ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 562, 2017-07-04 09:00

אלי אלאלוף: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את הישיבה.

אלי אלאלוף: היום 4 ביולי 2017, י' בתמוז התשע"ז.

אלי אלאלוף: השעה 09:10.

אלי אלאלוף: אני מתנצל על האיחור, אבל זה באווירת שמחה – זה טוב.

אלי אלאלוף: חברת הכנסת חנין זועבי מצטרפת אלינו, חבר הכנסת הד"ר עבדאללה אבו מערוף.

אלי אלאלוף: אנחנו מגיעים ליום שהוא חגיגי, למרות שהיינו יכולים לחגוג לפני כן.

אלי אלאלוף: אנחנו אמורים לדון בהכרה בהשכלת הרופאים וביצוע התמחות רפואית שלהם בישראל, של הרופאים הצרפתיים, וכל מי שיהיה באותו מצב, ממדינות אחרות.

אלי אלאלוף: שיהיה ברור – המהלך הזה הוא טוב.

אלי אלאלוף: אני רוצה לברך במיוחד את כניסתו המהירה לתפקיד של הפרופ' גרוטו, שהצליח לשחרר לנו את הנקודה הזו, ולהודות באותה הזדמנות לפרופ' ראפק, שעבד הרבה לפני כן בכיוון הזה, ולכל מי שפעיל, כולל בחור בשם רפאל ברמן, שראה את עתידו גם בישראל, ורצה לעשות הכול כדי שיוכל להשתלב בהתמחות פה בארץ, ושיכירו בו כרופא לכל דבר.

אלי אלאלוף: פרופ' גרוטו רץ מוועדה לוועדה, ואני אשם, כי הפצתי לכמה ועדות נוספות כדי שיוכלו לטפל.

אלי אלאלוף: נושא הסמים, לצערי, לא פחות חשוב.

אלי אלאלוף: בבקשה, פרופ' גרוטו.

<איתמר גרוטו: קודם כל, תודה על ההזמנה.

<איתמר גרוטו: אני שמח להיות פה.

<איתמר גרוטו: נכנסתי לנושא הזה רק בתקופה האחרונה, כשנכנסתי לתפקיד של משנה למנכ"ל.

<איתמר גרוטו: בחנתי את כל הדברים, ובסופו של דבר קיבלתי – בסיוע של פרופ' יטיב ועו"ד אדוה גואל, שנמצאת כאן – מבחינה משפטית – למעשה מאפשר לנו להכיר- - -

אלי אלאלוף: אני חייב לומר לכל החברים, וגם יושב-ראש הוועדה המדעית של הרופאים, ההסתדרות הרפואית וכו'.

אלי אלאלוף: אני חייב לציין את כל השמות האלה בשמחה, כי העזרה היתה רק לטובה.

<איתמר גרוטו: בעצם החלטנו להכיר בשש שנות הלימוד שמתבצעות באוניברסיטאות בצרפת לצורך קבלת ההכרה בעניין הזה, כאשר מי שיעשה שש שנים ועוד שנה אחת של התמחות, שהיא שוות ערך לסטאז', וכמובן יביא את כל המסמכים הרלוונטיים, ויוכיח שאכן עשה זאת, הוא יוכל להתחיל לעבוד פה ללא בחינה.

<איתמר גרוטו: מי שיסיים רק את שש השנים יצטרך לעשות גם סטאז'.

<איתמר גרוטו: צריך לעשות בחינה לפני הסטאז', כמו שעושים גם סטודנטים ישראליים.

<איתמר גרוטו: הבחינה כמובן תהיה בצרפתית.

<איתמר גרוטו: אני חושב שזה יאפשר להרבה מאוד אנשים, שלא יכלו, או שהיו באי-ודאות, מה קורה אתם, יוכלו להגיע ולהתחיל לעבוד כאן.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: עבדאללה, בבקשה.

עבדאללה אבו מערוף: בוקר טוב.

עבדאללה אבו מערוף: הכיוון טוב מאוד.

עבדאללה אבו מערוף: אכן מי שלמד רפואה בצרפת או במדינה אחרת, שלפי הסטנדרטים הישראליים, ולפי רמת הרפואה והמקצועיות אכן מקובלת ומוכרת, כמו שכבוד היושב-ראש אמר, זה הדבר הנכון.

עבדאללה אבו מערוף: אני בעד שייבחנו כל הדברים שקשורים כל הדברים שקשורים להכשרתו של הרופא, אבל אנחנו פה בחוק הזה, שהיה מ-88', הפרזנו הרבה.

עבדאללה אבו מערוף: עכשיו זה מאחורינו, ולכן עכשיו החשיבה מחדש היא טובה מאוד.

עבדאללה אבו מערוף: אני בעד.

עבדאללה אבו מערוף: צריך לציין לפרוטוקול, שיש לי הצעת חוק.

עבדאללה אבו מערוף: אני כבר שנתיים כאן.

עבדאללה אבו מערוף: בפרקטיקה שלי אני רופא אורולוג כבר עשרים שנה, משפחה.

עבדאללה אבו מערוף: אני מכיר את הבעיות האלה לעומק.

עבדאללה אבו מערוף: הדבר שמאז 88' עד עכשיו מתמשך, הבחינה של הרישוי, שהיא לא כל כך היתה אובייקטיבית בהרבה תחנות ובהרבה מצבים.

עבדאללה אבו מערוף: משרד הבריאות לא בחן, היכן הדברים עומדים מבחינה מקצועית.

עבדאללה אבו מערוף: טוב שהכול מאחורינו.

עבדאללה אבו מערוף: קורסים, לא קורסים, ציון מגן, ועדות, לא ועדות, פעם אחת לתת ציון מגן, פעם שנייה לא לתת ציון מגן – לא אכנס לכל הדברים האלה.

עבדאללה אבו מערוף: אני בעד המחשבה הזאת, והצעת החוק שהצעתי, לצערי הרב עד עכשיו משרד הבריאות מתנגד – לא יודע למה – שמי שלמד חמש שנים בארץ מוכרת, שמובן שלמדת שנה שלמה בבחינה מקצועית, משרד הבריאות יכול להיות, יש לו הכלים הנכונים והטובים, לבחון אם התלמיד הזה, סטודנט לרפואה, למד באוניברסיטה שהיא מוכרת, ויש לה רמה מקצועית נכונה, ורשמתי כמה מדינות, שחמש שנים – אתה עכשיו מדבר על שנה – זה טוב – חמש שנים עבודה בחו"ל במדינה או באוניברסיטה או בבית חולים שהוא אכן מוכר, ללא סטאז' וללא בחינה, ומי שעבד שלוש שנים, יעבור את הסטאז' ולא יעבור את המבחן.

עבדאללה אבו מערוף: לצערי הרב, זה לא אושר במשרד הבריאות.

עבדאללה אבו מערוף: היה דיון בכנסת, ודחינו את ההצבעה ואת תשובת השר למועד אחר.

עבדאללה אבו מערוף: אני מקווה שבהקשר הזה, שהוועדה אכן עושה דברים שאכן טובים, ולקלוט רופאים שעבדו בחו"ל, ורוצים לחזור לארץ ולעבוד ולהשתקע שם – זה דבר מבורך.

עבדאללה אבו מערוף: אני חושב שהמהלך הוא טוב מאוד, אני בעדו, וצריך לקדם אותו בצורה נכונה.

אלי אלאלוף: הצטרפה אלינו חברת הכנסת נורית קורן.

אלי אלאלוף: ברוכה הבאה.

אלי אלאלוף: אני הייתי מציע להצעה שלך, לקיים דיון בינינו.

עבדאללה אבו מערוף: ברצון.

אלי אלאלוף: לפעמים תהליך פנימי יותר קל ואפקטיבי מחקיקה.

אלי אלאלוף: זה מסובך לפעמים.

אלי אלאלוף: נעשה התייעצות ונחזור לזה.

עבדאללה אבו מערוף: כן.

אלי אלאלוף: אני רוצה להודות במיוחד גם כן למכון קהלת על עבודתו – לא רק פה אלא בכלל.

אלי אלאלוף: תודה על המסירות שלכם לעידוד העלייה מצרפת, אבל ההשלכות הן לכל הציבור בארץ.

אלי אלאלוף: זה לא רק עלייה; זה גם לתושבים חוזרים, שייהנו מהשירות הזה.

אלי אלאלוף: זה לא שירות אך ורק לעולים; שירות לכל מי שרוצה לחזור הביתה.

אלי אלאלוף: אני מקווה שנצליח להרחיב את זה בהתאם ליכולת המדינה לספק הכשרה הולמת לסטודנטים שלה.

אלי אלאלוף: פרופ' שוקי שמר, בבקשה.

<יהושע שמר: קודם כל צריך לברך את משרד הבריאות על הפעולה הטובה שעשה.

<יהושע שמר: אני חושב שכל פעולה שתביא רופאים לישראל, היא מבורכת.

<יהושע שמר: אני מהטוענים – וזה לא לדיון הזה – שבמדינת ישראל חסרים אלפי רופאים.

<יהושע שמר: ראינו פה את הדוח של ה-OECD, והוא מדבר שאנחנו בממוצע של ה-OECD, אבל מי שמסתובב בבתי חולים, מי שמסתובב בקופות חולים רואה – קודם כל, כל רופא במדינת ישראל עובד לפחות בין שתי משרות לשלוש, כי רופאים עובדים גם בבתי חולים, גם בקופות חולים, גם בפרטי – בגלל המחסור.

<יהושע שמר: לא רוצה להיכנס לסוגיית התקנים – שגם הם מאוד מצומצמים, ואם יהיו יותר תקנים, וצריכים שיהיו תקנים, כי אנחנו מסתובבים בחדרי מיון, ורואים את העומס שישנו.

<יהושע שמר: אם היו יותר תקנים, העומס היה ודאי קטן.

<יהושע שמר: כך גם לגבי המחלקות.

<יהושע שמר: אז כל פעולה שתביא רופאים לישראל, היא מבורכת, וגם משרד הבריאות וגם המועצה המדעית עושים הכול – המועצה המדעית מבחינת הרגולציה המקצועית; משרד הבריאות חייב לייצר תהליכים להקטין בירוקרטיה.

<יהושע שמר: עם חבר הכנסת אלאלוף רצינו לפני כשנה וחצי התחלנו בפרויקט גדול מאוד.

<יהושע שמר: אנחנו בונים בית חולים חדש מזה ארבעים שנה בעיר אשדוד.

<יהושע שמר: ארבעים שנה לא בנו בית חולים חדש בישראל.

<יהושע שמר: וכשבונים בית חולים חדש, צריכים לגייס 250 רופאים ו-500 אחיות רק ל-300 מיטות.

<יהושע שמר: מאיפה קולטים את הרופאים ואת האחיות?

<יהושע שמר: מאיפה שאין.

<יהושע שמר: יש בכל בתי החולים מחסור.

<יהושע שמר: בכל בתי החולים חסרות אחיות, בכל בתי החולים חסרים רופאים.

<יהושע שמר: אין אנשים ברחוב שאומרים לי: קח אותי.

<יהושע שמר: אז מתוך המחסור אתה קולט את האחיות ואת הרופאים.

<יהושע שמר: אתה לוקח חלק משיבא וחלק מאיכילוב וחלק מאסף הרופא וכך הלאה, ואתה יוצר עליהם משבר.

<יהושע שמר: וזה הלקח העיקרי בכלל, אם אנחנו מרחיבים את היון – מדינת ישראל, כשרוצה לבנות בית חולים חדש בצפון, וחסר שם בית חולים, ובדרום, וחסר שם בית חולים, ובשרון, וחסר שם בית חולים, צריכה כבר היום להתחיל לתכנן את הרופאים.

<יהושע שמר: כבר היום, כי לייצר רופא מומחה זה סדר גודל של בין 10 ל-15 שנים.

<יהושע שמר: 15 שנים – זה 7 שנים ועוד התמחות ועוד משהו.

<יהושע שמר: 15 שנים רופא שיודע לטפל באנשים, ואחיות זה סדר גודל של 8-6 שנים.

<יהושע שמר: אז מדינת ישראל צריכה להתחיל לחשוב על הדבר הזה.

<יהושע שמר: אם נחזור למצב הנוכחי, של המחסור, צריך להציף את המדינה ברופאים.

<יהושע שמר: קודם כל, זה יוריד את המשכורות.

<יהושע שמר: חלק מהמשכורות הגבוהות של רופאים הן פועל יוצא של המחסור.

<יהושע שמר: כשיש ביקוש, המחיר עולים.

<יהושע שמר: אין היום להשיג מרדימים.

<יהושע שמר: איזה מין דבר כזה?

<יהושע שמר: מקצוע חשוב – תשאלו רופאי ילדים כמה הוא חשוב, אני עסקתי ברפואה פנימית, בסוכרת.

<יהושע שמר: גם ההרדמה חשובה, אבל איך הגענו למצב שאי-אפשר להשיג היום?

<יהושע שמר: כשיש מחסור, מה קורה?

<יהושע שמר: המחירים עולים, המשכורות עולות.

<יהושע שמר: ובפרויקט של חבר הכנסת אלי אלאלוף אנחנו הבטחנו, וחוזרים על ההבטחה – אנחנו מסוגלים היום, למרות שכבר הגענו לגיוס הרופאים והאחיות, לגייס 100 רופאים מצרפת עולים חדשים שיגיעו ו-200 אחיות – רק שיבואו.

<יהושע שמר: אבל צריכים לייצר רגולציה נכונה.

<יהושע שמר: למשל, לגבי אחיות – אנחנו מדברים פה היום רק על הרופאים.

<יהושע שמר: חבל שלא מדברים על אחיות.

<יהושע שמר: אחיות לא יבואו, לא יעשו עלייה אם יצטרכו עכשיו לבוא ולעשות בחינות והשתלמויות.

<יהושע שמר: אנחנו מוכנים לקחת אותן, להכשיר אותן כדי שיעברו את הבחינות, כלומר תוך כדי העסקתן.

<יהושע שמר: אנחנו נוכל לקלוט אותן, וזה גם ציונות, גם עלייה, וגם אתה מכסה את המחסור שקיים.

<יהושע שמר: כנ"ל לגבי רופאים – גם הרופאים שיבואו – הנושא של כשירות תרבותית הוא דבר חשוב מאוד.

<יהושע שמר: הקליטה היא לא רק שרופא יבוא, יקבל רשיון ויתחיל לעבוד; הקליטה גם קשורה לתרבות, לקלוט אותם חברתית, לקלוט אותם ברמת ההיכרות עם מערכת הבריאות בישראל, עם הערכים.

<יהושע שמר: אם נסכם את הדברים הכלליים, אנחנו מאוד בעד.

<יהושע שמר: אני חושב שמשרד הבריאות ואדוני היושב-ראש, צריכים לקיים דיון על אחיות.

אלי אלאלוף: אנחנו בדיונים מקדימים, לפני שנביא את זה לדיון פה.

אלי אלאלוף: נביא משהו מוכן וסגור, בלי להביא את ההתלבטויות.

<יהושע שמר: הפעולה שלך מבורכת מאוד, אבל חייבים להקטין את הבירוקרטיה.

<יהושע שמר: הבירוקרטיה יוצרת מצב שכל רצון טוב נעצר באיזשהו שלב.

<יהושע שמר: זה הדבר אולי הכי חשוב, להקטין ככל האפשר את הבירוקרטיה.

<יהושע שמר: תודה רבה.

אלי אלאלוף: הצטרפו אלינו שני חברי כנסת – עודד פורר ואוסאמה סעדי.

אלי אלאלוף: ברוכים הבאים.

אלי אלאלוף: בבקשה, שאול יציב, מהמועצה המדעית, שהיתה הגוף התומך הנלהב במהלך הזה.

אלי אלאלוף: אני מודה לך ולכל החברים שהיו בדיונים אתנו.

<שאול יציב: באמת תודה.

<שאול יציב: אני רציתי גם לציין, שהמועצה המדעית לאורך כל הדרך תמכה ברעיון שצריך למצוא איזשהו פתרון סביר לעולים החדשים בכלל ולעולי צרפת בפרט, כי אצלם יש מצב יוצא דופן, שלא קיים באף מקום בעולם, שבסוף הלימודים, בסוף שנה ששית לא מקבלים תעודה.

<שאול יציב: למיטב ידיעתי, אין דבר כזה באף מקום – רק בסוף ההתמחות.

<שאול יציב: היינו צריכים למצוא פתרון, שמצד אחד, ישמור על רמת הרפואה, ומצד שני, לעזור לעולים החדשים להשתלב בתוך המערך הרפואי בארץ.

<שאול יציב: פרופ' אידלמן ופרופ' פרט, יושב-ראש המועצה המדעית, אנוכי ועוד, ודנה, שנמצאת אתי ומנהלת את המועצה המדעית, עשינו לאורך כל הדרך, תמכנו במציאות פתרון סביר.

<שאול יציב: אני חושב שמה שהוצע כאן, להכיר בתעודה שהם מקבלים בצרפת כתעודה שהיה שווה לדיפלומה – והרי זו היתה הבעיה – הם לא קיבלו דיפלומה.

<שאול יציב: בלי דיפלומה אגב, אי-אפשר לגשת לבחינות רישוי ואי-אפשר לעשות התמחות.

<שאול יציב: אנחנו שמחים שאפשר לראות היום את המסמך הזה כמקביל לדיפלומה.

<שאול יציב: לכן מי שיעשה שנה אחת התמחות בצרפת, שמעתם – יוכל – אבל אני לא רוצה להיכנס לזה כרגע.

<שאול יציב: אני רוצה לומר, שהמסמך הזה, שהוא מקביל לדיפלומה, מוכר לא רק על-ידינו אלא גם על-ידי ארצות הברית, גם על-ידי קנדה, כלומר מדיניות רציניות ביותר מבחינת הרמה הרפואית.

אלי אלאלוף: גם שוויץ הקטנה.

<שאול יציב: לכן המועצה המדעית תומכת בלב שלם להכיר במסמך הזה כמסמך מקביל לדיפלומה, וכך לאפשר לרופאים שבאים מצרפת, להשתלב בתוך מערך הרפואה.

<שאול יציב: עוד מילה אחת – אני חושב שהשיטה שבה פעלת, שאתה מכנס פורומים מצומצמים בשלב מוקדם, לפני הדיון היותר נרחב, ומנסה לפתור ולקדם את הדברים – לדעתי יש לזה חשיבות עצומה.

<שאול יציב: אני חושב שהגישה הזאת היא באמת נהדרת.

אלי אלאלוף: אני רוצה להתנצל שחברי הכנסת באים והולכים – כי אתם יודעים שבמקביל יש איזה 15 ועדות שונות.

אלי אלאלוף: אני היחיד בכנסת שיש לו רק הוועדה הזאת – לכן אני לא רץ... הם יודעים לרוץ, ואני משמין.

אלי אלאלוף: ..

אלי אלאלוף: אז אתן להם ברשותכם לדבר.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, אני מברך אותך על הדיון.

אוסאמה סעדי: באתי לכאן לומר, שאני לא רואה שום הבדל בין מה שעשה משרד הבריאות בהכרה של רופאים מצרפת.

אוסאמה סעדי: דיברתי אתך המון פעמים בחודשים האחרונים אודות הצעת חוק שלי אך גם של חבריי – למשל, ד"ר עבדאללה אבו מערוף, שאני מניח שהוא גם דיבר על זה.

אוסאמה סעדי: יש הצעת חוק דומה גם של חברת הכנסת שרן השכל בעניין הכרה בלימודי רפואה במדינות אירופה, בירדן, במדינות אחרות, שנגיד, בוגר שם וקיבל רשיון שם ועבד שם – זה התנאי שלנו, שיעבוד לפחות חמש שנים, שיקבל גם פטור, כשהוא יחזור לעבוד בבתי חולים בישראל.

אוסאמה סעדי: אנחנו במשא ומתן ובדיונים עם משרד הבריאות ועם ההסתדרות הרפואית.

אוסאמה סעדי: אם כבר הכיר משרד הבריאות ברופאים מצרפת, אני לא רואה שום הבדל בין צרפת לבין גרמניה לבין הונגריה לבין המדינות של האיחוד האירופי.

אוסאמה סעדי: אני מבקש שמשרד הבריאות כן ייתן, יקדם ויסכים לקידום הצעת החוק שלנו ושל חברי כנסת בעניין הכרה - בלימודי רפואה יש הכרה, אבל ברשיונות של המדינות האלה.

אוסאמה סעדי: אני חושב שהרמה של הרפואה במדינות אירופה היא רמת מכובדת מספיק, שאם רופא קיבל רשיון שם, בין אם זה – בכל מדינות האיחוד האירופי – בירדן הרמה היא מצוינת, הלימודים שם טובים מאוד, הנבחנים שמגיעים משם עוברים את הבחינה בציונים מעולים.

אוסאמה סעדי: לכן אני מבקש גם את התערבותך, ואני סומך על ההתערבות שלך, שנקדם את הצעות החוק הללו.

אוסאמה סעדי: תודה.

אלי אלאלוף: תודה, אוסאמה.

אלי אלאלוף: דיברתי גם עם עבדאללה לפני כן.

אלי אלאלוף: יש דברים שעדיף שחוק לא יתערב.

אלי אלאלוף: עדיף שנהלים טובים פנים משרדיים יהיו.

אלי אלאלוף: היות שלשמחתנו, יש שינוי פרסונלי, ואמרתי, שיצאו חוקים במדינה הזאת כדי לעקוף פקיד, אז הפקיד הזה כבר לא יהיה.

אלי אלאלוף: אנחנו יודעים שבסוף החודש ייצא לפנסיה, ושייהנה ממנה כמה שיותר – רק שיאפשר לנו לעבוד.

אלי אלאלוף: אני רוצה לציין פה – צרפת זה ההתחלה.

אלי אלאלוף: יש רשימות, עשו עבודה הלובי הצרפתי בכנסת – לא קטן.

אוסאמה סעדי: אנחנו לא רוצים לריב עם השומר אלא לאכול ענבים.

אלי אלאלוף: שיהיה ברור – לא הפסקנו פה.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

אלי אלאלוף: נורית, בבקשה.

אלי אלאלוף: נורית היא גם יושבת-ראש השדולה הצרפתית בכנסת.

נורית קורן: נכון, אבל לולא עזרתך, אדוני היושב-ראש, זה לא היה מתקדם, ובאמת הבאנו להישגים טובים עם רופאי השיניים.

אלי אלאלוף: רופאי השיניים – ההחלטה התקבלה באסיפה הלאומית בצרפת.

נורית קורן: נכון, שם הצביעו.

נורית קורן: ולולא המאמץ שלך ושלי, וגם בנושא שאם כבר העלית את רופאי השיניים, אעלה גם את רשיונות הנהיגה.

נורית קורן: לך אמרו תודה רבה ולי לא...

נורית קורן: נכון שאני יושבת-ראש השדולה לעולים דוברי צרפתית.

נורית קורן: אנחנו מדברים שנתיים וחצי על כל הנושאים ששייכים לעניין העלייה והבעיות של העולים מצרפת.

נורית קורן: כפי שאמר כאן פרופ' יציב – יציב ונאמן – שהלימודים בצרפת הם באמת ייחודיים, לכן אי-אפשר להתקדם עם זה לשום מקום.

נורית קורן: אני ניסיתי עם ד"ר שאנון כל כך הרבה מסלולים רק כדי לעזור לאנשים, ולסייע.

נורית קורן: לפעמים אפילו אמרתי לו: הם לא יכולים להיות רופאים?

נורית קורן: אז שיהיו משהו אחר, אבל תן מסלול, תן משהו.

נורית קורן: אני מאוד מקווה שנוכל עם החוק הזה להתקדם.

אלי אלאלוף: זה לא חוק.

אלי אלאלוף: זה רק מראה כמה כשאדם רוצה להבין, זה קל.

אלי אלאלוף: פרופ' גרוטו הכניס את זה, וזה נכנס לתוך משרד הבריאות.

אלי אלאלוף: לא יצטרכו את האצבע שלנו.

נורית קורן: מעולה.

נורית קורן: אדוני היושב-ראש, הכנסת הזאת, גם אם אומרים שאנחנו חברי הכנסת לא עובדים, הכנסת הזאת עשתה כל כך הרבה דברים, וגם נושאים חשובים טופלו, ובעיקר בוועדה הזאת בראשותך.

נורית קורן: אני מאוד מודה לך, ואם נוכל לסייע, שיהיו לנו יותר רופאים, יותר אחיות – הגיע הזמן.

נורית קורן: אני רק רוצה לספר לכם שלפני שלושה שבועות אני הייתי בחדר מיון.

נורית קורן: ישבתי בשקט והמתנתי, וזה היה פשוט מזעזע, שאין מספיק רופאים, אין מספיק טכנאים באותו זמן של הלילה שצריכים להיות.

נורית קורן: אנשים באים, צריך לעשות את הבדיקות, ומחליפים – אדוני היושב-ראש – בדיקה אחת שהיה צריך לעשות, החליטו לעשות בדיקה אחרת, עם יותר קרינה ויותר בלגאן, כי לא היה טכנאי שיקרא את הבדיקה המסוימת הזאת.

נורית קורן: אלה דברים שאנחנו צריכים לקחת לתשומת לבנו, ולהביא את הרפואה שלנו קדימה.

נורית קורן: אני מודה לכולכם, וכל הכבוד לכל הארגונים שעוסקים בזה ולוחצים, כי זה מה שחשוב.

נורית קורן: יום טוב.

אלי אלאלוף: הרשיתי לעצמי לצרף לידי את רבקה בוכריס, ידידתי, כאשה שעלתה לארץ ועומדת בראש קרן אדליס, שהיא כל כך הרבה פועלת למען פיתוח של כל כך הרבה שירותים במדינה, אבל במיוחד מדע וחקר המוח ובנושאים של קליטת עולים.

אלי אלאלוף: לכן היא קיבלה את הזכות, לקבל תרגום לידי.

אלי אלאלוף: ..

אלי אלאלוף: בבקשה, חבר הכנסת עודד פורר.

עודד פורר: תודה, אדוני היושב-ראש.

עודד פורר: ראשית אני חייב לומר שבסיפור הזה יש הרבה שמחה, ואני קצת מתוסכל, אני חייב לומר את האמת, כי אני רואה פה את הדמויות – אני מכיר את כל היושבים מסביב לשולחן, את פרופ' יציב, שהתקופה הכי טובה היתה כשהייתי צריך לעבוד מולו תקופה מסוימת במשרד הקליטה, וגם את פרופ' שמר, שגם אתו ניסינו, כהייתי מנכ"ל, את אותם דברים שברורים גם היום.

עודד פורר: כלומר הנתונים לא פתאום התרגשו עלינו.

עודד פורר: ברור לחלוטין שמספר הרופאים הממוצע לאלף נפש במדינת ישראל הולך ויורד, והוא ילך ויירד - זאת המציאות.

עודד פורר: נגמרה העלייה הגדולה מברית המועצות לשעבר, שידעו לקלוט אותה, וידעו למצוא את כל הפתרונות שהיו צריכים למצוא.

עודד פורר: לקח הרבה זמן, אבל בסוף המערכת גם אז מצאה את הפתרונות כדי להכניס אותם לנתיב, והיום המערכת לא יודעת מה לעשות, כשהם יוצאים לפנסיה.

עודד פורר: והם יוצאים לפנסיה, והאוכלוסייה גדלה, וזאת המציאות.

עודד פורר: זה נכון עם רופאים וזה נכון עם אחיות.

עודד פורר: זה בטח נכון גם עם מהנדסים ומקצועות נוספים.

עודד פורר: אז במקום שממשלת ישראל – וכשאני אומר ממשלת ישראל, אני יורד למטה – לא לשרים אלא לאלה שבסוף נמצאים שם, גם כשמתחלפות הממשלות.

עודד פורר: יבינו וימצאו את הפתרונות היצירתיים.

עודד פורר: אנחנו היום צריכים סוף-סוף – ואני אומר את זה לזכותו של השר ליצמן – זה הצוות של משרד הבריאות, וגם לזכותך על הפעילות שלך – אותו מכתב שהוציא ואמר סוף-סוף את האמירה הפשוטה שאומרת:

עודד פורר: אנחנו נאפשר לכם להמשיך ולעשות את זה פה, ולסיים את ההתמחות שלכם פה.

עודד פורר: אנחנו דיברנו על זה בוועדה להסרת חסמים בתעסוקה בחודש נובמבר 2014.

עודד פורר: שלוש שנים.

עודד פורר: זה שלוש שנים אחרי שכבר דיברו על זה קודם – זה לא שהמצאנו את זה בנובמבר 2014.

עודד פורר: מה קרה למספר העולים מאז?

עודד פורר: אחרי שהוא עלה מאוד – והוא עלה מאוד כי היתה תחושה בצרפת שכן, פותחים את השערים, דיברו על הוועדה הזאת בצרפת – הוועדה להסרת חסמים, דיברו על התהליכים שהובלנו אז בצרפת, ובסוף התנגשו מול המציאות אנשים שבאו לפה.

עודד פורר: לכל אחד יש חברים ומשפחה בצרפת והמסר מגיע לשם, ואנחנו רואים את מספרי העולים הולכים ויורדים.

עודד פורר: אגיד גם תחזית ציונית שלי לפחות.

עודד פורר: אנחנו נמצאים בחלון זמן שייסגר, כלומר יש עכשיו עשר, עשרים שנה שתגיע העלייה למדינת ישראל.

עודד פורר: מי שלא יעלה – הקהילות מאוד יצטמצמו בעולם.

עודד פורר: זאת הערכתי – גם בארצות הברית הקהילות יצטמצמו.

עודד פורר: מי שלא יעלה, יתבולל.

עודד פורר: המאגר הזה, שקיים לעם היהודי, מעבר לאינטרס הציוני שלנו – תדמיינו את מדינת ישראל עם 9.5 מיליון יהודים; לא עם 6.5 מיליון יהודים, את כל הבעיות שלנו פה.

עודד פורר: יש פה אינטרס לאומי.

עודד פורר: אני אומר את זה לפקידים שיושבים בממשלה.

עודד פורר: לא יושב פה אף אחד מהאוצר, אני מבין, נכון?

עודד פורר: אין פה פקיד מהאוצר.

עודד פורר: אבל גם להם – הם רואים את זה דרך החור של הגרוש, כי אם הם יפתחו עוד בית חולים, אנשים יצרכו יותר שירותי בריאות, אז אנשים גם יהיו יותר בריאים, לא קרה שום דבר, ויהיו לרופאים יותר מקומות עבודה, ויהיו יותר מיטות.

עודד פורר: אנחנו נמשיך ללחוץ מבחינתנו, אבל אני אומר את זה גם לארגונים שיושבים פה בצד – גם הלחץ הציבורי שלכם חשוב.

עודד פורר: גם הוא משפיע.

עודד פורר: עובדה שהוא הצליח להביא סוף-סוף למכתב הזה, ואני מסכים לגמרי, אדוני היושב-ראש – כל מה שאנחנו עושים פה בחקיקה, אנחנו יכולים לוותר עליו, אם בתוך הרשות המינהלית יקבלו את ההחלטות הנכונות, זה הכול.

עודד פורר: אני אומר את זה גם לכם.

עודד פורר: אני לא רוצה את החוקים האלה.

עודד פורר: אתמול הגשתי חוק – גם היושב-ראש חתום עליו – שאומר שמדינת ישראל תחיל על עצמה את כללי האיחוד האירופאי.

עודד פורר: מאוד פשוט.

עודד פורר: האיחוד האירופאי עשו עבורנו את העבודה.

עודד פורר: בדקו איזה מוסדות השכלה גבוהה הם טובים, איזה מוסדות הכשרה ובתי חולים הם טובים, ואמרו: אם למדת פה ועבדת פה – אתה יכול לעבור בין המדינות.

עודד פורר: הרי אם מחר האיחוד האירופאי יבוא לממשלת ישראל ויגיד: אתם יכולים להיכנס מחר לאיחוד האירופאי, אני מודיע לך שאנחנו נעזוב הכול ונרוץ פנימה, עם כל התנאים, גם של הרופאים.

עודד פורר: אז תחילו על עצמכם עכשיו.

עודד פורר: אני לא צריך טובות.

עודד פורר: אני יכול להחיל על עצמי את הכללים של האיחוד האירופאי.

עודד פורר: בואו נחיל את הכללים, שכמו שעובר רופא מצרפת לאיטליה ומאיטליה לספרד, הוא יוכל גם לעבור לישראל.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

אלי אלאלוף: כשהוא אומר שלוש שנים – הוא היה מנכ"ל משרד הקליטה.

אלי אלאלוף: שנינו לא היינו בכנסת.

אלי אלאלוף: מאיר בוחניק, קהלת, בבקשה.

אלי אלאלוף: תודה על העבודה הנפלאה שעשיתם.

<מאיר בוחניק: שלום.

<מאיר בוחניק: שמי מאיר בוחניק, סמנכ"ל פורום קהלת.

<מאיר בוחניק: קודם כל, תודה רבה לחבר הכנסת אלאלוף, יושב-ראש הוועדה.

<מאיר בוחניק: אם לא היינו עושים את הדיונים פה, כנראה שלא היינו מגיעים ליום הזה.

<מאיר בוחניק: ותודה רבה לחבר הכנסת פורר שגם הפעיל הרבה לחצים וכל הזמן תמך, עם הצעות החוק.

<מאיר בוחניק: אני מקווה שפתרנו את הבעיה לצרפתים.

<מאיר בוחניק: יש גם איטלקים ואחרים.

<מאיר בוחניק: אני מקווה שהצעת החוק תתקדם.

<מאיר בוחניק: לפני שנה וחצי פנתה אלי ליסה רחמני, שיושבת פה בשקט, וסיפרה לי על בחור אחר, עוד יותר שקט ממנה, רפאל ברמן, שיושב פה.

<מאיר בוחניק: רפאל ברמן, בחור ציוני שכל מה שרצה לעשות – להתמחות בישראל.

<מאיר בוחניק: הוא כבר התקבל להתמחות טובה בצרפת, אבל רצה להתמחות דווקא בישראל.

<מאיר בוחניק: זה לקח הרבה זמן, אבל אני שמח שבסופו של דבר כן הגענו לנקודה הזאת, בעזרת כל ארגוני העולים.

<מאיר בוחניק: אמנם זה לקח הרבה זמן והרבה שיחות והרבה שכנוע, אבל גם בעזרת היועצת המשפטית פה של משרד הבריאות אדוה גואל, ובתמיכת הר"י, שכפי שציינתם, תמכו.

<מאיר בוחניק: אני קודם כל רוצה לומר תודה רבה לכולם, ואני שמח שהגענו לנקודה הזאת.

<מאיר בוחניק: אני לא בטוח שסיימנו את הדרך.

<מאיר בוחניק: הסיכום כרגע הוא שמי שכבר התמחה, לא יצטרך לגשת לבחינה, ומי שלא התמחה, כן יצטרך לגשת לבחינה.

<מאיר בוחניק: אני לא יודע אם זה הסיכום האידיאלי.

<מאיר בוחניק: אני חושב שהצרפתים – לצרפתים יש היום פטור.

<מאיר בוחניק: קוראים לזה שבע מדינות הפטור.

<מאיר בוחניק: יש שבע מדינות שבהן יש פטור מבחינה.

<מאיר בוחניק: לא ברור למה דווקא הצרפתים, שמגיעים אחרי שש שנים, לא זכאים לפטור הזה, כאשר אנשים מאנגליה ומארצות הברית כן זכאים לפטור הזה.

<מאיר בוחניק: לעניות דעתי, ולדעתי זה גם מה שנכתב במכתב לפרופ' גרוטו, יש לצרפתים תואר, יש להם דיפלומה.

<מאיר בוחניק: אולי השם שלו שונה, אבל לא בגלל השם – כבר שייקספיר אמר: מה יש בשם?

<מאיר בוחניק: זה באמת לא משנה השם; מה שמשנה זה המהות.

<מאיר בוחניק: יש להם אותה איכות השכלה רפואית.

<מאיר בוחניק: כפי שאמרנו, מכירים בהם בארצות הברית, מכירים בהם בקנדה, ואם בקנדה ובארצות הברית מקבלים את הפטור, אפשר גם בישראל לתת גם לצרפתים אותו פטור.

<מאיר בוחניק: בכל אופן אני רוצה להודות על הנקודה שאליה הגענו היום.

אלי אלאלוף: הקדמת את הסיכום שלי, ואני שמח על כך שאני לא היחיד שמעלה את הנקודה, גם הנושא של התואר ושל הבחינה, וגם ברור שנעבוד עבור מדינות אחרות.

אלי אלאלוף: אין שום סיבה שמה שטוב לצרפת, לא יהיה טוב למדינות אחרות, שהמערכת מכירה בהם כרמת בתי ספר גבוהה מספיק כדי להכיר בלימודים שם כמו בלימודים בצרפת.

אלי אלאלוף: אבל זה באמת המשימות הבאות שלנו.

אלי אלאלוף: אולי הייעוץ המשפטי של המשרד.

<אדוה גואל: קודם כל אשמח לתקן – אני לא היועצת המשפטית של משרד הבריאות אלא אני היועצת של האגף לרישום מקצועות רפואיים במשרד הבריאות.

עודד פורר: את מהייעוץ המשפטי.

<אדוה גואל: כן, אבל חשוב שיהיה ברור שאני לא היועצת של משרד הבריאות.

<אדוה גואל: בכל מקרה, לעניין הבחינה, חשוב לי מאוד לומר – כל מדינות הפטור, שאגב, זה משהו מאוד היסטורי, ובהתבסס על ההתנהלות של המועצה המדעית – כבר לא קיים.

<אדוה גואל: משרד הבריאות ממשיך לאמץ את זה, אבל המועצה המדעית – וזה מכוח התקנות – כבר לא מקיימת את זה.

<אדוה גואל: לכן יכול להיות שמשרד הבריאות ישקול כיצד להמשיך מעתה והלאה לעניין מדינות הפטור.

<אדוה גואל: מכל מקום, אין הבדל בין הצרפתים, שהגיעו לארץ ולא עשו סטאז', לבין האנגלים, לצורך העניין.

<אדוה גואל: כל מי שלא ביצע סטאז', נדרש לעשות בחינה, גם אם הוא ממדינות הפטור אנחנו לא עושים איזושהי אפליה בגלל המורכבת הקיימת בצרפת, אלא זה קיים אצל כולם.

<אדוה גואל: מי זכאי לפטור – מי שהוא רופא, שיש לו רשיון.

<אדוה גואל: הוא בעצם מגיע לארץ, ואנחנו נותנים לו את הפטור.

<אדוה גואל: אנחנו מוודאים שהוא רשאי לעבוד באותה מדינה שממנה הגיע, מדינות הפטור, על-פי דין, ואז אנחנו פוטרים אותו מבחינה.

<אדוה גואל: מי שלא עשה סטאז', ונדרש לעשות סטאז' פה בארץ, צריך לעבור את הבחינה לקראת סטאז'.

<אדוה גואל: אין קשר בין הצרפתים לבין כל אחד אחר.

<אדוה גואל: אנחנו נוקטים באותה גישה שווה כלפי כל שבע המדינות.

<אדוה גואל: אז שיהיה ברור שזה חד-משמעית, זו לא החלטה רק לגבי צרפת; זו החלטה קבועה.

<אדוה גואל: לגבי צרפת, המשרד, אחרי ליבון הנושא, החליט וראה לנכון כן למצוא פתרון למורכבות הקיימת.

<אדוה גואל: בעצם הדחייה של הדיפלומה של ה-MD לאחר ההתמחות, ולהכיר בדיפלומה שהם מקבלים לאחר שש שנים, הפמי דיפלומה, כשוות ערך לצורך הגעה לפה לישראל לביצוע התמחות או הסטאז' – מה שהם ירצו, תלוי בפרק הזמן שהם נמצאים בו, כדי לקדם את השתלבותם התעסוקתית פה כרופאים.

אלי אלאלוף: יש לי שאלה שכדאי שנברר אותה.

אלי אלאלוף: עם קבלת הפטור בארץ, האם התעודה הזאת או התואר מקובל גם בחו"ל, אם הרופא או הרופאה יחזרו למקום אחר?

<אדוה גואל: לא הבנתי.

עודד פורר: במכתב כתוב שמשרד הבריאות מבהיר שהוא לא- - -

<מאיר בוחניק: אם יורשה לי, התשובה היא כזאת: ראשית, אני חושב שנכון לתת לצרפתים, למתמחים, להחליט בארצם, אם הם מוכנים לקחת את הסיכון הזה, ואני שמח שזה גם מה שמשרד הבריאות החליט.

<מאיר בוחניק: בנוגע לשאלה, האם יוכלו לקבל בעתיד גם רשיון במדינות אחרות, אז התשובה היא כן.

<מאיר בוחניק: ייתכן שתידרש פרוצדורה, אבל בסופו של דבר עם הגשת מסמכים ועם כל מיני עניינים פרוצדורליים אחרים, כן.

<מאיר בוחניק: אפשר לקבל רשיון גם במדינות אחרות.

<יהושע שמר: אדוני היושב-ראש, אני מציע שיהיה תהליך של הידברות עם משרד הבריאות הצרפתי, כדי שתהיה אמנה, שמה שיהיה כאן, לפחות שלא יפגעו בהם, אם מישהו במקרה חוזר לצרפת, שלא יגידו לו שאז הוא לא זכאי.

<אדוה גואל: נעשה הבירור הזה, אבל הם עומדים על זה, שהם לא יקבלו את ה-MD.

אלי אלאלוף: אני כיושב-ראש קבוצת הידידות הפרלמנטרית, ברגע שאדע מי הצרפתי שהגיע לתפקיד בפרלמנט החדש, אעלה את הנושא הזה.

אלי אלאלוף: בבקשה.

אלי אלאלוף: רפאל ברמן, בבקשה.

<רפאל ברמן: שמי רפאל ברמן, ואני מתמחה בהרדמה בצרפת – בעזרת השם, בישראל בקרוב.

<רפאל ברמן: אשתי אסתר.

חיים בטרמן: אני מוכן לחתום אתו כבר היום.

חיים בטרמן: ..

<רפאל ברמן: אסתר ואני התחתנו לפני כאר

<רפאל ברמן: בעה חודשים, ואחותי התאומה מתחתנת.

קריאות: מזל טוב.

אלי אלאלוף: מזל טוב.

<רפאל ברמן: אנחנו נשואים צעירים.

<רפאל ברמן: רוצים לבנות בית, משפחה בארץ, שילדינו יהיו ישראליים, גאים להיות יהודים במדינה שלהם, כמו שאנחנו אוהבים אותה, עד כדי להגיע אליה.

<רפאל ברמן: היו בעיות, אבל ההבדל בין ישראל והעולם הוא שבישראל יש פתרונות, ולמה אנחנו רוצים לבוא לפה – כי יש פתרונות בכל זמן.

<רפאל ברמן: ביום הזה אני רק רוצה – אני אסיר תודה – ראשית, לקב"ה, לאמא, לאשתי, לתאומה שלי, שעשתה הרבה עבודה.

<רפאל ברמן: אנחנו פה היום.

<רפאל ברמן: גם לך, אלי אלאלוף, וגם לעודד פורר ולפורום קהלת, למאיר, לכולם על התמיכה שקיבלתי בכל התהליך הזה.

<רפאל ברמן: זו לא רק בשורה טובה למתמחים הצרפתיים אלא גם לישראל, שתוכל לקלוט למערכת הבריאות מתמחים.

<רפאל ברמן: תודה רבה.

אלי אלאלוף: אתה לא צריך אולפן, זה ברור... כל הכבוד.

אלי אלאלוף: אם כבר אתם מודים, אני חייב להודות – אני חייב לעשות את זה – אני לא עושה את זה אף פעם – לעוזר שלי, ליועץ שלי, ההוא שמלמד אותי יותר ממה שאני יודע.

אלי אלאלוף: באמת תודה.

אלי אלאלוף: בבקשה, אריאל קנדל.

אלי אלאלוף: אני מרגיש כמו במשפחה.

<אריאל קנדל: תודה לכבוד היושב-ראש.

<אריאל קנדל: אם היה אפשר לבכות פה ולמחוא כפיים, היינו עושים את זה, כי אני חושב שזה יום מרגש.

<אריאל קנדל: זה צעד קטן למדינת ישראל, וצעד קצת יותר גדול לעלייה מצרפת.

<אריאל קנדל: קעליטה הוא ארגון גג של עולי צרפת, גם ניסה לדחוף את המאמץ הזה.

<אריאל קנדל: יושבות פה כמה עמותות, אם זה פורום קהלת, אם זה קרן אדליס, אם עו"ד ליסה רחמני, שהטלפון שלי לא מפסיק לצלצל בחודש האחרון, וכל הכבוד לה על המאמצים האלה.

<אריאל קנדל: יושבים פה עוד עמותות – אם זה- - - אם זה עמ"י, ואני חושב שלא שכחתי אף אחד.

<אריאל קנדל: כמובן, רפאל – זה יום כפול בשבילך – גם להיות בכנסת היום, גם הנישואין של התאומה שלך – לי יש שתי תאומות – הן עוד קטנות, אבל אגיע ליום הזה.

<אריאל קנדל: ..

<אריאל קנדל: זאת הנקודה הראשונה.

<אריאל קנדל: על המבחן דיברנו, ושוב אני אומר – אולי כדאי לחשוב שוב על הסיפור של המבחן.

<אריאל קנדל: אני רוצה להוסיף שתי נקודות: אחת, לפרופ' שמר.

<אריאל קנדל: לפני שנה התחלנו את המהלך של להתחיל לחפש רופאים בצרפת.

<אריאל קנדל: עד עכשיו המהלך הזה לא כל כך צלח, ואני חושב שעוד לא אבדה תקוותנו גם בסיפור הזה.

<אריאל קנדל: אומר מה קורה בתחום המהנדסים – אני חושב שצריך גם להסתכל על זה.

<אריאל קנדל: היום מדינת ישראל באופן פרואקטיבי רודפת כל מיני מדינות בעולם כדי לחפש עולים חדשים, אם אפשר, ואם אי-אפשר, אפילו אנשים שהם לא יהודים ואפילו לא זכאי עלייה.

<אריאל קנדל: אז אני אומר שכדאי לבנות תוכנית פרואקטיבית, ולמצוא אישור בצרפת.

<אריאל קנדל: בניגוד לעלייה מרוסיה, בשנים האלה אנשים באו, ואז חיפשו עבודה.

<אריאל קנדל: פה צריך להיות טיפה יותר פרואקטיבי, ואני אומר את זה בצניעות – ולהגיע אליהם ולהסביר להם מה התנאים.

<אריאל קנדל: יושבת פה עמותת גבהים, שהיא גם מומחית גם בגיוס אנשים למערכת הבריאות הישראלית.

<אריאל קנדל: אם נשכיל לבנות תוכנית פרואקטיבית, אני חושב שנוכל להגיע לאנשים ולהסביר להם, ופשוט להביא אותם.

<אריאל קנדל: אני לא אומר להחתים אותם על חוזה שם, אבל להביא להם קצת יותר כדי לתת להם מה שנקרא גורמי נחיתה בישראל.

<אריאל קנדל: חבר הכנסת עודד פורר דיבר על הסיפור של העלייה בצרפת, בירידה.

<אריאל קנדל: לעניות דעתי, הסיבה העיקרית היא שחסרים פה מסלולי נחיתה.

<אריאל קנדל: אנשים יודעים שהם רוצים לעלות – היום יותר מ-60,000 צרפתים אומרים שהם רוצים לעלות לישראל, ברצינות, אלא מה – אין מספיק מסלולי נחיתה.

<אריאל קנדל: יש סל קליטה, יש אולפן 500 שעות – זה נכון, אבל מעבר, האנשים האלה לא מבינים אילו מסלולי נחיתה מחכים להם, בעיקר בתחום התעסוקה.

<אריאל קנדל: אנחנו לפני שלושה חודשים, ההתאחדות התעסוקתית המאוחדת לתעסוקה לעולי צרפת – כדי בדיוק להנגיש את זה, אז אם נשכיל לבנות יחד תוכנית, מאוד אשמח.

<אריאל קנדל: אני חושב שאפשר יהיה לממש את זה, ולהביא אותם לפה.

<אריאל קנדל: דבר אחרון, אדוני היושב-ראש, אני חושב שצריך גם להסתכל קדימה – וזה אחיות.

<אריאל קנדל: אנחנו מוכנים להמשיך כדי להגיע לפתרון גם בנושא האחיות, ואנחנו שוב מאוד מודים לך על העבודה שלך.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

<יהושע שמר: אם יורשה לי רק הערה קצרה – כבר ב-28 ביוני לפני שנה, הונחה בפני היושב-ראש בישיבות שהיו לא פורמלית, תוכנית מאוד רחבה של קליטה.

<יהושע שמר: קליטה היא לא רק טכנית, כמו שאתה אומר, ואני מסכים מאוד לכל מה שאמרת, יש פה תוכנית מובנית, איך קולטים את האנשים – גם ברמה החברתית, גם ברמה הקהילתית, איך יוצרים להם מערכת של הדרכה וקליטה, גם עם כל הנושא של הכשירות התרבותית וכדומה.

<יהושע שמר: היו מגעים עם משרדי הבריאות והאוצר.

<יהושע שמר: הדברים לא צלחו, ואבקש מכבוד היושב-ראש- - -

אלי אלאלוף: הפגישה האחרונה בנושא הזה היתה לפני שבוע.

אלי אלאלוף: יש פטור שאתם לא מכירים – זה נמצא עם משרד המשפטים.

אלי אלאלוף: יש שם בעיות, ואנחנו גם מטפלים, כלומר לא ירדנו מזה.

אלי אלאלוף: יש לנו הבטחה תקציבית מסודרת לקליטת העולים אצלכם בבית העולים באשדוד.

אלי אלאלוף: יש הבטחה תקציבית מסודרת – לא אומר את המספר, אבל היא יכולה להיות מספיקה כדי לקלוט מספיק עולים בתקופת המעבר, בין הפול טיים לעבודה לבין להכין אותם לעבודה.

<יהושע שמר: אתמול שוחחתי עם ד"ר ורד עזרא, וגם הצעתי לה פתרונות.

<יהושע שמר: אני לא משפטן, רק רופא, אבל הצעתי לה פתרונות, כי אם, לצורך העניין, זה לא יהיה משהו ייחודי לאסותא אשדוד אלא יגידו: המדינה עושה כך וכך כדי לעודד את העלייה מצרפת, ואז העולים יבחרו בין חיפה לבין אשדוד.

<יהושע שמר: ואם נייצר להם את הקליטה החברתית, אני מניח שהם בעצמם יבחרו, להביא כמה שיותר עולים רופאים, והם רוצים להיות בקהילה שיכירו אחד את השני – להביא כמה שיותר רופאים ואחיות בכמות גדולה מאוד.

<יהושע שמר: אני בטוח שהם יבחרו בכיוון של אשדוד.

<יהושע שמר: יכולים לבחור – כל הארץ פתוחה בפניהם, וזה הפתרון המשפטי שהצעתי אתמול לוורד עזרא.

<יהושע שמר: תודה רבה.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: בבקשה, יונתן רובינשטיין.

<יונתן רובינשטיין: תודה רבה, כבוד היושב-ראש.

<יונתן רובינשטיין: שמי יונתן רובינשטיין, מעמותת גבהים.

<יונתן רובינשטיין: נכנסתי לעמותה לפני כמעט חצי שנה.

<יונתן רובינשטיין: מנהל עם אורן מזרחי את תוכנית עולים מדיקל.

<יונתן רובינשטיין: עמותת גבהים כבר יותר מעשור – מי כמוך יודע – פועלת בליווי תעסוקתי לעולים בעלי רקע אקדמאי, שמגיעים מכל רחבי העולם ולא רק מצרפת.

<יונתן רובינשטיין: לפני קצת יותר משנה פתחנו את תוכנית עולים מדיקל לרופאים.

<יונתן רובינשטיין: כיום פתחנו גם לאחיות, ובתכנון גם לרוקחים.

<יונתן רובינשטיין: עד עתה, לאחר שנה וחצי של פעילות, קיבלנו יותר מ-500 פניות, בהם יותר מ-300 רופאים; השאר – רוקחים, אחיות ופארא רפואי, שכרגע אין לנו הכלים לטפל בהם.

אלי אלאלוף: למה אין לכם אפשרות?

<יונתן רובינשטיין: משאבים, מיומנות.

אלי אלאלוף: אז מה, אתם מייצרים ציפיות ולא מקיימים?

<יונתן רובינשטיין: אנחנו עונים להם שכרגע לא יכולים לענות.

<יונתן רובינשטיין: יש עמותות אחרות שמטפלות בהם.

אלי אלאלוף: זו לא תשובה.

אלי אלאלוף: תיזהרו.

אלי אלאלוף: האמינות שלכם תיפגע.

אלי אלאלוף: אם תבטיחו שאתם מטפלים, וגורמים לזה ש-300 איש מאמינים לכם, שולחים לכם, ואחר כך לא יוצא מזה דבר, בשביל מה?

אלי אלאלוף: אתה יודע מה הרגשות שלי כלפיכם.

<יונתן רובינשטיין: כנראה לא הסברתי את עצמי מספיק.

אלי אלאלוף: אני מציע שתבדקו טוב גם את התשובות שלכם.

<יונתן רובינשטיין: הרופאים – אנחנו מטפלים בהם.

<יונתן רובינשטיין: האחיות והרוקחים – אנחנו מטפלים בהם.

<יונתן רובינשטיין: אם מישהו לא מהמקצועות האלה, אנחנו שולחות לעמותות שיושבות פה, שיודעות לעשות את זה טוב מאתנו, ולכן אנחנו לא עושים את זה.

<יונתן רובינשטיין: מתוך 300 הרופאים, כשליש מהם כבר בארץ או בתהליכי עלייה, ומתוך ה-100 האלה 80 כבר בתהליכי השמה דרכנו, אחרי הכשרה מקצועית.

<יונתן רובינשטיין: כיום אנחנו בקשר עם למעלה מ-90 מתמחים וסטודנטים לרפואה מצרפת, שרוצים לעלות ארצה.

<יונתן רובינשטיין: הם פנו אלינו לא כי הם רוצים להתעניין אלא כי הם רוצים לעלות עכשיו או בשנה-שנתיים הקרובות, ולהשתלב במערכת הבריאות הישראלית.

<יונתן רובינשטיין: אני לא רוצה לפרט את כל המתמחים האלה – רק ברשות

<יונתן רובינשטיין: כם אני רוצה לציין מספר קטן של מקרים שפגשנו בצרפת לפני חודש וחודשיים בירידי העלייה והתעסוקה של הסוכנות היהודית ובפורומים עם ארגוני סטודנטים יהודיים.

<יונתן רובינשטיין: אציין את אוליביה, שרוצה להתמחות בגניקולוגיה בארץ, שקיבלה הצעה בקנדה, שרצתה להגיע, לא יכלה.

<יונתן רובינשטיין: אתמול שלחה לי הודעה, אם אני יכולה להגיע או לא; את רפאל, מתמחה בכירורגיה אורולוגית, שגם קיבל הצעה באנגלית.

<יונתן רובינשטיין: שלח לי הודעה הבוקר: אני יכול להגיע או לא?

<יונתן רובינשטיין: את מיכאל ואשתו חנה – הוא מתמחה באורתופדיה.

<יונתן רובינשטיין: עדיין לא הגיש את התזה שלו, כי אשתו מתחילה התמחות ברפואת משפחה, ורוצה לדעת, אם היא יכולה להגיע – היא תגיע.

<יונתן רובינשטיין: אם לא, הוא צריך להתחיל לעבוד, כי רק בעוד שלוש או ארבע שנים היא תוכל להגיע, ואז יותר קשה.

<יונתן רובינשטיין: אני רוצה לציין גם שמעבר למתמחים, הרבה מעסיקים פנו אלינו, שזה אסותא ועוד בתי חולים מהפריפריה.

<יונתן רובינשטיין: ראשי מחלקות התחננו אלינו למתמחים.

<יונתן רובינשטיין: אנחנו בגבהים כבר ערוכים ומוכנים להתחיל מחדש את כל התהליכים הללו בצורה פרטנית, עם כל מתמחה, כלומר מהליווי ועד השמה.

<יונתן רובינשטיין: הגשר מוכן.

<יונתן רובינשטיין: חיכינו וציפינו לאור הירוק.

<יונתן רובינשטיין: אנחנו עכשיו רוצים לשמוע, איך הדברים יקרו, ומה המתמחים האלה, שכבר פנו, ומשלשום חזרו ופונים אלינו, צריכים לעשות כדי להגיע ולהגשים את החלום לעלות ארצה, להשתלב במערכת הבריאות.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: אני חוזר ואומר שהאתגר שלנו ממשיך, ההתמודדות עם הבחינה, ההתמודדות עם מדינות נוספות, ההתמודדות עם התואר של ד"ר, לא ד"ר וכו'.

אלי אלאלוף: אנחנו נמשיך בעבודה השוטפת.

אלי אלאלוף: חלקה, כפי שאמר פרופ' יציב.

אלי אלאלוף: אנחנו נמשיך בעבודה שלנו בשיתוף אתכם.

אלי אלאלוף: תרגישו חופשי – אני פנוי לכם.

אלי אלאלוף: אני שמח שאפשר להרגיש טוב היום, גם אם יש לנו עוד מה לעשות.

אלי אלאלוף: אין דבר אופטימלי מראש.

אלי אלאלוף: זה רק נבנה בתהליך.

אלי אלאלוף: אני מרשה לעצמי לתת לרבקה כמה מילים בצרפתית.

<רבקה בוכריס: רבקה בוכריס, קרן אדליס.

<רבקה בוכריס: (אומרת דברים בשפה הצרפתית להלן התרגום החופשי) ברצוני לומר רק כמה מילים.

<רבקה בוכריס: אנחנו מממנים ציוד רפואי לבתי חולים, מחקר רפואי , בתי ילדים ועוד.

<רבקה בוכריס: הרבה פעמים בהרצאות שלי אני אומרת שוב ושוב:

<רבקה בוכריס: הקידמה היא כשאנשים פשוטים מתאחדים בכדי לשנות את העולם.

<רבקה בוכריס: והיום, האנשים הפשוטים הם אלה שצועדים איתנו: לידה-שנמצאת בקבוצה שלי ושעבדה בעבר אצל "גוויל", קהלת, עובדי המחלקות הפנימיות בבית החולים וקליתה.

<רבקה בוכריס: הם אנשי הפעולה הצעירים ששינו את פני העולם.

<רבקה בוכריס: אך בלעדי אלי אלאלוף הכנסת לא הייתה יכולה לחולל את השינוי הזה ולכן ברצוני להודות לאלי שהוא חיוני עבורנו ועבור קידומנו, ועל ההזדמנות לתת למדינת ישראל את היכולת לממש את ערכיה היהודיים .

<רבקה בוכריס: תודה, אלי, מקרב לב על כל העשייה שלך , תודה רבה.

אלי אלאלוף: החלק האחרון הוא לא לתרגום – הוא לפרוטוקול...

אלי אלאלוף: היא עומדת בראש מערכת קרן שמעודדת מחקר וציוד רפואי גדול – אני מוסיף את המילה גדול, כי זה יכול להיחשב ענק, ומשנה בבתי חולים מצבים מסוימים, כמו לאחרונה בצפת.

אלי אלאלוף: כאחד שגם עוזרת בבניית בתים לילדים, העולם משתנה בזכות הכוחות של עולים – גם כוחות של למטה, שיכולים להיחשב של בודדים.

אלי אלאלוף: אני רוצה להודות במיוחד לליסה, שעובדת אתי, לקעליטה, לגבהים, לכל הגופים שנמצאים פה ושעושים למען.

אלי אלאלוף: ורוצה להודות לי – מה שאמרה, זה מספיק.

אלי אלאלוף: תודה רבה, הישיבה נעולה.