא נחום אלוקים כתוב.

<הרצל יהושע: נחום לא.

<הרצל יהושע: למה נחום לא? כי נחום הזה קנה הרבה נרות כשהייתה מכת החושך.

<הרצל יהושע: ואחר כך, כשהפסיקה להיות מכת החושך, הוא נשאר תקוע עם כל הנרות שלו ולא רצה לצאת ממצרים עד שימכור את כל הנרות.

<הרצל יהושע: אז אמר משה רבנו אני גוזר, לא יקנו ממך את הנרות.

<הרצל יהושע: אז מאז זו גזירה על נחום שלא קונים נרות.

<הרצל יהושע: אז הכפרי ראה איזה חכם גדול הוא הלץ הזה.

<הרצל יהושע: נתן לו את בתו, החתונה הייתה בשמחה רבה.

<הרצל יהושע: אני מספר את הסיפור הזה, לצערי הגדול מהבורות ומ - - - איך אפשר לחבר דברים בין דבר לדבר שאין לזה שום קשר וחבל.

<הרצל יהושע: וילדים שמתחנכים צריכים לדעת על התנאים, המוראים ומה זה במה מדליקין ובמה לא מדליקין ושמירת שבת.

<הרצל יהושע: היסודות החזקים שלנו הם דבר גדול מאד.

<הרצל יהושע: דרך אגב, חינוך זה לא רק ילדים קטנים.

<הרצל יהושע: כל פעם אנחנו מתחנכים ולפי התורה אני היום גם מתחנך.

<הרצל יהושע: אני צריך תמיד להתחנך.

<הרצל יהושע: תמיד עולים מעלה מעלה וזה חשוב מאד.

<הרצל יהושע: חודש אלול זה הזמן לחנך ולהתחנך ולכן תוקעים בשופר גם.

<הרצל יהושע: לשפר ולשפר ולהשתפר, ושהשם יעזור ושיהיה לכולנו הרבה שיפורים, הרב דברים טובים.

<הרצל יהושע: כתיבה וחתימה טובה.

<הרצל יהושע: שנה טובה.

<הרצל יהושע: גאולה שלמה.

<הרצל יהושע: אמן.

<הרצל יהושע: (תקיעת שופר)

<הרצל יהושע: שנה טובה.

<אורנה פישר: תודה רבה.

<אורנה פישר: אני מזמינה את מנהלת המחוז, ד"ר אורנה שמחון.

<אורנה שמחון: שלום לכולם.

<אורנה שמחון: אני בהחלט שמחה להיות כאן בעיר נצרת עילית ואני עוד יותר שמחה שיושב ראש ועדת החינוך של הכנסת, חבר הכנסת יעקב מרגי וכל חברי הכנסת שנמצאים כאן, חברי הכנסת מוטי יוגב, אמיר אוחנה, עודד פורר.

<אורנה שמחון: חברי הכנסת, אני שמחה מאד לארח אתכם כאן במחוז שלנו, אבל כמובן גם בנצרת עילית.

<אורנה שמחון: נשיאות נכבדה, סגני ראש העיר, כבוד הרב, מכובדי כולם.

<אורנה שמחון: אני רוצה לספר לכם, לכבודו של יושב ראש ועדת החינוך של הכנסת, שאולי אתם לא כל כך בקיאים ואתם אולי לא כל כך יודעים, כי אנחנו כל הזמן עסוקים 24/7, אבל כמי שעומדת בראש המחוז הצפוני, אני יודעת שחבר הכנסת מרגי, יושב ראש ועדת החינוך, באמת אלף עושה עבודה נפלאה כדי לקדם את מערכת החינוך בישראל.

<אורנה שמחון: אני רוצה לומר שייאמר לזכותו וייאמר לזכותו שהוא מאד ממלכתי.

<אורנה שמחון: דואג לכל ילדי ישראל.

<אורנה שמחון: אני רוצה להגיד לך, אדוני יושב הראש, שבכל פגישת הנהלה, כשמדווח על הישיבות בוועדת החינוך של הכנסת, תמיד תמיד תמיד כל מי שמגיע לוועדת החינוך, משבח את האופן שבו אתה מנהל את הישיבות ואת האופן שבו אתה מקדם את מערכת החינוך בישראל, במסגרת עבודתך בכנסת ישראל.

<אורנה שמחון: אז אני רוצה להודות לך בשם משרד החינוך על כל מה שאתה עושה.

<אורנה שמחון: אני רוצה לקדם בברכה כמובן את ראש העיר, רונן, שמהמפגש הראשון שנפגשנו, אני הבנתי שאנחנו הולכים לעבוד ביחד כדי לקדם את העיר הזאת.

<אורנה שמחון: העיר נצרת עילית, מעבר לזה שאתם שכנים שלי, תקבל טיפול נקודתי והתייחסות מיוחדת.

<אורנה שמחון: היא כבר מקבלת ממני, כמנהלת המחוז.

<אורנה שמחון: מנכ"ל משרד החינוך, שר החינוך יבקרו כאן בעיר הזאת.

<אורנה שמחון: אנחנו נקיים דיוני עומק כדי לראות מה צריך עוד לעשות כדי לקדם את מערכת החינוך ובכלל כדי לקדם את העיר נצרת עילית.

<אורנה שמחון: אני רוצה להגיד לך תודה, רונן, על השותפות האמיצה.

<אורנה שמחון: לפעמים יש ויכוחים וזה בסדר, אבל אני רוצה להגיד לך שגם כשסיירנו ביחד בבית הספר החרדי של גולן, איפה גולן, נמצא פה היום?

<אורנה שמחון: וביחד פתרנו בעיות גם לכאורה אם הן לא במגרש שלי, הן במגרש של החינוך החרדי, אבל אני הגעתי ונתנו את הפתרונות וגייסתי את כל מי שצריך מהמטה, כדי לתת פתרון לכל ילדי נצרת עילית וכולם היו בנינו.

<אורנה שמחון: כולם היו בנינו.

<אורנה שמחון: אז אני רוצה להודות לך על השותפות האמיצה, רונן וגם לסגן ראש העיר ומנהלת אגף החינוך, המנכ"לית וכל עובדי הרשות.

<אורנה שמחון: אדוני יושב ראש הכנסת, אנחנו פתחנו - - -

יעקב מרגי: יושב ראש הוועדה.

<אורנה שמחון: יושב ראש הוועדה, סליחה.

<אורנה שמחון: הנה, כבר מיניתי אותך.

<אורנה שמחון: מה שנקרא פליטת פה פרודאידינית.

<אורנה שמחון: יושב ראש ועדת החינוך, אני רוצה לומר לך שפתחנו ביום שישי מערכת חינוך שפתחה את שעריה ל-343,000 במחוז הצפון.

<אורנה שמחון: 24,000 תלמידים עולים לכיתה א'.

<אורנה שמחון: פתחנו 2,729 גני ילדים ו-856 מוסדות חינוך.

<אורנה שמחון: יפתחו בפעימות.

<אורנה שמחון: פתחנו בחלק ביום שישי.

<אורנה שמחון: ב-5 בחודש אנחנו נפתח במגזר הערבי והבדואי וב-11 בספטמבר נפתח במגזר הדרוזי, שחוגגים את חג הקורבן ונבי סבלאן.

<אורנה שמחון: אנחנו קולטים במערכת החינוך שלנו למעלה מ-25,000 עובדי הוראה ואנחנו עובדים כאן במחוז שלנו עם 93 רשויות מקומיות, שזה שליש ממדינת ישראל.

<אורנה שמחון: יש פה אוכלוסייה מדהימה.

<אורנה שמחון: יש פה נופים מדהימים.

<אורנה שמחון: יש פה פסיפס אנושי מופלא של יהודים, חילונים ודתיים וחרדים, ודרוזים וצ'רקסים ובדואים וערבים.

<אורנה שמחון: ואני חרטתי על דגלי לעשותה הכל כדי שהמחוז הצפוני יוביל את יתר המחוזות, יצמצם את הפערים ולשם כך לשמחתי גם שר החינוך וגם מנכ"ל משרד החינוך רואים את הדבר עין בעין, ולכן העדיפו גם בהחלטות ממשלה את הצפון.

<אורנה שמחון: אני עוד יותר אשמח אם בהחלטת הממשלה היום, תהיה החלטה מיוחדת לעיר נצרת עילית, כדי שנוכל לתת פה טיפול נקודתי גם לנצרת עילית, שהיא עיר מאתגרת מאד.

<אורנה שמחון: אדוני יושב הראש וחברי הכנסת, האתגרים שהעיר הזאת מתמודדת איתם, לדעתי לא דומים כמעט לכל עיר אחרת בארץ.

<אורנה שמחון: זאת עיר שידעה לקלוט עלייה, בעוד שבמקומות אחרים, בערים גדולות וחזקות, לא בדיוק ששים לקבל עלים חדשים.

<אורנה שמחון: העיר נצרת עילית ידעה לפתוח את שעריה ולקלוט את התלמידים, וזה היווה לנו אתגר.

<אורנה שמחון: יושבים פה מנהלי מוסדות החינוך ויודעים כמה קשה צריך לעמול כדי לצמצם את הפערים.

<אורנה שמחון: בעיר הזאת יש גם ערבים שמגיעים לכאן מנצרת עילית והעיר הזאת יודעת לתת להם את המענה גם בגני ילדים וגם במוסדות חינוך.

<אורנה שמחון: יושבות כאן מנהלות בתי הספר התיכוניים והיסודיים והן יכולות לספר שלומדים כאן תלמידים ערבים שבוחרים ללמוד במערכת החינוך הרגילה ונותנים מענה נפלא.

<אורנה שמחון: יש כאן חינוך ממלכתי דתי ויש כאן חינוך חרדי.

<אורנה שמחון: יש פה גרעינים שמגיעים לכאן במטרה ליישב את העיר הזאת וצריך לתת מענה לכולם ואנחנו ניתן מענה לכולם יחד עם רונן ויחד עם חברי הכנסת, שעושים באמת ימים ולילות כדי לקדם את העיר הזאת.

<אורנה שמחון: אני רק אגיד לחבר הכנסת יוגב, שאיתך יוצא לי לדבר יותר מאשר בן הזוג שלי.

<אורנה שמחון: כל יום הוא מתקשר וכל יום הוא דואג ואני מודה לך על כך.

<אורנה שמחון: אני רוצה לציין שלמרות האתגרים הרבים שעומדת בפניהם העיר הזאת, היא הצליחה להעלות ולהביא להישגים מאד משמעותיים בכל ההיבטים.

<אורנה שמחון: גם במבחני המיצ"ב, גם בזכאות לבגרות.

<אורנה שמחון: יש פה תיכונים שבאמת הצליחו להגיע לרמת הישגים מאד גבוהה; וכמובן כפי שאמר רונן, חלק מבתי הספר גם קיבלו פרס חינוך.

<אורנה שמחון: יש לנו את בית ספר אורט שרת שלא מזמן קיבל פרס חינוך ארצי ומחוזי.

<אורנה שמחון: יש כאן קיבוץ עירוני שעושה עבודה מדהימה, שהוא התיישב כאן ממש כציונות בעיר הזאת.

<אורנה שמחון: נמצאים פה בשכונה.

<אורנה שמחון: יש עכשיו מנהלת בית ספר שהיא חברה בקיבוץ העירוני וזה מדהים.

<אורנה שמחון: פשוט מדהים לראות איך לתושבים איכפת מהעיר הזאת, משכונה מסוימת בעיר הזאת ואני מאחלת לך באמת הצלחה מאד מאד גדולה.

<רונן פלוט: קומי שנייה.

<אורנה שמחון: כן – שירה ירדני.

<אורנה שמחון: באותה הזדמנות אני גם אגיד וגם אברך את מנהלת בית הספר החדשה, שהיא מחטיבת ביניים אור שרת, פרח.

<אורנה שמחון: פרח, את יכולה לקום.

<אורנה שמחון: וכמובן את מנהלת בית הספר קשת, מירב דהן, שיהיה לך בהצלחה.

<אורנה שמחון: לבסוף אני רוצה לומר שאני התחייבתי כבר בפני ראש הרשות, שאני אעשה הכל, אבל את הכל, כדי שהעיר הזאת תוכל לעמוד בראש הערים, היא אחת הערים הגדולות, אבל ערים המובילות במדינת ישראל.

<אורנה שמחון: תודה רבה לכם.

<אורנה שמחון: אני רוצה לומר למנהלים שנמצאים כאן ולאנשי החינוך, אני רוצה להודות לכם על שפתחתם בצורה כל כך יפה את שנת הלימודים.

<אורנה שמחון: אתם עושים עבודת קודש.

<אורנה שמחון: תמשיכו לעשות.

<אורנה שמחון: אנחנו נסייע בידיכם.

<אורנה שמחון: תודה לכם.

<אורנה פישר: תודה רבה אורנה.

<אורנה פישר: מאמינים לכל מילה שלך.

<אורנה פישר: תודה.

<אורנה פישר: אני מתכבדת להזמין את חבר הכנסת, יושב ראש הוועדה, יעקב מרגי, בבקשה.

יעקב מרגי: שלום לכולם.

יעקב מרגי: שבוע טוב.

יעקב מרגי: מכובדי, מרא דאתרא ורב העיר, הרב הרצל.

יעקב מרגי: מכובדי ראש העיר, זה גם מרא דאתרא, ראש העיר רונן, שנתייחס אליו בהמשך.

יעקב מרגי: נעבור קודם כל את הנשיאות הנכבדה.

יעקב מרגי: חברי חברי הכנסת, שאני מודה להם מאד על הנוכחות.

יעקב מרגי: זה לא רק נוכחות סמלית, היא חשובה ובהמשך הדברים זה מתקשר.

יעקב מרגי: חבר הכנסת עודד פורר, מוטי יוגב, אמיר אוחנה.

יעקב מרגי: הנהלת העיר.

יעקב מרגי: סגן ראש העיר.

יעקב מרגי: מנהלות, מנהלי בתי ספר.

יעקב מרגי: אורחים יקרים.

יעקב מרגי: מנכ"לית העירייה.

יעקב מרגי: מנהלת המחוז, שצריכה גם התייחסות מיוחדת בהמשך הדברים.

יעקב מרגי: צוות הוועדה, מנהלת הוועדה, ממלאת מקום מנהלת הוועדה, דוברת הוועדה, עוזרים.

יעקב מרגי: רבותי, אני אומר ככה דברים משוחררים מהבטן, זאת דרכים.

יעקב מרגי: פעם ראשי רשויות חשבו שאם ישקיעו בכיכרות ובמזרקות, זה ישדרג להם את העיר.

יעקב מרגי: והיו באמת וזה טוב שזה נעשה.

יעקב מרגי: אני באמת לא מזלזל במזרקות ובכיכרות.

יעקב מרגי: אבל בעשור האחרון ובמיוחד בשנים האחרונות, ראשי רשויות שלוקחים את החינוך ושמים את החינוך בקדמת הבמה, מבינים שזה המפתח לעיר.

יעקב מרגי: זה המפתח לעיר – לשים את החינוך בקדמת הבמה.

יעקב מרגי: ראש רשות שלוקח את החינוך ושם אותו בקדמת הבמה, מצעיד את העיר שלו.

יעקב מרגי: אז ממילא יבואו תושבים.

יעקב מרגי: כשתושבים רוצים לעבור, בודקים קודם כל את מערכת החינוך.

יעקב מרגי: תעסוקה – פעם היו בודקים מה המרחק ממקום העבודה.

יעקב מרגי: היום, עם התשתיות שהממשלה משקיעה בשנים האחרונות, זה הולך ומשתפר.

יעקב מרגי: החזון שלנו – ואני אומר את זה כאיש הפריפריה, כאיש הדרום – החזון הוא לבטל את הפריפריה, גם החברתית והגיאוגרפית.

יעקב מרגי: והגיאוגרפית כמעט מתקיימת.

יעקב מרגי: המדינה לא כל כך גדולה.

יעקב מרגי: עוד קצת ואנחנו קרובים לכל מקום.

יעקב מרגי: וכשראש הרשות פנה ומתקשר אלי אני חושב חודש וחצי, עם תחילת החופש, סגר מה שנקרא את זה ביומן, נעניתי.

יעקב מרגי: נעניתי והכבוד היה לי, כי זאת עוד עיר בפריפריה.

יעקב מרגי: עוד עיר שאני אומר לכם, רונן בא לפה בשליחות.

יעקב מרגי: רונן, כשהוא בחר לעזוב את התפקיד שלו בכנסת ולהיבחר לרשות, אני הרמתי גבה.

יעקב מרגי: אבל מי שיודע את האמת, הוא איש ביצוע.

יעקב מרגי: הוא בולדוזר.

יעקב מרגי: הוא הוכיח את עצמו בכנסת בצורה שאני חושב שקשה להיכנס, בלי לפגוע באף אחד, קשה להיכנס לנעליים של רונן בקצב העבודה, במהירות התגובה ובדבקות במטרה ואני חושב שנצרת עילית זכתה.

יעקב מרגי: נצרת עילית נמצאת בפוקוס, אולי אתם לא יודעים.

יעקב מרגי: היא נמצאת בפוקוס של הממשלה, בפוקוס של הכנסת וזה לא עניין של מה בכך.

יעקב מרגי: בדיונים שיהיו היום בממשלה על הקצאת משאבים רבים לתשתיות, נצרת עילית מככבת בסיפור של הרכבל.

יעקב מרגי: אבל אם תבדקו עוד, יש ערכים מוספים כמעט בכל החלטה שתהיה.

יעקב מרגי: התשתיות הן במפורש לחיזוק הצפון, לחיזוק הפריפריה.

יעקב מרגי: אני תמיד כפרתי בקטע הזה שחיפה היא עיר מטרופולין לכל הצפון.

יעקב מרגי: הצפון הוא גדול.

יעקב מרגי: הוא מורכב ואני חושב שצריכה להיות עוד עיר מטרופולינית.

יעקב מרגי: והנה, יש לך אתגר, רונן.

יעקב מרגי: אתם נמצאים במקום יפה.

יעקב מרגי: מה לעשות, אנחנו הדרומיים מקנאים בכם.

יעקב מרגי: יש לנו ירוק איזה חודש וחצי בשנה ואחרי זה זה הופך להיות חום.

יעקב מרגי: יש לנו איזה 80 כלניות וכולם באים לראות אותן וזה, אבל בסדר.

יעקב מרגי: אנחנו נהנים מזה.

יעקב מרגי: אז אתם נמצאים במקום יפה, מזג אוויר נוח ואני חושב שעם התשתיות שדיברנו עליהן, ואם מסתובבים ורואים עיר גם עם כיכרות, עיר נקייה.

יעקב מרגי: מזג אוויר.

יעקב מרגי: רק לקנא בכם.

יעקב מרגי: השמיים הם הגבול.

יעקב מרגי: זה לא פשוט שאתם יושבים פה וכל מה שאומרים, קלטתם משפחות חרדיות, חינוך חרדי.

יעקב מרגי: אבל בואו, רבותי, זה לא מובן מאליו.

יעקב מרגי: במקומות אחרים נכנסים חששות וחרדות, אבל כשעושים את זה נכון לא צריכה להיות שום חרדה ולא צריך להיות שום חשש.

יעקב מרגי: אם לוקחים את זה מהתחלה ובונים את זה נכון ולא מאפשרים לתופעות כאלה ואחרות להתקיים, אין בעיות בסוף הדרך.

יעקב מרגי: זה גם רמז וגם אמירה, מה שאמרתי עכשיו.

יעקב מרגי: אני חושב שלפתח שכונות שלמות זה אתגר.

יעקב מרגי: מי שמכיר את הבירוקרטיה במדינת ישראל, זה אתגר.

יעקב מרגי: אתגר תכנוני של שנים רבות.

יעקב מרגי: לצערי הרב אנחנו עדיין לא יודעים לבנות הכל ביחד.

יעקב מרגי: ולפתוח שנת לימודים כשיש שכונה חדשה, לפתוח אותה בצורה חלקה, זה לא מובן מאליו.

יעקב מרגי: זה לא פשוט ואני אומר לכם, איך חופשות הקיץ שלי בשנתיים האחרונות, אני לא יוצא לחופשה בשנתיים האחרונות.

יעקב מרגי: אורנה זכתה קצת, בגלל שיש לה שקט תעשייתי פה, כי היא יודעת מה יש לה, אבל אנחנו הפכנו להיות האומבוצמן.

יעקב מרגי: לשכת פניות הציבור בנושא חינוך.

יעקב מרגי: לומר לכם שעד יום שישי בשעה חמש התכתבתי עם המנכ"ל ועם רחל אברמזון על שיבוצים כאלה ואחרים בחינוך המיוחד.

יעקב מרגי: לומר לכם שעדיין לא הצלחתי לפתור את סוגיית האפליה של הבנות בסמינרים החרדים.

יעקב מרגי: צמצמנו.

יעקב מרגי: אנחנו נאבקים.

יעקב מרגי: יש עוד הרבה אתגרים בחינוך.

יעקב מרגי: אז כפי שאמרתי, יש לכם פה את מנהל המחוז, אני חושב החזקה והמקצועית במשרד החינוך.

יעקב מרגי: אני אומר לכם איך התגובות.

יעקב מרגי: לא לחינם אתה מתקשר למנהל מחוז פעמיים, שלוש או ארבע בשנה בדברים, בזוטות.

יעקב מרגי: אני אומר לכם בזוטות.

יעקב מרגי: לא היו דברים.

יעקב מרגי: זה אומר דרשני.

יעקב מרגי: זה אומר הכל.

יעקב מרגי: זה אומר שהעסק עובד.

יעקב מרגי: וראש רשות שלוקח את החינוך, כפי שאמרתי בתחילת הדרך וביקש שוועדת החינוך תגיע לכאן, אני חשבתי לעשות עבודת הכנה.

יעקב מרגי: איך פוליטיקאי מגיע לביקור?

יעקב מרגי: מכין צרכים, בקשות, רקע על היישוב ואז אני בודק ואז אני יודע שהשר מגיע ולאחר מכן המנכ"ל מגיע.

יעקב מרגי: ועדת החינוך היא רק מקדימה.

יעקב מרגי: תבינו שהחינוך בפוקוס של ראש הרשות.

יעקב מרגי: החינוך בפוקוס וזה אתגר לא קטן, כי מדינת ישראל ואני אומר את זאת – מה שאני הולך לומר – לצד ההשקעה הרבה של מדינת ישראל בחינוך, מדינת ישראל משקיעה משאבים רבים בחינוך.

יעקב מרגי: זה המשרד המוביל בגודלו תקציבית אחרי משרד הביטחון.

יעקב מרגי: מי שעוקב אחרי תקציב משרד החינוך בשנים האחרונות, אני אומר אפילו בטרום הממשלה הזו והממשלה הזו, יודע שתקציבי החינוך בעלייה.

יעקב מרגי: יש שינוי.

יעקב מרגי: יש שינויים מבורכים.

יעקב מרגי: עדיין לא הכל, אבל מדינת ישראל מובילה בין מדינות ה-OECD בפערים בחינוך.

יעקב מרגי: מי שייקח את הטבלה של הפערים בחינוך רואה קבוצה קטנה שנמדדת למעלה, קבוצה קטנה שנמדדת למטה.

יעקב מרגי: יש קבוצה שאפילו לא נמדדת – הקבוצה החרדית, כמעט ולא נמדדת.

יעקב מרגי: ובתווך, כל זה גודל הפער.

יעקב מרגי: זה לא מכה משמיים.

יעקב מרגי: גרף כזה זה לא מכה משמיים.

יעקב מרגי: נכון, זה גם טעויות העבר ואתגרים של המדינה, סדרי עדיפויות, אבל היום אנחנו יכולים להרשות לעצמנו.

יעקב מרגי: אנחנו יודעים איך לעשות את זה, יודעים מה הביא לזה.

יעקב מרגי: לא צריך מחקר, כי כשאנחנו עושים את זה בקבוצות מיקוד קטנות, אנחנו יודעים להרים תלמידים.

יעקב מרגי: יודעים להרים ומתגברים על כל מה שמניתי.

יעקב מרגי: כל הסיבות האובייקטיביות.

יעקב מרגי: לכן זה האתגר של מערכת החינוך.

יעקב מרגי: צמצום פערים.

יעקב מרגי: ואם יש פה הצהרה שנצרת עילית הולכת להיות מובילה במצוינות בחינוך, כבר קיימת לפי מה ששמעתם כאן עם הפרסים וזה, אבל היד עוד נטויה.

יעקב מרגי: ואפשר.

יעקב מרגי: רבותי, זה לא מדע בדיוני.

יעקב מרגי: אפשר.

יעקב מרגי: כשלוקחים את מערכת החינוך בשתי ידיים, אפשר לעשות זאת.

יעקב מרגי: כשחושבים קצת מחוץ לקופסא – מצליחים.

יעקב מרגי: כשמתגברים על בירוקרטיות והבירוקרטיה היא לא תשובה.

יעקב מרגי: מי שיודע, אומרים לי, אתה מנהל ביד רמה, ביד רמה.

יעקב מרגי: כי אני לא מוכן לקבל תשובה זה הנוהל וככה עובד משרד החינוך וככה עובדות הרשויות המקומיות.

יעקב מרגי: צריך להתמודד.

יעקב מרגי: את הנוהל הזה כתב בן אנוש ואם זה לא צלח בעיר כזו צריך לראות מה הבעיה בעיר ולהתמודד איתה.

יעקב מרגי: זו דרכם של אנשים שעובדים בשטח ואין לי אלא רק לברך את תלמידי ישראל בכלל, תלמידי נצרת עילית בפרט בברכת הצלחה, שנת לימודים פורייה, מהנה, מאתגרת; ושכל תלמיד, כל תלמיד יצליח לממש את הפוטנציאל שטמון בו.

יעקב מרגי: ולמורים במערכת החינוך, אני תמיד אומר זאת, זו עבודה עם שליחות.

יעקב מרגי: נכון, זו פרנסה.

יעקב מרגי: נכון זה מקצוע, זו פרופסיה.

יעקב מרגי: אבל זה גם מקצוע שמדי פעם צריך להחזיק את המשפך וכל פעם שמרגישים שקצת נשחקים או קצת מתוסכלים מהמערכת, לשפוך עוד שליחות ועוד שליחות ועוד שליחות.

יעקב מרגי: כאילו כל תלמיד זה הבן שלנו והבת שלנו.

יעקב מרגי: בהצלחה לכולם.

יעקב מרגי: תודה רבה ושנה טובה.

<אורנה פישר: תודה רבה.

<אורנה פישר: אני כל כך מרוצה.

<אורנה פישר: אנחנו עומדים בלוח הזמנים.

<אורנה פישר: אנחנו נמצאים עכשיו בסיור.

<אורנה פישר: דברי סיכום נעשה כמו שאמרנו בבית ספר כסולות.

<אורנה פישר: אני מזמינה את שולחן המכובדים ללכת אחרי אירה, וכמובן את מנהלת המחוז, את מפקחי משרד החינוך להסעה שמחכה לנו בכניסה למתנ"ס.

<אורנה פישר: אנחנו נצא לסיור – גן דולב, בית ספר חב"ד, בית ספר כסולות.

<אורנה פישר: תודה רבה לכל המשתתפים שכיבדתם אותנו בנוכחותכם.

<אורנה פישר: תודה רבה.

<אורנה פישר: (סיור בגן דולב)

<אורנה שמחון: - - - ויום אחד שמנהלת המחוז מאשרת לנו.

<אורנה שמחון: אחד המקומות שהיינו זה בכנסת, ונפגשנו עם יושב ראש ועדת החינוך של הכנסת.

<אורנה שמחון: הייתה לנו איתו פגישה מרתקת.

<אורנה שמחון: הגננות הביאו לפתחו את מה שהן חוות ובאמת יצאנו משם מאד מאד מרוגשות.

<אורנה שמחון: אני רואה ככה איזה שהוא, אפילו לא סגירת מעגל, איזה שהוא המשך של התהליך שאנחנו עושים לקראת ההעצמה של הגננות.

<אורנה שמחון: הגן הזה הוא מאד מיוחד.

<אורנה שמחון: מי שיודעת הכי טוב לשגרר את הגן הזה זו המנהלת של הגן.

<אורית אטלס: אתם תוכלו אחר כך לראות מסביב.

<אורית אטלס: אנחנו גן והתחלנו לחלק לכם.

<אורית אטלס: אני קצת מתרגשת.

<אורית אטלס: אני רוצה להגיד לכם, אורחים נכבדים, שגן דולב הוא גן משלב.

<אורית אטלס: יש כאן ילדים גם מחינוך רגיל וגם מהחינוך המיוחד והם ביחד לומדים פה במתכונת הזו כבר שנה שלישית.

<אורית אטלס: אנחנו מאד גאים במה שקורה לנו פה בגן.

<אורית אטלס: הגן שלנו הוא גן מתוגבר.

<אורית אטלס: הוא יחיד.

<אורית אטלס: דבר ראשון מסוגו בנצרת עילית ואנחנו מאד גאים שיש לנו את העבודה ועיקר העבודה פה זה למידה משמעותית.

<אורית אטלס: בעיני למידה משמעותית היא למידה שילד מעצמו מתחבר לזה ומרגיש שייך והוא מחליט לעצמו את כל מה שקורה פה.

<אורית אטלס: הזרימה פה כל היום, כל המרחבים פתוחים.

<אורית אטלס: ילדים בונים לעצמם סביב מסגרת מאד מאד קבועה, ברורה, מוסכמת לכולם.

<אורית אטלס: כל דבר קטן אנחנו עושים עם הילדים ביחד.

<אורית אטלס: היום במפגש לפני שבאתם בדקנו האם נשב במפגש בקו עקום או נבנה את המפגש בקו שבור, עם נקודות שבירה.

<אורית אטלס: ואז הרוב החליט.

<אורית אטלס: כל דבר קטן.

<אורית אטלס: יש לוח שנה.

<אורית אטלס: מגיעים לגן, איזה סימן נשים שם שהגענו ואיזה סימן נשים ביום שבת שלא מגיעים.

<אורית אטלס: ואז מצביעים ומחליטים.

<אורית אטלס: אנחנו עובדים בצורה דמוקרטית כזאת ויש פה אנשי מקצוע.

<אורית אטלס: יש כאן 23 ילדים ומתוך 23 ילדים 10 זכאים לשעות שילוב ויש פה סייעות קבועות ויש כאן גננת מתגברת מטעם מת"יא.

<אורית אטלס: יש לי מחליפה שלי, כי היום היום החופשי שלי, אז יש פה גננת שמחליפה אותי.

<אורית אטלס: יש סייעת.

<אורית אטלס: הקושי זה לאחד את כל הצוות, שכל הצוות יהיה באותו כיוון ובאותו קו, כדי שלא נתבלבל - - -

<אורנה שמחון: השפה משותפת.

<אורית אטלס: שפה משותפת, שלא נבלבל את הילדים.

<אורית אטלס: זה הקושי.

<אורית אטלס: אבל הכבוד לילד והרוגע, זה מה שאנחנו מאד מאד גאים.

<אורית אטלס: העבודה נעשית פה מתוך שליחות.

<אורית אטלס: מקבלים על זה כסף, אבל אני אומרת מתוך כבוד לילד ולדעת בדיוק לעומד מה הצרכים של הילד.

<אורית אטלס: לזה התכוונתי.

<אורית אטלס: ואם שכחתי משהו, תשאלו אותי המון שאלות.

<אורית אטלס: ואם עוד תשכחו לשאול, אז יש לכם את זה כתוב.

<אורית אטלס: עכשיו תשחררו אותי לילדים.

<אורנה פישר: אני רוצה להגיד לכם שיש פה שליחות, כי הן עובדות מעל ומעבר לשעות שהן צריכות לעבוד.

<אורנה פישר: אנחנו יכולים להחזיק את הגן הזה גם בזכות מנהלת המחוז, שמקצה לנו את השעות לזה, ומת"יא שחוברת לתוך זה.

<אורנה פישר: בגלל זה אנחנו מחזיקים פה גננת נוספת של שילוב.

<אורנה פישר: השנה אנחנו רוצים להביא את הגן הזה לגן ניסוי, להעלות אותו למו"פ ואת מה שאנחנו עושים פה, באמת להכניס - - -

<אורית אטלס: רגע, נזכרתי, אני רוצה להגיד עוד משהו.

<אורית אטלס: כל ילד פה יכול להזמין לשיחה את החבר שלו, את הגננת, את הסייעת.

<אורית אטלס: הגננת יכולה להזמין לשיחה ואז אנחנו מדברים מה קורה, מה נעים לי, מה לא נעים לי ולמה זה לא נעים לי; ואז השיחה מסתיימת בחיבוק וכולנו ממשיכים לשחק.

<אורית אטלס: ככה אנחנו פותרים במשך היום אלפי שיחות ומלמדים את הילדים בעצם לדבר.

<אורית אטלס: שנה שעברה היה לנו פה חוג שחמט.

<אורית אטלס: נשארו פה קצת ילדים שמתחברים לחוג הזה.

<אורית אטלס: הכנתי לכם מצגת.

<אורית אטלס: סברינה, תלחצי קצת על המצגת שיראו קצת תמונות.

<אורית אטלס: לא משנה, אבל החשוב שהם נכנסים לתוכנה, הם עובדים, מכניסים את תעודת הזהות שלהם.

<אורית אטלס: זה ילדים שזכאים לשעות שילוב.

<אורית אטלס: אנחנו מאד גאים בתוצאות שאנחנו מקבלים.

יעקב מרגי: כמה שנים הגן הזה קיים?

<אורית אטלס: שלוש שנים.

<אורית אטלס: זו השנה השלישית.

<אורית אטלס: פותחים את השלישית.

יעקב מרגי: אז את כבר יודעת להגיד לי לגבי הבוגרים של השנה הראשונה?

<אורית אטלס: הם מוכנים.

יעקב מרגי: הם נכנסים?

<אורית אטלס: הם נכנסים.

יעקב מרגי: הם נשארים בשילוב.

<אורית אטלס: כן, לגמרי.

<אורנה פישר: אנחנו חוסכים את שעות השילוב של כיתות א'-ב' בזה שהם היו פה.

<קריאה: אז את אומרת שהם עם פחות שעות שילוב בית הספר.

<אורנה פישר: נכון, נכון.

<אורנה פישר: נעשית פה תשתית שלמען א'-ב' זה פחות קיים, כי מה שהם מקבלים פה מכין אותם למערכת הלימודים.

<אורית אטלס: יש פה שני ילדים על ספקטרום טורט.

<אורית אטלס: יש פה - - - (סיור בבית ספר חב"ד)

יעקב מרגי: קדימה.

<דני לוי: היות ונתנו לי רק שתי דקות ו-22 שניות, אז אני חייב לדבר טלגרפית, מה שנקרא.

<דני לוי: הכנתי מצגת, אבל המצגת הכי טובה זה שאני פה מדבר עכשיו, עם כל הצניעות.

<דני לוי: יש לנו ברוך השם כ-300 תלמידים בבית הספר.

<דני לוי: יש לנו כ-110 בנים וכ-190 בנות.

<דני לוי: הרף הולך – 299, 302, עד ל-10 שבאים התקנים זה יחתך.

<דני לוי: א'-ח' – בנות.

<דני לוי: א'-ז' – בנים.

<דני לוי: באים מכ-20 ישובים בסביבה, מבית שאן במזרח עד יקנעם במערב וראש העיר יכול להית גאה באים אליו כל כך הרבה ילדים מכל איזור ההזנה הזה; וגם חלק אחרי זה בא לעבור לגור פה – ראש העיר.

יעקב מרגי: אתם שייכים ל - - -?

<דני לוי: כן, אנחנו ממלכתי דתי.

<רונן פלוט: שנייה אחת.

<רונן פלוט: אני רוצה שתדעו, בגלל שיש לנו - - - ואנשים עוזבים, יש בעיה בתוך בתי הספר שהכיתות הצטמצמו.

<רונן פלוט: בית הספר היחידי שהוא רק קולט וקולט זה בית ספר חב"ד.

<רונן פלוט: - - - אנחנו גם בונים עכשיו בית ספר חדש לתפארת ורק שיהיה בו, כמה שיהיה.

<דני לוי: אני לא אוהב כל כך את המילים.

<דני לוי: אני מאמין בחזון ובמילים הנשגבות, אבל פעם אני למדתי מאיזה עיתון של חב"ד, של מנהל שפתח תלמוד תורה, הוא אמר באסיפת ההורים הראשונה, אני רוצה שלושה דברים בבית הספר.

<דני לוי: אני נחקק לי בראש ואני אמרתי שזה השלושה דברים שאני רוצה בבית הספר הזה, כבר הרבה שנים.

<דני לוי: אלף, שהילדים יגיעו בשמחה לבית הספר.

<דני לוי: אגב, בזמן ההוא הכנסתי גם את המורים וגם את אב הבית וגם השומר וגם המזכירה יגיעו בשמחה.

יעקב מרגי: גם אם אחד בדיכאון, איך שהוא נכנס פה - - -

<דני לוי: הוא מאזן.

יעקב מרגי: הוא שוכח את הצרות.

<דני לוי: נכון.

<דני לוי: אלף שיגיעו בשמחה.

<דני לוי: לכן כל בוקר אנחנו מקבלים אותם בבוקר טוב בשער בית הספר וכו'.

<דני לוי: דבר שני, לנטוע בהם יראת שמיים ומידות טובות, ודבר שלישי להגיע למיצוינות.

<דני לוי: בכוונה אני לא אומר מצוינות, אנחנו רוצים - - -

יעקב מרגי: מיצוי.

<דני לוי: מיצוי של כל אחד כלפי עצמו ולא כלפי הכיתה.

<דני לוי: שכל אחד ימצה את עצמו במקסימום שלו.

<דני לוי: אנחנו בית ספר שיש בו הרבה פרויקטים, כמו מל"א – מקום לימודים אחר, כמו פותחים עתיד, כמו קרן קרב, כמו תכנית קרן טורנטו ועוד תכניות שקצרה היריעה.

<דני לוי: למה יש פה הרבה יוזמות?

<דני לוי: היה פעם יועץ ארגוני במסגרת 30 היישובים, לפני אולי 20 שנה, והוא, קוראים לו קובי לנגלבן, נדמה לי שהוא גר בפרדסיה ואז בשלומי; והוא פעם נכנס לחדר שלי וכולם נכנסים – תראה את המצב בחדר, נכנסים, יוצאים ללא הרף.

<דני לוי: עכשיו זה לא קורה, כי מנהלת המחוז פה.

<דני לוי: נכנסים ויוצאים ללא הרף וכו'.

<דני לוי: אפילו כאן ממהרים רק - - -.

<דני לוי: מאז שיפרתי את עצמי קצת, הדלת גם סגורה.

<רונן פלוט: הזמן נגמר.

<דני לוי: אז משפט אחרון שהוא אמר עלי.

<רונן פלוט: אני אגיד לפני זה.

<רונן פלוט: תן לי אני אגיד את זה.

<רונן פלוט: תסתכלו על דני.

<רונן פלוט: יש לכם אולי הרגשה שהוא בא אתמול להיות מנהל, לפי איך שהוא נלהב.

<רונן פלוט: זה בן אדם, זה מנוע, זה ראש, זה לב.

<רונן פלוט: לא יודע כמה בן אדם יכול להחזיק מעמד בצורה כזאת.

<רונן פלוט: הוא לא עייף אף פעם.

<רונן פלוט: הוא כל הזמן רץ לייצר.

<רונן פלוט: וכאן הצטרפה אלינו גם מנהלת - - -

<דני לוי: יש מולנו תיכון ט' עד י"ב, התחיל בשבע בנות לפני 16 שנה.

<דני לוי: היום הוא מונה 120 בנות והגברת ד"ר אורנה שמחון יכולה להעיד על ההישגים העצומים במדעים, בחשבון.

<דני לוי: 5 יחידות בחשבון, 5 יחידות באנגלית והוא מעלה את הרף של הציונים בבית הספר.

<רונן פלוט: אני יכולה להבין את הרף שלהם, למה הוא בחר בה כאיש טוב.

<רונן פלוט: כי היא פשוט עושה פה דברים - - -

יעקב מרגי: אתה לא יודע, אבל היא בחרה אותו.

<רונן פלוט: כל אחד בחר בשני ושיהיו בריאים עד 120.

<רונן פלוט: הם השנה גם זכו בפרס במדעים.

<רונן פלוט: בית ספר שלנו.

<רונן פלוט: פשוט לא להאמין.

<רונן פלוט: פרס ארצי.

<רונן פלוט: זאת הצלחה.

<רונן פלוט: זה עוד פרס אחד שהוא מצטרף לכל הפרסים שיש פה.

<רונן פלוט: ודני זה מנוע טורבו.

<דני לוי: אתה לא ראית אותו ברגעים שהיה לי קצת קשה.

<יעקב: אני רוצה להוסיף שני דברים, אם אפשר.

<יעקב: קוראים לי יעקב.

<יעקב: אחד, זה ששני המנהלים כבר היו יכולים לפרוש, אבל הם, כפי שאמר ראש העיר, באמת עם כוחות ועם המון המון עוצמות וממשיכים בדרכם ואהובים פה.

<יעקב: והאבן השואבת ש - - -

יעקב מרגי: מה, אתה רוצה להגיד לי שהוא מעל גיל פרישה?

יעקב מרגי: מה אתם אוכלים פה?

<דני לוי: אני בגיל של ראש העיר.

<רונן פלוט: אני יותר גדול ממנו.

<דני לוי: בחודשיים.

מרדכי יוגב: אני יכול להעיד, רגע, אני אפסיק אותו.

מרדכי יוגב: אתה - - - בכל הצפון.

מרדכי יוגב: אז זה אומר שזה היה לפני 30 שנה ואנחנו פה.

<אורנה פישר: אם כבר דיברתם על הורים, אז אמא שלו, סילביה, הייתה המבשלת - - -

יעקב מרגי: אתם מכירים את הבדיחה על ההוא שהלך לעשות ביטוח חיים, הוא אומר רגע, אני אשאל את אבא שלי, אבא שלו לא מרשה - - -

<אורנה פישר: אז אמא שלו הייתה המבשלת של - - - אוכל ו - - - גם כשאני הייתי תלמידה אמא שלו הייתה - - -

<דני לוי: את הפתיתים שלה היא לא שוכחת עד היום.

<יעקב: והדבר השני שאני רוצה לומר, שחב"ד, עם התפיסה התורנית שלהם והלימודית שלהם, בעצם מקבלים את כל העזרה בתפיסה שלנו בחמ"ד.

<יעקב: מקבלים כל אחד והרעיון הוא לעשות את ה - - -

יעקב מרגי: יש לכם מענים לתלמידים חלשים?

<יעקב: מענה לתלמידים חלשים, מענה לתלמידים.

<יעקב: כל מי שבא, ברוך הבא, יודעים לעשות פה באמת דברים - - - כי הם מצליחים להגיע להישגים נפלאים.

יעקב מרגי: שיראו מכם וילמדו אלה, שאנחנו סונטים בהם כרגע.

<יעקב: זה עבודה מאד קשה, אבל הם באמת מצליחים להגיע להישגים מאד טובים וזה ייאמר לשבחם.

<מנהלת בית ספר: אני רציתי להגיד, בתיכון שלנו בית רבקה, יש 120 תלמידות.

<מנהלת בית ספר: יש לנו תלמידות חלשות וחזקות.

<מנהלת בית ספר: בנות דתיות וחרדיות.

<מנהלת בית ספר: בנות מהמגזר המזרחיסטי, בנות מבתים לא דתיים וכולן משתלבות כל כך יפה באהבה.

<מנהלת בית ספר: המורות אוהבות את הבנות, מקבלות אותן כמו אמא לתלמידה, כמו אמא לילדה.

<מנהלת בית ספר: ולכן יש להן הצלחה.

<מנהלת בית ספר: הבנות כל כך אוהבות את בית הספר, שיש הצלחה בבגרויות מעל לממוצע, הרבה מעל לממוצע.

<מנהלת בית ספר: ואמרנו כעת לכיתה ט' שכולם יבואו לבקר אותם.

<מנהלת בית ספר: הן מחכות, הן אפילו לא יצאו להפסקה.

<מנהלת בית ספר: הן מחכות שיבואו לבקר אותן.

יעקב מרגי: סליחה הרבנית, אני חייב להתייחס.

יעקב מרגי: אני עשיתי שבת אצל מי שאני הולך לספר עליה, גיסתי הגדולה.

יעקב מרגי: לא הכי גדולה.

יעקב מרגי: הן בוגרות בית רבקה, שתי האחיות הגדולות שלי.

<דני לוי: בכפר חב"ד?

יעקב מרגי: כן.

יעקב מרגי: האחות הגדולה שפר גורלה ולמדה להוראה.

יעקב מרגי: האחות הבאה אחריה הלכה לחקלאות.

יעקב מרגי: אני מדבר על לפני 40 ומשהו שנים.

יעקב מרגי: הלכה לחקלאות ולא סיימה.

יעקב מרגי: תקשיבו, אחרי כיתה ח' הפסיקה ללמוד.

יעקב מרגי: עזרה להורים בפרנסה בחקלאות.

יעקב מרגי: והיא מספרת כך, שבכיתה י"א מגיעה אחותה למנהל בית הספר בבית רבקה ואומרת תשמע, אני חייבת להכניס את אחותי.

יעקב מרגי: מה, מו, מי.

יעקב מרגי: אבל היא לא למדה, חסרות לה שנים, איך?

יעקב מרגי: אני אתן לה את התגבור, אתה רק תאמין בה.

יעקב מרגי: לקחו ילדה שהייתה חקלאית, היפר אקטיבית כזו, היא סיימה הוראה בבית רבקה והיא הייתה מורה ופרשה.

<אורנה שמחון: מדהים.

יעקב מרגי: כשפורצים, כשיוצאים מהקופסה ופורצים מהמגבלות - - -

<אורנה שמחון: לגמרי.

<רונן פלוט: יש עוד דבר אחד שאני ראיתי, בעקבות מה שראיתי בבית ספר רבקה.

<רונן פלוט: איזו אהבה יש לתלמידות למנהלת בית הספר.

<רונן פלוט: את זה אי אפשר פשוט לתאר.

<רונן פלוט: היינו באיזה שהוא טקס, הזמינו אותי לברך.

<רונן פלוט: אחר כך עם המנהלת לברך.

<רונן פלוט: ראיתי כמה חום הן מקרינות וכמה אהבה הם נותנות.

<רונן פלוט: רצינו להודות לך על כל מה שאת עושה.

יעקב מרגי: תודה רבה לכם.

<דני לוי: תודה רבה לכם ויישר כוח.

<דני לוי: בשורות טובות.

<דני לוי: (סיור בבית ספר כסולות)

<אורית יאיר: בית הספר פועל על פי עקרונות הגישה הקונסטרוקטיביסטית, שבעצם אומרת שהידע של התלמיד נבנה בצורה אקטיבית, כשמתחילים מהמקום של הידע האישי של התלמיד.

<אורית יאיר: הקניית ידע אישי של כל ילד בבית הספר, הוא רואה מה הוא יודע בנושא הנלמד.

<אורית יאיר: הולך כמובן הביתה, מתחברים לעולמו של הילד.

<אורית יאיר: משפחה, סביבה קרובה, חוזר לבית הספר עם איזה שהוא משהו שהוא הידע שהוא מגיע איתו לכיתה.

<אורית יאיר: השלב השני זה עבודה, ה - - - הידע הקבוצתי.

<אורית יאיר: כל אחד בא עם הידע האישי שלו, מוסיף אותו כמובן לקבוצה ויוצרים איזה שהוא מעגל ידע חדש.

<אורית יאיר: אחר כך יש את קשר הוראת עמיתים.

<אורית יאיר: יש לנו נושאים מסוימים שנלמדים, שתלמידים מלמדים בכיתות אחרות, יש שילדים לומדים בתוך הכיתות שלהם.

<אורית יאיר: הנושא של הפצת הידע והתהליך הרפלקטיבי שנעשה, הוראה מעצבת, שנעשית לאורך כל התהליך.

<אורית יאיר: היום כמו שאתם יודעים המורה כבר לא מקור הידע שהוא צריך לעמוד ולהרצות, אלא באמת התהליך הוא תהליך דינמי והמורה מלווה בתוך התהליך כששואל את השאלות הנכונות, מכוון ובעצם עבודת החקר נעשית על ידי הילדים.

<אורית יאיר: זאת אומרת בעצם האחריות על הידע עוברת לתלמיד.

<אורית יאיר: אנחנו בכיתה ו'.

<אורית יאיר: השיעור שהם עושים הוא בעצם סיכום חוויתי של החופש הגדול וכמובן על פי - - -שלנו.

<אורית יאיר: אני כמובן מזמינה אתכם לשאול, להסתובב בין הילדים.

יעקב מרגי: ניתן - - -

<מנהלת בית ספר: הנה סיגל, בבקשה.

<סיגל: בעצם מה שאנחנו עושים - - -

יעקב מרגי: בואו נקשיב לה.

<סיגל: אז בעצם אנחנו אחרי החופש הגדול והילדים חוו הרבה מאד חוויות משפחתיות, עם חברים וזאת דרך חווייתית לסכם את החופשה ואנחנו בעצם פועלים בכמה תחנות.

<סיגל: כאן יש לנו את גלגל הרגשות, שהילדים משתפים ברגשות שלהם, איך הם הרגישו בקיץ.

<סיגל: האם היה איזה משהו שכעסתי עליו ואיך פתרתי אותו.

<סיגל: או איזה מעשה טוב עשיתי בחופש הגדול והם משחקים משחק ומשתפים את החברים בקבוצה.

<סיגל: מישהו רוצה לשתף במשהו?

<רונן פלוט: אנחנו משתפות.

<סיגל: כן, כבוד ראש העיר, אני אשמח מאד.

<סיגל: איה, את רוצה לשתף אותנו?

<סיגל: תשתפי אותנו.

<סיגל: במה שיתפת את החברים?

<איה - תלמידה: נגיד היום התגברתי על כעסים בזכות אמא.

<איה - תלמידה: במקום שאנחנו נגיד היום, אנחנו אומרים בחופש הגדול.

<איה - תלמידה: נגיד בחופש הגדול התגברתי על כעסי בזכות אמא, כי אני מאד כעסתי בגלל שהשיר הכי אהוב עלי - - - ביו-טיוב, אבל - - -

<סיגל: שואלים איזה שיר זה היה, איה.

<איה - תלמידה: לא, אני לא זוכרת איזה שיר.

<סיגל: אז איך התגברת על זה?

<איה - תלמידה: התגברתי על זה כך שאמא הזכירה לי שלא הכל קשור ליו-טיוב והקליפ של זה לא באמת היה - - -, אבל זה בסדר.

<איה - תלמידה: ואני לא הסתכלתי על הקליפ או משהו, אני רק שמעתי את השיר.

<רונן פלוט: ואת יודעת לשיר?

<רונן פלוט: ומה איתך?

<סיגל: אתה רוצה לשתף?

<סיגל: בוא נשתף את החברים.

<סיגל: מעשה טוב שעשית בחופש.

<סיגל: עשית משהו טוב?

<סיגל: תספר.

<סיגל: קדימה חמוד.

<תלמיד: עזרתי לאמא שלי בכל הבית.

<רונן פלוט: מה, לנקות?

<תלמיד: לנקות וגם שטפתי כלים.

<רונן פלוט: מה אתה אומר?

<קריאה: אז הבת שלי עכשיו עלתה לכיתה ד'.

<קריאה: בכיתה ו' היא תשטוף כלים גם כן.

<סיגל: יש תקווה.

יעקב מרגי: אז מה, העולם לא השתנה.

יעקב מרגי: גם אני בגיל שלכם למדתי לשטוף כלים.

<רונן פלוט: ומה איתך?

<תלמיד: אני גם כן עזרתי לאמא שלי.

<רונן פלוט: ולאבא לא עזרת?

<רונן פלוט: או שהוא לא מנקה.

<סיגל: יש לנו תחנות נוספות של דרך שירים, הילדים מקשיבים לשיר שיש בו איזה שהוא מסר של תקווה והתחלה.

<סיגל: הם יושבים כאן בכיתה והם כותבים חוויה מהחופש, כתיבת חוויה.

<סיגל: פה יש משהו חדש שאנחנו מכניסים.

<סיגל: משקפי מציאות מדומה.

<סיגל: הם חווים.

<סיגל: הם היו לדוגמא בלונה פארק, אז הם יכולים לראות במשקפיים חוויה של לונה פארק ואז הם עושים השוואה.

<סיגל: יש יתרונות וחסרונות של המציאות למציאות מדומה.

יעקב מרגי: בבית הספר שנמצא - - -

<מנהלת בית ספר: בתקשוב.

יעקב מרגי: איך הם רוכשים את זה.

<מנהלת בית ספר: רוב הציוד הוא ציוד של בית ספר ואנחנו נכנסנו בשנה שעברה למחשב לכל ילד לכיתות ד', שהם כבר ה' השנה וגם השנה כיתות ד' יכנסו, אז זה כבר מחשב אישי.

יעקב מרגי: אני לא מכיר ילדים - - -

<רונן פלוט: כל ילד שלא יכול לקנות.

<מנהלת בית ספר: אנחנו גם בתכנית הלאומית של משרד החינוך שנים.

<מנהלת בית ספר: אנחנו בית ספר מוביל תקשוב כבר מספר שנים.

<מנהלת בית ספר: קיבלנו תקציבים במהלך השנים.

<מנהלת בית ספר: יש לנו כמות אדירה של טאבטלים ואייפדים, לפטופים, ערכות הצבעה.

<מנהלת בית ספר: כיתות עם לוחות אינטר אקטיביים.

<מנהלת בית ספר: אנחנו שנים כבר בתכנית הלאומית והאמת מסודרים.

<מנהלת בית ספר: בואו, אתם מוזמנים.

<מנהלת בית ספר: (סיור בבית ספר כסולות)

<רונן פלוט: נעשה את הישיבה כאן, בבקשה.

<רונן פלוט: טוב חברים, אנחנו פה אחרי סיורים.

<רונן פלוט: היינו גם בתוך הגן, גן יפה מאד וגם היינו בבית ספר חב"ד.

<רונן פלוט: אנחנו עכשיו בבית ספר כסולות, שלפי דעתי זה אחד מבתי הספר היפים והטובים שיש לנו בנצרת עילית, בזכות המנהלת שיושבת כאן, המנהלת השנייה, הסגנית.

<רונן פלוט: היינו גם במעבדה, שיש כאלה שמונה בארץ וזו אחת מהן.

<רונן פלוט: ועדת החינוך שהגיעה לנצרת עילית בעצם באה לפתוח את שנת הלימודים.

<רונן פלוט: מגיעות לך מחיאות כפיים, אדוני יושב הראש, שתהיה לי בריא.

<רונן פלוט: נשיקות וחיבוקים מכל החברים.

<רונן פלוט: אנחנו - - - טוב, חברים, אפשר לפזר את הישיבה?

<רונן פלוט: טוב, חברים, חוזרים למציאות.

<רונן פלוט: בסך הכל אפשר לומר שאנשים הגיעו לנצרת עילית כל אחד מהמקום שלו, כדי לראות באמת מה עושים פה, כדי להיות קרוב.

<רונן פלוט: אם אפשר קצת מוזיקה לכמה דקות, זה יהיה טוב.

<רונן פלוט: זה הצלצול שלכם?

<רונן פלוט: יפה.

יעקב מרגי: אנחנו מחכים שבכנסת יפסיקו את הצלצול הטורדני באמצע הוועדות, שאף אחד לא מבין למה הוא.

<רונן פלוט: אני יודע, אבל לא חשוב.

<רונן פלוט: זה צלצול, הרי הוא לא אמר שעושים ניסוי.

<רונן פלוט: הרי כשאתה יושב בישיבת הוועדה, כולם הרי מתחילים בעצבים.

<רונן פלוט: אז זה על מנת שפעם אחת - - - כולם אחר כך ל - - - של הכנסת.

<רונן פלוט: אדוני יושב ראש ועדת החינוך, כבוד הוא לנו שהגעתם לכאן.

<רונן פלוט: חבר הכנסת אמיר אוחנה ביקש, יש לו סידורים אחרים, אבל טוב שנשארתם, טוב שאתם תשמעו.

<רונן פלוט: אני הכנתי פה מספר דברים שאני יודע שחשוב לי מאד להעביר לכם אותם.

<רונן פלוט: אז זה נכון שהשר מגיע לפה וזה נכון שיש לנו גם פגישה עם המנכ"ל וזה עוד יותר נכון שמנהלת המחוז פה במלוא המרץ כדי לפתור בעיה, אבל יש כנראה דברים שלא קשורים בשלטון המקומי ואלה דברים אחרים שצריכים לפתור אותם ואני רוצה להתחיל בכך שאני ראש העיר הראשון שהכרזתי על שכונה כלשהי בנצרת עילית כשכונה חרדית לא - - - .

<רונן פלוט: הצורך היה על מנת שלא יבואו אנשים אחרים לשכונה ולא יתחיל הבלגן, כי אם לא נוסעים בשבת, כי אם לא מסתכלים בטלוויזיה ופתאום מישהו נכנס ומתחיל, ובטח ששמעתם שלא מזמן נכנסה משפחה מזרם החב"ד והתחיל הבלגן.

<רונן פלוט: אנחנו רוצים למנוע.

<רונן פלוט: אנחנו אומרים ככה, אתם תהיו שם, אל תפריעו.

<רונן פלוט: אנחנו נהיה כאן, לא נפריע לכם, אבל אף אחד לא יכפה שום דבר אחד על השני.

<רונן פלוט: כל עוד אני ראש העיר, אני לא אתן יד לשום דבר שיכול להפריע למישהו לחיות את החיים שלו שקטים וטובים בנצרת עילית.

<רונן פלוט: אז בנו שכונה.

<רונן פלוט: איך בנו שכונה?

<רונן פלוט: בנו כמה בלוקים.

<רונן פלוט: הביאו אנשים.

<רונן פלוט: זרקו אותם לשם ואמרו עשינו אכלוס על הכיפאק.

<רונן פלוט: אכלוס על הכיפאק בלי גנים, בלי בתי ספר שצריך - - - בלי מקוואות, בלי מעונות.

<רונן פלוט: בלי שום דבר, כלום.

<רונן פלוט: בלי אוטובוסים.

<רונן פלוט: בנו מין כלא, שזרקו אותם שם וזהו.

<רונן פלוט: אני הצהרתי להם גם, אמרתי לו אני בתקופה הזאת ראש העיר, אף אחד מכם לא בא לפה.

<רונן פלוט: כי אתם לא סוג ב'.

<רונן פלוט: אין חיה כזאת שהיום בונים בתים וקודם כבר בונים תשתיות.

<רונן פלוט: קודם כל בונים תשתיות, סופר מרקט, קופת חולים, בית כנסת, מקווה, מעון, גן, קו אוטובוס ואחר כך מביאים אנשים.

<רונן פלוט: אני יכול לומר, מבחינתי הם גיבורים.

<רונן פלוט: הם גיבורים כי הם סבלו שם מספר שנים בצורה כזאת ואני לא יודע, אם הם לא היו חרדים, אוכלוסייה אחרת, אם מישהו היה נשאר.

<רונן פלוט: אני רוצה לראות פה מישהו שיושב פה סביב השולחן הזה, אם היה זרוק סתם בבית בלי שום כלום.

<רונן פלוט: אם הוא היה נשאר שם ליום אחד ובצדק.

<רונן פלוט: אז ברוך השם אנחנו הבאנו הרבה מאד כסף לאזור הזה, לשכונה הזאת החל ממעונות יום – 12 מעונות יום, בתי ספר, מקוואות, מקווה גברים, מקווה נשים.

<רונן פלוט: גני ילדים.

<רונן פלוט: כל זה קורה עכשיו.

<רונן פלוט: עכשיו מתחילה בעיה כמו שאתה מכיר אותה.

<רונן פלוט: אז יש לי ככה, יש לי ליטאים בתוך זה מישהו החליט שיש גם חסידים, בתוך זה יש גם שתי קבוצות.

<רונן פלוט: שמח.

<רונן פלוט: סוף השנה מגיע - - -

יעקב מרגי: אחרי שתפתור את הבעיות איתם, אני אמליץ למועצה להשכלה גבוהה לתת לך דוקטור.

<רונן פלוט: יש לי הרגשה שאני לא אגיע.

יעקב מרגי: אם אנחנו לא הגענו לזה, אתה בטח - - -

<רונן פלוט: אני לפני זה אהיה הרב הראשי לישראל.

<רונן פלוט: הסיפור הזה הוא קשה.

<רונן פלוט: בטח שהוא קשה לי כאחד שלא מכיר בכלל מה קורה ואני שומע שבסוף השנה מגיעות גם 200 משפחות של בעלז וכבר הבנייה התחילה לצורך של ברסלב.

<רונן פלוט: ומה אומרים?

<רונן פלוט: אני לא לומד עם זה, אני לא נוסע עם זה, אני לא מבין עברית, אני לומד ביידיש.

<רונן פלוט: אני בבית כנסת לא מתפלל עם זה, הוא לא מתפלל עם זה.

<רונן פלוט: אלוהים.

<רונן פלוט: אלוהים, לאן נכנסתי.

<רונן פלוט: אבל מכיוון שאני יודע את המצב הדמוגרפי בנצרת עילית ומכיוון שאני יודע שטוב לי לקבל יהודים, כי אני רוצה נצרת עילית מאובטחת עם רוב יהודי, אני ארצה לקבל את האנשים האלה.

<רונן פלוט: אני אומר לכם ואני הצעתי בכל מקום, יש הרבה ראשי ערים שאומרים לחרדים אל תבואו, לא רוצים אתכם פה.

<רונן פלוט: ואני בכל פורום אומר: כל מי שמעוניין לבוא לנצרת עילית ולא משנה מאיזה חצר הוא בא – חצר זה או חצר ההוא, כולם תבואו.

<רונן פלוט: רוצה את כל החרדים בעיר.

<רונן פלוט: ואם אתה יכול לשלוח לי חברה מש"ס, תוספת, תשלח, כי יש לי אותם והם מאד טובים.

<רונן פלוט: חברה מאד מאד טובים ואני אומר את זה – שיבואו.

<רונן פלוט: שיבואו כל מי שרק ניתן, כי אני רוצה באיזה שהוא מקום לומר שכל הבעיה של אלה שבאים ואלה שיוצאים מעיקה על נצרת עילית.

<רונן פלוט: אנחנו צריכים לעצור את זה.

<רונן פלוט: יש לי הרגשה שאנחנו כמעט נמצאים שם.

<רונן פלוט: עכשיו אני מתחיל לפי הנושאים שאני רשמתי.

<רונן פלוט: כמו שאתה מבין, אני ראש העיר ואני לא הייתי אומר שיש לי בתוך העירייה מישהו שמתמצה בזה, שיודע.

<רונן פלוט: מאיפה לי לדעת, אולי מישהו מכם יודע ואני בטוח שמישהו מכם יודע, ששנת הלימודים של החרדים מתחילה שבועיים מראש.

<רונן פלוט: לא ב-1 בספטמבר, שבועיים לפני.

יעקב מרגי: א' באלול.

<רונן פלוט: אבל אני לא יודע מזה.

עודד פורר: אנחנו נסדר שגם שנת הלימודים הרגילה תתחיל ב-א' באלול.

יעקב מרגי: בוא אני אעזור לך.

יעקב מרגי: אחת ההמלצות של ועדת המשנה שהוקמה בוועדה שלי בראשותו של עודד פורר, המליצה על לאחד את התהליך, כי המסקנה שהם הגיעו והוא יגיד את זה אחר כך יותר טוב ממני, להתחיל שנת לימודים ואחרי שבוע – עשרה ימים לצאת לחופשה ארוכה, אתה יודע.

עודד פורר: החגים מתחילים.

יעקב מרגי: מפספס את העניין, את מומנט הזינוק.

<רונן פלוט: זה מה שקרה ובינתיים אנחנו מצאנו את עצמנו שאף אחד לא אמר ואף אחד לא יודע ושם הרי - - -.

<רונן פלוט: זאת אומרת מה שאני רוצה לבקש מכם, אני צריך בן אדם, לקבל תקציב לבן אדם כיועץ ראש העיר, כיועץ עירייה לעניינים החרדים, לפחות להתחיל מאחד.

<רונן פלוט: אין לי שום ספק שאני בהמשך אצטרך מכל חצר אחד, אבל בואו נתחיל מאחד.

<רונן פלוט: גם את זה אין לי.

<רונן פלוט: אני חייב אחד שייתן לי ייעוץ מה אני עושה מחר, איזה חג יש.

<רונן פלוט: למשל הולך אלכס גדלקין, ממלא מקום ראש העיר, אומר חברה, לגבי הקרוואנים שאנחנו הבאנו, יש איזה שהוא איחור של שבועיים, בואו אני אפתח לכם מתנ"ס שנמצא בשכונה, תבואו לשם.

<רונן פלוט: בואו נראה.

<רונן פלוט: נכנסים אומרים - - -, אומר אין בעיה.

<רונן פלוט: אבל פה, אין בעיה.

<רונן פלוט: אוקיי.

<רונן פלוט: נו, חברה, הכל בסדר.

<רונן פלוט: לא.

<רונן פלוט: למה?

<רונן פלוט: זה לא מקום קדוש.

<רונן פלוט: זהו.

<רונן פלוט: נגמר.

<רונן פלוט: נגמר.

<רונן פלוט: אני בטוח שהם צודקים.

<רונן פלוט: מי שלא צודק זה אני, כי אני לא מבין בזה, אז אני חייב תקצוב קודם כל לזה.

<אורנה שמחון: אם אפשר בהקשר הזה רק לחדד ולחזק את מה שאתה אומר.

<אורנה שמחון: כפי שאתה יודע הוקם אגף לחינוך חרדי בירושלים.

<אורנה שמחון: מה הבעיה - - -

יעקב מרגי: במחוז.

<אורנה שמחון: מחוז חרדי, סליחה.

<אורנה שמחון: ואחת הבעיות הקשות ואמרתי את זה גם למנכ"ל, זה בעצם חוסר הזמינות, בגלל שזה מנוהל בירושלים, אין את הראייה של מה קורה בשטח.

<אורנה שמחון: ואז אני כמנהלת מחוז, בלית ברירה, בא אלי רונן, הוא לא יודע מה זה מקום חרדי.

<אורנה שמחון: הוא בא אלי, תפתרי לי את הבעיות.

<אורנה שמחון: אני מוצאת את עצמי מטפלת ב - - -.

<אורנה שמחון: לפי דעתי מה שצריך לעשות, כמובן אין מה לעשות, מחוז חרדי צריך שיהיה, אבל לפי דעתי צריך שהמחוזות ינהלו יחד בתיאום עם המחוז החרדי, את מה שקורה בגזרות שלהם, כי מה שקורה – יד ימין לא יודעת מיד שמאל.

<אורנה שמחון: גם הפתיחה של בתי הספר.

<אורנה שמחון: תקנים.

<אורנה שמחון: הנה, היום יש לי במושב עלמה תשעה אנשים, החליטו שהם פותחים לי בית ספר.

<אורנה שמחון: מאיפה הם לקחו?

<אורנה שמחון: - - - הטילו לי שבעה תקנים בתוך בית הספר.

<אורנה שמחון: אז לדעתי הנושא של התכנון הוא קריטי וזה גם כמובן - - -

עודד פורר: הנה, במגזר הערבי ובמגזר הלא יהודי את מנהלת.

<אורנה שמחון: נכון.

עודד פורר: יש להם מנהל אגף, אבל את מנהלת.

<אורנה שמחון: נכון, הוא עושה עוסק בתכנים.

<אורנה שמחון: אני עוסקת בתפעול.

עודד פורר: בסדר.

עודד פורר: אז בשביל מה את צריכה מחוז?

<אורנה שמחון: לא, אבל ברמת התפעול.

<אורנה שמחון: קשה לשלוט - - -

יעקב מרגי: אני אומר לך המחוז הוקם, זו עובדה.

יעקב מרגי: טוב, לא טוב, זה ויכוחים.

<אורנה שמחון: נכון, זו עובדה קיימת.

יעקב מרגי: הוא קיים?

יעקב מרגי: יש לו חוסר?

יעקב מרגי: יש מפקחות, הפרישה של המפקחות, זה לא דומה למחוז שנותן מענה.

יעקב מרגי: אתה יודע מה, יכול היה להביע עמדה של ראש קטן, מי צריך את כל הצרות שהוא מנה אותן, וזה צרות.

יעקב מרגי: נכון, צריך לעשות שדרוג מערכות במשרד - - -

עודד פורר: צריך מישהו שרואה את כל התמונה.

יעקב מרגי: אני אתייחס לזה, שבמשרד אכן יהיה מחוז חרדי אבל הליווי המקצועי, חוץ מהתכנים, לתת את המטריה שיש לו בחינוך הממלכתי ובממלכתי דתי.

יעקב מרגי: כן.

<רונן פלוט: דבר שני, אז אני אומר ברוכים הבאים, שמח והכל טוב ויפה, אבל משום מה זה גם נופל על העירייה, כי לא כל הזרמים מוכרים על ידי משרד החינוך.

<רונן פלוט: ואם אני מדבר על כך שאנחנו הולכים להוציא סכום כיוון, מכיוון שבימים אלה כל אחד מחפש מסגרת שבה הוא יכול ללמוד, שאין לנו אותה, אני משלם לאותו בית ספר כסף והוא - - -.

<רונן פלוט: חוץ מזה מתחיל הסיפור של הסעות.

<רונן פלוט: פה זה בכלל מיליון שקלים.

<רונן פלוט: מיליון שקלים בשנה.

<רונן פלוט: תקשיב, ילד אחד נכנס עם ילד שני.

<רונן פלוט: ילדה וילד לא נוסעים וילד נוסע בשעה כזאת.

<רונן פלוט: לפעמים אני מוציא מוניות לילד אחד ולפעמים זה הרבה.

<רונן פלוט: ילד אחד נוסע מחיפה או - - - ואחר כך - - - צריכים לבוא, לקחת ולהחזיר אותו.

<רונן פלוט: זה פשוט - - -

יעקב מרגי: אתה יודע מה אומרים על זה במקרא?

יעקב מרגי: אבות אכלו בוסר ושיני בנים תקהינה.

יעקב מרגי: הם קיבלו את ההחלטות ואתה אוכל - - -

<רונן פלוט: סליחה, זה הכל בסדר, אבל יש מציאות, מציאות לא פשוטה.

<רונן פלוט: סליחה חברים, שזה עול מאד מאד כבד על העירייה.

<רונן פלוט: אני קיבלתי את העירייה עם 70 מיליון שקלים גירעון.

<רונן פלוט: תבינו.

<רונן פלוט: אנחנו - - - חצי שנה עכשיו עם גירעון של 20,000 שקלים של חצי שנה.

<רונן פלוט: אבל כמה שאנחנו נכנסים עוד יותר עמוק, אני רואה שאני בסוף אצטרך למכור את העירייה, כי זה בלתי אפשרי.

<רונן פלוט: תשמע, הכל אני מוכן, רק אני פונה למדינה, לממשלה, שזה תפקידה ושום דבר לא קורה.

<רונן פלוט: אז או שמשרד החינוך יקום ויגיד אנחנו מכירים באנשים האלה, או שאותו מחוז חרדי, שיבנו לו תקציבים למקומות כמו שלנו ויגידו בוא, העירייה לא צריכה להוציא כסף.

<רונן פלוט: עם כל הכבוד.

<רונן פלוט: בואו, בשביל זה אתם קיימים.

<רונן פלוט: אני לא יודע.

<רונן פלוט: אורנה עוד הייתה עדינה.

<רונן פלוט: אם אתה שואל אותי, רק אלוהים יודע בשביל מה הקימו את זה.

<רונן פלוט: או לחלק ג'ובים או בשביל משהו שאני לא יודע.

<רונן פלוט: נפגשתי, היינו, הכל בסדר.

<רונן פלוט: שקל אחד לא רואים.

<רונן פלוט: אז אם לא נותנים- - -

יעקב מרגי: נפגשת עם המחוז החרדי?

<רונן פלוט: הם היו.

<אורנה שמחון: הם היו אצלי.

<אורנה שמחון: שלחתי את - - -

<רונן פלוט: היו, בסדר, היה והכל מצוינים.

<רונן פלוט: מחייכים, משתתפים בצער שלי, הכל בסדר.

<רונן פלוט: נו, אבל מה הלאה?

<רונן פלוט: כלום.

<רונן פלוט: אז אלה שני הדברים – גם תשלום עבור התלמידים וגם הנסיעות, זה דבר חשוב.

<רונן פלוט: בבקשה.

<רונן פלוט: הלאה.

<רונן פלוט: אנחנו מתחילים לבנות כמו שאני אומר - - - ומפה נעשה סיבוב קצר באריה - - -.

<רונן פלוט: אז זה נכו, אבל עשינו עכשיו והבאנו את כל היבילים הזמניים ממש לשנה, שנה וחצי, אבל גם במקביל ליבילים אנחנו גם בונים.

<רונן פלוט: אבל עכשיו מתחיל הסיפור.

<רונן פלוט: אוקיי, אז יהיה בית ספר ל - - - , וההוא יהיה בית ספר לבלזים, ושם צריכים כמה כיתות לעשות קודם כל בנים ובנות, בנים ובנות.

<רונן פלוט: זאת אומרת אתה עובד פה פעמיים.

<רונן פלוט: אני מצטער, אני לא יודע מה עשיתם פה, אבל צריכים לעבוד פעמיים.

<רונן פלוט: גם בנים וגם בנות.

<רונן פלוט: אצלנו הכל ביחד.

<רונן פלוט: אצלכם שני תקציבים.

<רונן פלוט: אז חברים, תפתח את הכיס.

יעקב מרגי: נכון.

<רונן פלוט: תפתח את הכיס.

<רונן פלוט: אז בניית בתי ספר.

<רונן פלוט: אותו דבר בגנים.

<רונן פלוט: גן זה לא פשוט.

<רונן פלוט: גן זה גן, אבל לגנים יש תוספות.

<רונן פלוט: אז פה אתה צריך לשים את הרב.

<רונן פלוט: גם הוא רוצה כסף.

<רונן פלוט: ופה אתה צריך לשים מפקח, גם הוא רוצה כסף.

<רונן פלוט: וזה לא נגמר.

<רונן פלוט: אז אני אומר רגע, רגע, אז מי משלם?

<רונן פלוט: הוא אומר לי, החברה שמפעילים שם אומרים לי רונן, אנחנו עושים כסף מאירועים.

<רונן פלוט: 250 שקלים, בואו, זה אירועים שהם לא מרוויחים מיליונים.

<רונן פלוט: אנחנו לא כמו בעפולה, ששם זה 350.

<רונן פלוט: בנצרת עילית התחלנו.

<רונן פלוט: היה 200, עכשיו 250.

<רונן פלוט: בסדר.

<רונן פלוט: אבל אין לנו כספים.

<רונן פלוט: אנחנו צריכים למכור את עצמנו.

<רונן פלוט: גם החברה האלה בקושי מרוויחים את הלחם שלהם ואי אפשר לקחת את העול הזה ולזרוק עליהם.

<רונן פלוט: אז פה גם אתם חייבים לחשוב מה אנחנו עושים.

<רונן פלוט: אדוני, אני רוצה קצת לחזור ל - - - ולומר לך שדווקא תמיר עושה עבודה מאד טובה

<אורנה שמחון: בינוי - -

<רונן פלוט: וכל פעם שמנהלת המחוז ואני פונים אליו הוא עושה את זה, מה שאתם רוצים.

יעקב מרגי: אלף אני שמח, כי זה חריג בנוף של פיתוח, סוגיות הפיתוח.

יעקב מרגי: זה חשוב שייאמר, בסדר גמור.

<רונן פלוט: הוא היה אפילו בארצות הברית, מיד חזר למחרת, אבל בדיוק מה שאומר אלכס, תקשיב.

<רונן פלוט: אנחנו מביאים 11 יבילים שאני מתנגד בתוקף, כי אני לא רוצה עיר הקרוואנים.

<רונן פלוט: לא רוצה.

<רונן פלוט: אבל זאת ברירה בין זה לבין שהילדים ישבו בבית.

<רונן פלוט: אז הילדים צריכים לשבת בבית?

<רונן פלוט: אמרנו לא.

<רונן פלוט: מביאים 11 קרוואנים - - -

יעקב מרגי: אבל יחד עם זה מיד צריכה להיות אחריות.

<רונן פלוט: ברור, ברור.

<רונן פלוט: מביאים 11 קרוואנים - - - מחייבים אותם לשים ואף קרוואן לא יפתח בלי חדר ביטחון.

<רונן פלוט: זה עוד 150,000 שקלים.

<רונן פלוט: אנחנו.

<רונן פלוט: משרד החינוך לא בלופ.

<רונן פלוט: אחר כך אומרים רגע, רגע, ההפרש בין הקרוואן שאתם קונים, שמשרד בחינוך נותן לך, לבין מה שאתה משלם, זה עוד 120,000 שקלים.

<רונן פלוט: אז ב-11 קרוואנים גם חדר ביטחון וגם עוד 110,000 שקלים זה 3 מיליון שקלים שהרשות צריכה להוציא כסף מהכיס.

<רונן פלוט: חברים, תבינו, זה לא יכול להיות.

<רונן פלוט: זה לא יכול להיות.

<רונן פלוט: וזה מה שאנחנו עושים על מנת שיהיה בינוי.

<רונן פלוט: אדוני, יש לנו בתי ספר של 40 שנה, שהם לא שופצו.

<רונן פלוט: ברור כשנכנסים למבנה שהוא 40 שנה עומד, - - - כמעט מבראשית וזה הוצאה מאד מאד כבדה.

<רונן פלוט: כסף להתמודד עם זה אין לנו.

<רונן פלוט: עכשיו מתחיל.

<רונן פלוט: צריכים לבנות מבנה לישיבה תיכונית ומדרשה.

<רונן פלוט: יש לנו ישיבה תיכונית שקיבלה פרס, חבל על הזמן.

<רונן פלוט: חבר הכנסת מוטי יוגב מלווה אותם ויודע.

<רונן פלוט: פשוט מאד - - - בניית בית ספר, תלמוד תורה.

<רונן פלוט: תראה איך הסתבכתי עם כל החרדים.

<רונן פלוט: אני אומר לך.

יעקב מרגי: הם בדרך, שיהיו להם אותן צרות כמו של החרדים.

יעקב מרגי: לאט לאט.

יעקב מרגי: גם אצלם יש בעיות.

<רונן פלוט: ברור.

<רונן פלוט: עכשיו תשמע, עכשיו ב - - - ג' אנחנו רוצים להקים מתנ"ס שלהם, מתנ"ס קדוש.

<רונן פלוט: אנחנו רוצים להקים שם מועדונים, שאפשר להיכנס, שאפשר לשבת, חוץ מבית הספר.

<רונן פלוט: גם לזה אין לנו כסף.

<רונן פלוט: אני רוצה לומר לכם, גם בהצטיידות עכשיו לגנים הוצאנו הרבה מאד כסף להצטיידות.

<רונן פלוט: אין כתובת.

<רונן פלוט: אבל זה לא יכול להיות שאין כתובת לכלום.

<רונן פלוט: כל עניין החרדים – אין כתובת.

<רונן פלוט: אז מי?

<רונן פלוט: אני רוצה לשאול, יש לך את גפני ויש לך את ליצמן שאלה הם האנשים שלהם.

יעקב מרגי: יש לך גם את סגן שר החינוך.

<רונן פלוט: סגן שר החינוך וגם שר החינוך.

<רונן פלוט: אני דיברתי איתו פה.

<רונן פלוט: יש לך את שלושת האנשים ואתה מדבר ללמפה.

<רונן פלוט: כאילו זה לא קשור.

<רונן פלוט: אני לא רוצה לספר מתי זה כן חשוב.

<רונן פלוט: הרי זה לא יכול להיות שכולם אמרו יאללה, רונן, כל הכבוד איך שאתה עושה את זה, בלי תקלות, בלי שום דבר, כשאני בא לבקש שקל, אני לבד.

<רונן פלוט: אני מסתכל ואני רואה שאין שום דבר מסביבי שיותר חשוב.

<רונן פלוט: דבר אחרון שאני רוצה לבקש, אני חייב לעשות, כמו שאמרתי, אני רוצה למשוך הרבה חרדים לנצרת עילית.

<רונן פלוט: יש לי הרגשה, למרות שהיינו אצל הרב שטיינמן והיינו אצל - - - של מבלעז, ואנחנו הולכים עם - - -, כן, כן, נפגשתי עם כל גדולי התורה.

<רונן פלוט: דרך אגב, הרב הראשי הרב הספרדי היה פה לפני כמה ימים, הרב יוסף.

<רונן פלוט: היה.

<רונן פלוט: ואני אומר דבר פשוט, אנחנו חייבים לקבל כסף - - - כמו של העיר, של השכונה.

<רונן פלוט: אני מעוניין להסביר לאותם החרדים שמ-600,000 שקלים הם יכולים לקבל בית חדש.

<רונן פלוט: אני רוצה להסביר להם שאנחנו מקימים את כל המוסדות שהם צריכים אותם – גנים, מעונות, בתי ספר, מקוואות, בתי כנסת, כל מה שהם צריכים.

<רונן פלוט: ואני אומר לכם, זוג נורמטיבי שרואה תמונה כזאת, לוקח את עצמו, קם ומגיע.

<רונן פלוט: והוא ומגיע לשכונה.

<רונן פלוט: ואני רוצה להגיד לכל הפורום הזה, אני מאמין מאד בשכונה הזאת.

<רונן פלוט: השכונה הזאת כרגע מצילה את נצרת עילית מדברים אחרים.

<רונן פלוט: השכונה הזאת מתפתחת וכל מי שמגיע לשכונה פתאום, הרי היא הייתה בהקפאה מוחלטת, כאילו לקחו את השכונה והכניסו אותה לפריזר.

<רונן פלוט: פתאום אתה נוסע, פה טרקטורים, פה טרקטורים, פה.

<רונן פלוט: אני רוצה לראות גם מנופים וזה בדרך.

<רונן פלוט: יישרנו.

<רונן פלוט: כבר עוד דירות ועוד דירות ואני אומר לך אנחנו נגיע ל-7,000 דירות, שלפי דעתי אם מדובר בחרדים, אתה יכול להביא גם 100,000 איש.

<רונן פלוט: 100,000 איש.

<רונן פלוט: שכונה.

<רונן פלוט: אז מכיוון שאנשים מרגישים שם טוב, טוב להם, אוויר טוב כמו שאתה אמרת, מזג אוויר טוב, בבקשה אדוני, אנחנו צריכים פה מערכת חינוך.

<רונן פלוט: כל מה שאני מצאתי, בכל הרבדים האחרים אצל מנהלת המחוז, כך אני לא מוצא שום דבר במחוז החרדי.

<רונן פלוט: הוא טס לשום מקום.

<רונן פלוט: יש לי הרגשה שהם טסים, איך לפני רגע אמרת, טס לשום מקום.

<אורנה שמחון: לא, אבל בוא נגיד שזה חדש, אבל - - -

<רונן פלוט: כן, זה חדש, אבל אני לא חדש.

<רונן פלוט: אין לי זמן.

<רונן פלוט: תקשיבי לי רגע, לו אני הייתי בא לפה והייתי אומר שלוש שנים אני חדש, לא עושה כלום, אני חדש, אני לומד.

יעקב מרגי: אדוני ראש העיר, אני חושב שהטבת להציג את הבעיה.

יעקב מרגי: עכשיו בואו ניתן לחברי הכנסת להתייחס, נשמע את מנהלת המחוז ואני אסכם לקראת סוף הדיון איך אנחנו מטפלים בבעיות ששמענו.

יעקב מרגי: חבר הכנסת מוטי יוגב.

מרדכי יוגב: אני אהיה קצר, אבל אלף אני באמת מעריך את כולם, ברשותך כבוד ראש העיר, כל החברים, מנהלת המחוז.

מרדכי יוגב: אני חושב שנצרת עילית היא אתגר משמעותי מאד ואם הייתי יכול לחשוב, אז היא דומה לירושלים, אבל עם מורכבויות יותר גדולות מעצם זה שירושלים - - - בפוקוס, במרכז, וצריך לשים את נצרת עילית במרכז.

מרדכי יוגב: החזון כעיר מחוז ולשם אנחנו רוצים ללכת.

מרדכי יוגב: יש קשיים גדולים יותר ועם הצורך לייהד את הגליל.

מרדכי יוגב: נשים גם את הילד על השולחן בשמו.

מרדכי יוגב: צעירים לצערנו עוזבים, מוצאים את העתיד בתל אביב וצעירים במגזר הערבי נשארים, כי זה מקומם.

מרדכי יוגב: יש פה מורכבויות גדולות.

מרדכי יוגב: ראש העיר הזכיר את העולים שצריכים גם את השפות, כל אחד ואנחנו בעד להביא לפה עוד עולים.

מרדכי יוגב: גם ראש העיר כבר - - - .

מרדכי יוגב: השבוע למשל ביום שלישי בכוונתי, ישיבה על עולי ונצואלה.

מרדכי יוגב: אלפים רוצים לבוא לפה.

מרדכי יוגב: יש שם סגן נשיא - - - חיזבאללה - - - בוונצואלה והם בדרך הנה.

מרדכי יוגב: נשיא הקהילה היהודית - - -

יעקב מרגי: אבל הם בדרך הנה, לא החיזבאללה.

יעקב מרגי: אנחנו מקווים.

יעקב מרגי: עכשיו בהקשר הזה באופן כללי.

יעקב מרגי: מנהלת המחוז פה והשר יהיה פה בשבוע הבא והמנכ"ל, שליבו מאד על נצרת עילית יגיע בהמשך.

יעקב מרגי: אני חושב שחובתנו כוועדת חינוך לעשות ישיבה במושב החורף ישיבת מעקב על הצרכים והאם הם ממולאים.

יעקב מרגי: אני חושב שזו חובתנו כוועדת החינוך ובזה אני כמעט מסיים את דברי.

יעקב מרגי: אני מכיר פה הרבה מהצרכים ואני מקווה שהדינאמיקה הזאת-.

יעקב מרגי: אני אוסיף עוד דבר אחד לגבי החרדים.

יעקב מרגי: שאלתי את מנהלת המחוז, אני אנסה עכשיו שהוא יהיה פה, גם עם השר ואז ממילא הוא יוכל לקבל מדיניות, כי אין לי ספק שנופל פה תיק גדול על ראש העיר ומורכב.

יעקב מרגי: אני פותח סוגריים, סוגר סוגריים, שהייתי מח"ט אפרים נדרשתי ביום אחד לתת אבטחה לכל רכב שיוצא להסעת תלמידים.

יעקב מרגי: היה לי בלב אפרים את העיר עמנואל.

יעקב מרגי: להבין שמשם הייתי צריך בכל בוקר 72 אבטחה.

יעקב מרגי: זה מטורף.

יעקב מרגי: זה אותו סיפור שאתה נכנס אליו.

יעקב מרגי: לא אוטובוס אחד שאיתו נוסעים, זה כל אחד והמקום האחר בבני ברק - - -.

יעקב מרגי: כך שהציור הזה הוא מחייב מענה מיוחד ונצרת עילית צריכה לקבל מענה מיוחד, מענה לאומי מיוחד ואני מקווה שאנחנו בוועדת החינוך - - - את זה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: עודד.

עודד פורר: תודה.

עודד פורר: אני אתחיל מאיפה שאתה סיימת, מוטי, שאם הממשלה לא יידעו לתת לנצרת עילית את מה שהיא צריכה, אז יכול להיות שגם פה יצטרכו אבטחה כל פעם שיוציאו אוטובוס של תלמידים באיזה שהוא שלב, כי אני מדבר על הגליל באופן כללי.

עודד פורר: איך הגליל נראה ומה המשמעות של נצרת עילית ברמה הלאומית והיא לא השתנתה ממה שהיה לפני 60 שנה, כשהקימו את נצרת עילי.

עודד פורר: בהקשר הזה אני לא מאריך.

עודד פורר: אדוני יושב הראש, אני חושב שנכון לקיים בהקדם ישיבת ועדה משותפת של ועדת חינוך וועדת כספים.

עודד פורר: גם ליושב ראש ועדת הכספים יש עניין בנושאים שהעלה פה ראש העיר.

עודד פורר: בואכה אישור השינויים בתקציב, שהאוצר יבקש לעשות לקראת שנת 2018 והוא יבקש לעשות שינויים בתקציב, אפילו שזה תקציב דו שנתי.

עודד פורר: זה בדיוק המקום להכניס ולהגיד אדוני, הסכומים האלה הם קטנים, הם פשוט מצחיקים בהשוואה למה שקורה בוועדה.

עודד פורר: אתה מכיר את זה גם כן.

עודד פורר: אנחנו בדיוק נמצאים בשלב הזה.

עודד פורר: אני חושב שישיבת חירום כזו, אבל היא חייבת להיות ישיבה משותפת כי ועדת החינוך היא חשובה, אבל מבחינת היכולת שלה להחזיק את הממשלה מה שנקרא במקומות רגישים - - -

<רונן פלוט: עם יושב ראש ועד כספים יש לך גיבוי אוטומטי.

עודד פורר: אז אני אומר ישיבה משותפת של הוועדה עם ועדת הכספים על נצרת עילית תוציא תוצאות, וכל השאר אנחנו - - -

<רונן פלוט: אבל לפני, אתה מדבר ואני חייב להגיד משהו על עודד.

<רונן פלוט: הוא פטריוט של העיר שלנו.

<רונן פלוט: אני אומר לכם את זה בפה מלא.

<רונן פלוט: רצו לפגוע בנצרת עילית מבחינת עיר עולים, הוא נלחם, הוא צרח.

<רונן פלוט: התקשרו אלי ממשרד הפנים ואמרו לי רונן, נעשה לך הכל, רק תגיד לו שייצא משם.

<רונן פלוט: הוא כמעט והפך שם את השולחנות בכל מה שאני רוצה וזאת באמת הזדמנות להגיד לך תודה רבה.

<רונן פלוט: תודה רבה על המלחמה, כי אתה עוזר.

<רונן פלוט: אתה עוזר לא כי אתה חושב סתם, אתה יודע שזה מגיע ואתה עושה את זה מכל הלב.

<רונן פלוט: באמת, בשם כל החברים אני רוצה להודות לך על כל מה שעשית ועל כל מה שאתה עוד אמור לעשות.

<רונן פלוט: תהיה בריא, תודה רבה.

עודד פורר: תודה.

יעקב מרגי: לפני מנהלת המחוז, מישהו רוצה להתייחס?

יעקב מרגי: אורנה?

<אורנה פישר: אני מקווה שנהניתם.

יעקב מרגי: ערכתם לנו תמהיל עמוס וזה האתגר שלנו.

יעקב מרגי: זו ההנאה שלנו.

יעקב מרגי: מה שהולך בקלות וטוב ומצליח, טוב לדעת על זה, אבל זה לא מספיק.

<אורנה שמחון: אני רק - - -

<רונן פלוט: רק שנייה, לפני שאת פותחת, רק משפט.

<אורנה שמחון: בטח.

<רונן פלוט: מחזיק תיק החינוך.

יעקב מרגי: תציג את עצמך לפרוטוקול.

<איתי רק: לי קוראים איתי רק, אני מחזיק תיק החינוך, ממלא את מקומו של רונן בוועדת החינוך.

<איתי רק: אני רוצה להגיד קודם כל תודה לכל האורחים שבאו, לוועדת הכנסת, תודה שבאתם לעיר.

<איתי רק: רונן די מיצה ודי סיפר הכל, הוא דבר בשבחם של כולם, אז תרשו לי לדבר בשבחו ולהגיד שתמיד אומרים שעד שרונן נכנס החינוך בנצרת עילית היה טוב.

<איתי רק: אחרי המהפכות שהוא עשה פה בשנה האחרונה, תנופות אדירות, תוספת תקציב של 3.6 מיליון שקלים ומעלה.

<איתי רק: - - - מחשבים, בכל מקום שרק נוגעים בו אנחנו רואים את המהפכות האדירות ואפשר גם לראות את השינויים ואת מתיחות הפנים שבתי הספר עברו.

<איתי רק: השיפוצים בסדרי גודל של תקציבים שלא היו מעולם.

<איתי רק: אז זו ההזדמנות שלי להגיד לרונן תודה על מה שאתה עושה פה בחינוך, כי אני יודע - אנחנו עובדים צמוד - כמה זמן אתה משקיע, כמה אנרגיות ומשאבים אתה משקיע בחינוך.

<איתי רק: אמרת שאנחנו רוצים לשמור על צביון העיר ועל העיר בכלל, אז אני חושב שהחינוך הוא המפתח הראשון להצלחה.

<איתי רק: וזה הזמן להודות לך ולכל צוות אגף החינוך, - - - לכל צוות המורים, תודה על מה שאתם עושים בחינוך בנצרת עילית, כי זה לא היה מעולם ו - - -

יעקב מרגי: תודה.

<אורנה שמחון: טוב, אז קודם כל אני באמת שמחה שבחרתם להיות כאן, בצפון וכפי שאתם רואים הצפון הוא מאתגר, מאד מורכב.

<אורנה שמחון: קשה לנהל אותו בגלל המורכבות והשונות, אבל זה אתגר בלתי רגיל שמחייב אותנו לשנס מותניים עם כל משרדי הממשלה ויחד עם הרשויות המקומיות, כדי לתת מענה הכי טוב לרשות.

<אורנה שמחון: רונן לא העלה את זה, אבל אני רוצה להעלות פה עוד נקודה שאנחנו מתמודדים איתה וזה הקרבה הפיזית בין נצרת לנצרת עילית, שגורמת לכך שבאים יותר תושבים מנצרת לגור בנצרת עילית.

<אורנה שמחון: יש לזה הרבה מאד השלכות גם ברמה התכנונית וגם לתרומה של זה להגירה שלילית.

<אורנה שמחון: יותר אנשים מוכרים את הבתים ועוזבים את העיר.

<אורנה שמחון: בנוסף לעניין הזה, גם הנושא של הרצון העז של ראשי הרשויות הקודמים להביא תושבים לכאן כדי להילחם על ההגירה השלישית, בעצם הביאה גם לפתיחת השורות לגרעינים תורניים וזה בסדר גמור שבאים לכאן וזה רק טוב, אבל לפי דעתי דרוש תכנון מעמיק לכל ההיבטים.

<אורנה שמחון: גם לשיכון, גם לחינוך, גם לתיירות ודיבר על זה רונן בצורה מאד מדוקדקת.

<אורנה שמחון: גם תעסוקה - - -.

<אורנה שמחון: המשרד שלנו מתמודד ואני רוצה להגיד שרק עכשיו העברתי 2 מיליון שקלים לעיר הזאת, רק כדי להתמודד עם בתי ספר קטנים, שאין להם זכות קיום.

<אורנה שמחון: הנה, יושבת פה מנהלת בית ספר, 12 כיתות, הפכה להיות 6 כיתות.

<מנהלת בית ספר: בשנתיים.

<אורנה שמחון: בשנתיים.

<אורנה שמחון: יש לי בתי ספר שאנחנו צריכים לסגור אותם.

<אורנה שמחון: מבחינה כלכלית חייבים לסגור אותם.

<אורנה שמחון: אנחנו נלחמים בשיניים כדי להשאיר את מוסדות החינוך האלה עם איזו שהיא תקווה שיבואו - - -

יעקב מרגי: הכל מהגירה שלילית או חתך הגילאים של האוכלוסייה?

<אורנה שמחון: גם הגירה.

<אורנה שמחון: זה הרבה מאד - - - זה גם וגם.

<מנהלת בית ספר: אני יכולה לציין שאצלנו בבית הספר - - - שעבר בעיר מבית ספר לבית ספר, כל ה - - - שעוזבות - - - בכאב לב מאד גדול, אם היינו יכולים להישאר כאן וזה אחד מבתי הספר שהיינו מסכימים אפילו להסיע - - - שנתיים מ-12 כיתות ירדנו השנה ל-6 כיתות.

<אורנה שמחון: כשאני צריכה להחזיק את כל השעות האלה ולתת כיתות או כיתות - - - עלה לי 2 מיליון שקלים.

<אורנה שמחון: עכשיו סיכמתי עם - - -

יעקב מרגי: מ-12 ל-6?

<אורנה שמחון: 2 מיליון שקלים רק לשעות שבועיות, לכיתות - - -, גמולי חינוך ולא איחדתי אפילו כיתות.

<אורנה שמחון: אז זה מחייב השקעה מאסיבית.

<אורנה שמחון: אני חושבת שאם אני שמה את האצבע על המוקד של הבעיות, אחד זה שצריך לתת פה השקעה יוצאת דופן לעיר הזאת, כי צריך להציל את העיר הזאת.

<אורנה שמחון: פשוט ככה.

<אורנה שמחון: רונן עוד היה עדין, אבל הוא חי את זה ואוכל את זה כל בוקר.

<אורנה שמחון: צריך לעשות פה פעולה מאסיבית לדעתי ואנחנו נתמוך בחינוך ככל שרק ניתן.

<אורנה שמחון: הדבר השני, אני אדבר גם עם זהבי, צריך לעשות פה חשיבה הוליסטית לגבי החינוך החרדי, כי אין מה לעשות.

<אורנה שמחון: הם תושבים של נצרת עילית.

<אורנה שמחון: צריך לתת להם מענה.

<אורנה שמחון: אני ביקרתי יחד עם רונן וראיתי איך נלחמים בתוך בתי ספר קיימים, ממש חוטפים כל פינה ופינה כי אין תנאים.

<אורנה שמחון: אי אפשר לעבוד בתנאים כאלה ואי אפשר לחיות בתנאים כאלה.

<אורנה שמחון: לכן צריך פה תכנון מאסיבי עם בנייה מאסיבית, עם תקציבים מאסיביים ועם מענה לאוכלוסייה המאתגרת שמגיעה לכאן, כי כולם היו בנינו.

<אורנה שמחון: אני רוצה להגיד תודה לרונן ולצוות שלו על קבלת פנים באמת מדהימה.

<אורנה שמחון: ראית את הטוב, ראית את הבעיות.

<אורנה שמחון: ולהודות לחברי הכנסת ולך, כמובן, שמצאת לנכון להגיע לכאן ובאמת אין לי ספק בכלל שאתה תמנף את כל העשייה הזאת ואת כל האתגרים האלה קדימה, איפה שצריך.

יעקב מרגי: תודה לכולם.

יעקב מרגי: תודה לראש העיר על האירוח.

יעקב מרגי: להנהלת העיר.

יעקב מרגי: למנהלת המחוז.

יעקב מרגי: לחברי הכנסת.

יעקב מרגי: צוות החינוך ברשות המקומית.

יעקב מרגי: הוועדה עמדה מקרוב על תופעת ההגירה השלילית ועל מ - - - הוועדה התרשמה לחיוב מהדגש שהרשות המקומית שמה בנושא חינוך, למנהלת המחוז על הליווי והסיוע לנוכח האתגרים של העיר נצרת עילית, בעוד מצוקותיה של הרשות המקומית אל מול ייחודיותו של החינוך החרדי ומורכבותו על כל גווניו.

יעקב מרגי: במקרה הזה נוצרים צרכים בלתי סבירים בסוגיות כמו הסעות ילדים ועוד סוגיות שדיבר עליהן ראש הרשות.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת לראשות מקומית להכין מסמך ולא לשנה הבאה, לימים הקרובים.

יעקב מרגי: כמה שיותר מהר שיכינו את כל הצרכים והחסכים שיש לרשות המקומית אל מול ההיערכות של המחוז החרדי והחינוך החרדי בעיר.

יעקב מרגי: אני קורא לממשלה – וכשאני קורא לממשלה אני קורא לשר החינוך והוועדה תפעל מולו – כעיר קולטת אוכלוסייה שונה מהקיימת.

יעקב מרגי: אין מה לעשות.

יעקב מרגי: הן מציבור העולים, הן מהציבור החרדי, הן מהציבור הדתי לאומי.

יעקב מרגי: מכוח זה תהליך זה מאופיין בצרכים מיוחדים, צורכי פיתוח שאי אפשר להשתית אותם על הרשות המקומית.

יעקב מרגי: אתה לא מסוגל.

יעקב מרגי: זה יהיה פשע מבחינתך לקחת על עצמך את כל הקריטריונים והנהלים שקיימים בפיתוח רגיל מול רשות מקומית, כך שיש פה - - - העיר נצרת הושיטה יד לממשלה בקטע הזה של הצלת העיר.

יעקב מרגי: הן בבלימת ההגירה השלילית, הן בסוגיה הדמוגרפית.

יעקב מרגי: אני חושב שהממשלה צריכה, משרדי הממשלה צריכים להתייחס לזה בצורה שונה.

יעקב מרגי: אם אתה תיכנס לתוך המסלול הרגיל של הקריטריונים הרגילים של פיתוח, אני חושב שאתה תשים, אם יש לך חוזה כזה של היישוב הקיים, אתה משעבד אותו לטובת העניין.

יעקב מרגי: אני חושב שפה הממשלה צריכה לצאת מהקופסא, מה שאצלי מוגדר בצורה, כפי שאתה רואה את המחוז ואז - - - תקנים - - - יכלה גם כן.

יעקב מרגי: לו יצויר שמנהלת המחוז, הפקידים במשרד החינוך היו אומרים לך אנחנו לא מתקצבים חצאי תקנים, תסגרו את בתי הספר ואיבדתם את כל הייחודיות של בתי הספר המובילים.

יעקב מרגי: אני חושב שזה הדבר וכך צריך להתייחס גם לסוגיות הפיתוח בדחיפה.

יעקב מרגי: והנה אני אומר לך, אתה מנית חלק מהבעיות שמאפיינות את החינוך החרדי.

יעקב מרגי: ברגע שהשכונה הזאת תתאכלס במאסות שאתה אמרת, אתה לא תצא עם זה.

יעקב מרגי: לכן המסמך הזה יצטרך להוות לי מסמך עבודה או לפגישת עבודה מול המחוז והנהלת המשרד או לדיון ועדה מיוחד.

יעקב מרגי: אנחנו לא נצא מכאן בלי שאנחנו יודעים איך אתה מתמודד עם הבעיות האלה.

יעקב מרגי: מתי השר מגיע לכאן?

<אורנה שמחון: ב-14 בספטמבר.

<רונן פלוט: ביום שלישי הבא.

יעקב מרגי: אז יש עשרה ימים, מתוכם זה שבוע עבודה.

יעקב מרגי: בוא, אם יש מי שיכין לך את המסמך הזה ביומיים שלושה הקרובים, תביאו לי.

<רונן פלוט: אני מקווה.

יעקב מרגי: אני מתחייב להכין את השר לקראת זה.

<רונן פלוט: מצוין.

יעקב מרגי: להכין את השר לקראת זה, כי אני חושב שאתה לא תצליח לתפוס ראש.

<רונן פלוט: אני אשמח מאד שתעשה את זה.

<רונן פלוט: אשמח מאד.

יעקב מרגי: בוא, איך אמרת?

יעקב מרגי: 40 משפחות, 200-.

יעקב מרגי: כמה ילדים?

<רונן פלוט: 200.

יעקב מרגי: כל פתיחת גן, אם אתה צריך להיערך לכך בלי שקיבלת או כל מבנה יביל.

יעקב מרגי: אתה מקבל מבנה יביל עד לגדר מה שנקרא.

יעקב מרגי: כל הצרכים מעבר לזה, אתה לא יכול לשאת אותם עליך.

יעקב מרגי: אני חושב שזה לא דומה לעיר מתפתחת שיש לה צרכים.

יעקב מרגי: פה לקחת על עצמך משימה.

יעקב מרגי: אני חושב שהממשלה צריכה לתת כתף בקטע הזה.

יעקב מרגי: זה לא כתף לאורך זמן, אבל לפחות בשנים הראשונות לתת את התנופה, כדי להעמיד את זה נכון.

יעקב מרגי: הנה אני אומר לך מניסיון של אחרים, אם לא תתמודד עם זה נכון בשנים הראשונות, אתה תסחב והנה אני אומר לך – אתה תסחב את הגיבנת הזאת של עיר קרוואנים - - -

<רונן פלוט: ברור, ברור.

יעקב מרגי: ותסחב את הגיבנת הזו של צפיפות בכיתות ותסחב את סוגי החינוך.

יעקב מרגי: במדינות אחרות יש פאבליק סקול, יש איזו אחידות וזו נקודת הסנגוריה שלי על משרד החינוך, כשאני אומר את זה.

יעקב מרגי: מי שרוצה משהו אחר הולך ומשלם.

יעקב מרגי: פה המדינה הכירה בזרמים בחינוך, הכירה בצורות אחרות.

יעקב מרגי: זה מורכב.

יעקב מרגי: בתוך החינוך החרדי – תאמינו לי – הוא מנה רק חלק מזה וצריך לדעת, צריך להתמודד עם זה.

יעקב מרגי: אני מסכים איתך.

יעקב מרגי: מסכים איתך בקטע הזה שאתה צריך מישהו שייעץ לך כי החסידות הזה תמשוך לכאן והזרם הזה ימשוך לכאן וזה ימשוך לשם.

יעקב מרגי: תקן כזה זו סוגיה למשרד הפנים.

יעקב מרגי: אני מוכן להעלות את זה גם בסיכום לשר הפנים, למשרד הפנים, את הסוגיה הזאת של יועץ מיוחד, כי באמת צריך את זה.

יעקב מרגי: אתה לא אמור להכיר את זה.

<רונן פלוט: שמישהו ייתן לך מפה.

יעקב מרגי: יכול להיות שיהיה לך גם יועץ, יכול להיות שלא כל דבר הוא חרדתי וצריך להקצות.

יעקב מרגי: כשיש יועץ זה מאגם משאבים.

<רונן פלוט: אותו יועץ יכול להיות שימשוך לכיוון אחר.

יעקב מרגי: כן, כן.

יעקב מרגי: לא, לא, אז זה התפקיד שלך לא ליפול שם.

יעקב מרגי: אתה צריך יועץ שיבוא ויגיד לך עם כל הכבוד מה הוא מבלבל לך את המוח, זה יכול לחיות עם זה וזה לא יכול.

יעקב מרגי: אתה תחסוך משאבים ותחסוך כאבי ראש.

יעקב מרגי: רבותי, אני מודה לראש העיר שאתגר אותי בפתיחת שנת הלימודים.

יעקב מרגי: אני אמרתי לו בכניסה איך זה יכול להיות שאתה לא פותח שנת לימודים באיזה מוסד חרדי כזה או אחר.

יעקב מרגי: אמרתי קודם כל - - - שאני פותח שנת לימודים במוסד חינוכי.

יעקב מרגי: זה הכי חשוב.

יעקב מרגי: דבר שני אמרתי – מי שטורח בערב שבת, אוכל בשבת.

יעקב מרגי: ראש העיר רונן פנה - - - וזה הסוויץ' שבקטע הזה, ד"ר אורנה, אני אומר לך, אני אומר למשרד החינוך, בקטע שהפקנו לקחים הן ברישום של מוסדות החרדים והן בקטע של החינוך המיוחד.

יעקב מרגי: במוסדות החרדים הצלחנו לשפר בקטע הזה.

יעקב מרגי: כתבנו תקנון לרישום - - - ואני אמרתי למשרד החינוך תעשו סוויץ'.

יעקב מרגי: שנת לימודים לא מתחילה באחד בספטמבר.

יעקב מרגי: משרד החינוך צריך לנקות שולחן ב-30 ביוני.

יעקב מרגי: לנקות שולחן.

יעקב מרגי: אי אפשר לאתגר לא את המחוזות, לא את מנהלי בתי הספר.

יעקב מרגי: אתם יודעים מה, גם לא את המשרד עצמו.

יעקב מרגי: אי אפשר להרים את כל האופרציה הזו.

יעקב מרגי: נכון שנעשית עבודה כל יום בנפרד, אבל זה לא חי מאליו.

יעקב מרגי: יש דינאמיקה ואני חושב שבחינוך המיוחד – ואמרתי לכם, עד יום שישי האחרון - - - שולחים ווטאספים, הורים.

יעקב מרגי: אין - - - לתווך.

מרדכי יוגב: ביישובים שאין תנודות ואתגרים, זה קל, אבל ביישוב שיש בו תנודות - - -

יעקב מרגי: כל סוגי החינוך.

יעקב מרגי: חינוך מיוחד - - -

מרדכי יוגב: כל - - - משפחות חדשות - - -

יעקב מרגי: לכן תכנון זה לא פה שגר ושכח, כמו שעשו כאן ואכן אני אומר זה אתגר.

יעקב מרגי: אז קיבלת אותו לידיך.

יעקב מרגי: אני אומר לך, זה לא מובן מאליו שאתה מתמודד איתנו וגם דורש להתמודד איתו.

יעקב מרגי: אנחנו נהיה לך לכתף.

יעקב מרגי: אני אקבל את המסמך, שיהיה מסמך מקצועי, מבוסס, עם מספרים.

יעקב מרגי: תאמינו לי, אני לא אעזוב את זה ואנחנו יודעים גם להביא את המשרד להקשיב ואני אומר לכם, המשרד מקשיב, כפי שאני אומר בכל פורום.

יעקב מרגי: אנחנו נוציא את הסיכום הזה - - - נכנס לפרוטוקול, נשלח לשרים, למשרדי הממשלה הייעודיים.

יעקב מרגי: אנחנו מקבלים תגובות, אנחנו עוקבים.

יעקב מרגי: יש לנו עובדת ועדה ששודרגה וזכתה במכרז, היא מנהלת ועדה אחרת.

יעקב מרגי: השאלנו אותה להיום.

יעקב מרגי: - - -

<רונן פלוט: - - - איך עושים את זה?

יעקב מרגי: בזכותך.

<רונן פלוט: בזכותי?

יעקב מרגי: זה התחיל - - - אני אומר שאחת העבודות שלי זה מעקב אחרי סיכומי דיונים ואני רוצה לומר לכם, משרד החינוך מקשיב.

יעקב מרגי: מקשיב.

יעקב מרגי: לא עונה לנו על הכל, אבל לפחות אתה רואה שיש נכונות, שזה אמיתי ולא בא מאיזה כותרת פופוליסטית כזו או אחרת.

יעקב מרגי: יש הקשבה ויש שינויים.

יעקב מרגי: אני חושב שאין דרך אחרת.

יעקב מרגי: פה חייבים לתת מענה מחוץ לשוטף.

יעקב מרגי: מענה לא של השגרה, מענה בחירום.

יעקב מרגי: לתת שנה-שנתיים מענה בחירום.

יעקב מרגי: תעמדו על הרגליים בקטע הזה של קליטת האוכלוסיות המיוחדות האלה ובהצלחה.

מרדכי יוגב: מילה בחינוך למנהלת המחוז.

מרדכי יוגב: במשפחות שהבאנו, לא את כולן, ב-19 נגענו מתוך 38.

מרדכי יוגב: 19 טיפלנו בפרנסה שלהן, - - - אתם יכולים לראות בווטסאפ.

מרדכי יוגב: 14 – חינוך.

מרדכי יוגב: התקשרי לאורנה והתקשרתי ל - - - וברוך השם 13 מהם עכשיו מועסקים.

מרדכי יוגב: יש לנו עוד אחד כרגע שצריך לדאוג לו.

מרדכי יוגב: יש לנו 13 מועסקים פה בסביבה ובנצרת עילית.

מרדכי יוגב: - - - כל משפחה תבוא אנחנו נמצא לה פרנסה באזור.

מרדכי יוגב: אז ברוך השם.

יעקב מרגי: תודה רבה לכם.