הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 20, פרוטוקול מספר 122, 2017-01-09 11:00

יפעת שאשא ביטון: אני ברשות

יפעת שאשא ביטון: כם פותחת את דיון הוועדה שהוא למעשה דיון מהיר, נכון, מנהלת הוועדה?

<תמי ברנע: כן.

יפעת שאשא ביטון: הנושא: ליקויים חומרים בהתנהלות חברות ההסעות לילדים עם מוגבלות בירושלים המזרחית, של חבר הכנסת עיסאווי פריג', וליקויים חמורים בהתנהלות חברות ההסעות לילדים עם מוגבלות בירושלים המזרחית של חבר הכנסת אוסאמה סעדי, שמיד יצטרף אלינו.

יפעת שאשא ביטון: הדיון מתורגם.

יפעת שאשא ביטון: יש כאן מי שיתרגם את דבריי סימולטנית למי שנדרש.

יפעת שאשא ביטון: אז ברוכים הבאים כולם.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה בפתח הדברים לומר מספר מילים ואז אנחנו נעביר בעצם את רשות דיבור לחבר הכנסת עיסאווי פריג', שיפתח את הדיון.

יפעת שאשא ביטון: הנושא של הסעות לילדים עם מוגבלויות הוא נושא מורכב כשלעצמו, בכל המגזרים, בכל המקומות.

יפעת שאשא ביטון: לצערי מתוך כל הנתונים שאני אספתי וקראתי בימים האחרונים, אני מזהה שבירושלים המזרחית יש איזו שהיא בעיה שהיא כנראה קצת יותר חמורה.

יפעת שאשא ביטון: בתחילה ניסיתי לעמוד על שורש הבעיה דרך נהלים ותקנות של משרד החינוך, לראות איפה שם יש כשל.

יפעת שאשא ביטון: התרשמתי שישנה עבודה שנעשית כיום לכתיבה של נהלים ותקנות חדשות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו בטח נשמע על זה בהמשך.

יפעת שאשא ביטון: אבל בעיקר מה שזיהיתי זה שיש כאן כשל של הרשות המקומית.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שבעצם הסעות מפוקחות על ידי הרשות המקומית.

יפעת שאשא ביטון: יש קצין רכב שאמון על הנושא הזה.

יפעת שאשא ביטון: יש בעל תפקיד שאמון על הנושא הזה.

יפעת שאשא ביטון: האחריות המלאה היא שלו, לוודא שהילדים שמוסעים במסגרת הרשות המקומית, במסגרת מוסדות החינוך ייסעו בבטחה.

יפעת שאשא ביטון: מרבית התלונות מכוונות לכך שאין פיקוח של ממש, לא לגבי מי מסיע את הילדים, לא לגבי תנאי ההסעה של הילדים, לא לגבי המסלולים השונים שהם עוברים.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת התחושה היא שמישהו לא ממלא עד הסוף את תפקידו והמטרה של הדיון היא בעצם לבחון היכן באמת נמצא הכשל ומי הם הגורמים שאמורים לתקן את הפעילות שלהם, על מנת שאנחנו נבטיח שגם הילדים של מזרח ירושלים עם המוגבלויות, נוסעים בבטחה למוסדות החינוך וחוזרים בחזרה הביתה בשלום.

יפעת שאשא ביטון: אז אני מעבירה אליך, חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

עיסאווי פריג': תודה גברתי על קיום הדיון, ההסכמה והקיום המהיר של הדיון, שלפי דעתי הוא דיון מאד חשוב, כי גם לילדים עם צרכים מיוחדים יש זכויות ויש לדאוג להם.

עיסאווי פריג': כבוד יושבת הראש, הדיון שמתקיים היום, שאנחנו הגשנו בקשה לקיים אותו, מה לעשות, כבר עקב הוא חלק מהניהול המוניציפאלי של עיריית ירושלים.

עיסאווי פריג': מחנה הפליטים שועפאט הוא חלק.

עיסאווי פריג': סילוואן היא חלק.

עיסאווי פריג': ענתא היא חלק ושועפאט היא חלק.

עיסאווי פריג': אני גרתי בירושלים קרוב ל-20 שנה ומכיר את השכונות האלה על בוריין.

עיסאווי פריג': מכיר את הבעיות שנתקלים בהן בשכונות בכל התחומים.

עיסאווי פריג': מכיר.

עיסאווי פריג': אני מכיר גם את הבעיה הפוליטית שמתלווה לזה.

עיסאווי פריג': גם את זה אני מכיר, אבל הסוגיה של הילדים עם צרכים מיוחדים, שאין להם אבא ואמא - אם אנחנו לא נדאג לאוכלוסייה הזו, דווקא לאוכלוסייה הזו, אז מי כן?

עיסאווי פריג': כשאני קראתי את התלונות שקיבלתי, עשרות תלונות של הורים שילדיהם מגיעים לבית הספר בשמונה וחצי ובתשע בבוקר, ילדים עם מוגבלות שאין מי שיושיע ומי שיעזור להם.

עיסאווי פריג': וחוזרים הביתה, במקום שעה אחת וחצי חוזרים בשלוש ובארבע, ולפעמים לא חוזרים, זה אומר דרשני.

עיסאווי פריג': זה אומר דרשני.

עיסאווי פריג': הילדים האלה, על פי החוק, על פי האנושיות, מגיע להם כמו כל ילד אחר.

עיסאווי פריג': אין שום סיבה בעולם לעיריית ירושלים, שלא תעמוד בהתחייבויות שלה לגבי מערך ההסעות של הילדים, לא משנה אם זה בכפר עקב או במחנה הפליטים שועפאט או בסילוואן.

עיסאווי פריג': היא מחויבת לתת.

עיסאווי פריג': עמותת קשר - שהיא עושה עבודה מבורכת וראוי לציין את העקשנות ואת העקביות שהיא נותנת לנושא ומילה טובה מגיעה לה - עמותת קשר שמציפה אותנו בפניות, עמותת קשר שעוקבת אחרי כל המערך הזה, גם הגיעה אלינו.

עיסאווי פריג': אני חייב להגיד, גברתי יושבת הראש, סוגיה אחרת.

עיסאווי פריג': מאז שקיבלנו את המכתב של קשר ובדקנו את הנושא, פתאום בעיריית ירושלים החברה התעוררו ואנחנו מתחילים לקבל מיילים של בעיות של ילדים שנפתרות ומברכים על הצעד הזה.

עיסאווי פריג': זה צעד יפה ומחויב ויפה מאד, אבל למה צריך כוונות ועשייה טובה כזו, שתהיה מלווה עם דיון?

עיסאווי פריג': אנחנו מברכים על הצעד, אבל זה לא מספיק, כי גם ממשיכים לקבל לידיים שלנו פניות בעניינים שעוד לא נפתרו של ילדים.

עיסאווי פריג': מטרת הדיון להעלות את הנושא לסדר, שגם אם אתה תושב מזרח ירושלים ובעל מוגבלות, מגיעה לך הזכות להגיע הביתה בשלום ובזמן.

עיסאווי פריג': הדבר השני שאני פונה לעיריית ירושלים – כסף אתם מקבלים.

עיסאווי פריג': מערך – אתם חייבים להקים.

עיסאווי פריג': אני רוצה מכם הבטחה, הבטחה כאן, שתירשם בפרוטוקול, שכל הבעיות שטרם נפתרו ייפתרו בפרק זמן מסוים והבעיה הזו תבוא על פתרונה אחת ולתמיד.

עיסאווי פריג': אלה שתי המטרות שאני מעלה לדיון, גברתי.

עיסאווי פריג': תודה לך.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חבר הכנסת עיסוואי פריג'.

יפעת שאשא ביטון: רק מי שטרם השתיק את הניידים, אני אשמח אם תשתיקו אותם.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת אוסאמה סעדי, בבקשה.

אוסאמה סעדי: גברתי יושבת הראש, חברי חברי הכנסת, גם אני מצטרף ומברך את ההורים שהגיעו מירושלים המזרחית.

אוסאמה סעדי: אני ביחד עם חברי, עיסאווי פריג', יזמנו את הדיון הזה, באמת לאור התלונות שקיבלנו מעמותת קשר, שבאמת גם אני מצטרף לברכות על עבודת הקודש שהיא עושה.

אוסאמה סעדי: עיסאווי אמר שהוא 20 שנה גר בירושלים, אז אני אומר לכם שאני כבר – גברתי יושבת הראש – יותר מ-30 שנה ועדיין גר בבית צפפה ואני מכיר את הבעיות של ירושלים המזרחית.

אוסאמה סעדי: אני גם ביחד עם חברי מבקרים ביקורים בשטח.

אוסאמה סעדי: היינו במוחיים שועפאט וענתא, היינו בכפר עקב וסימר אמיס.

אוסאמה סעדי: היינו גם בסילוואן, בכל מיני תחומים, גם חינוך, גם בריאות, גם תכנון ובנייה, גיחון.

אוסאמה סעדי: אבל אנחנו מכירים גם את הבעייתיות הפוליטית של ירושלים המזרחית, אבל בכל זאת אנחנו רוצים להתמקד היום בנושא הספציפי, גברתי יושבת הראש, בוועדה שלך, החשובה, ואנחנו מברכים על הדיון הזה, שאת מקיימת.

אוסאמה סעדי: אני הייתי בבוקר בוועדה לביקורת המדינה והיה דיון עם מנכ"לית משרד החינוך ומבקר המדינה והנושא היה דו"ח ועדת דורנר בעניין החינוך המיוחד.

אוסאמה סעדי: הדו"ח הזה הוא משנת 2009 ועד עכשיו – 8 שנים – אין תקציבים - - -

יפעת שאשא ביטון: הדו"ח לא מיושם.

אוסאמה סעדי: הדו"ח לא מיושם וזה מתקשר באמת לנושא שאנחנו לשמו התכנסנו פה.

אוסאמה סעדי: התלונות שקיבלנו והתיאורים הם תיאורים בהם קשים ואני לא רוצה פה חס וחלילה, זו לא המטרה שלי ושל עיסוואי להחתים את כל חברות הסעות ולא לנגח אותן, אלא להעלות את הבעיות ולמצוא את הפתרונות.

אוסאמה סעדי: זה כל המטרה של הדיון הזה.

אוסאמה סעדי: אני יודע שיש גם בעיות אובייקטיביות, מחסומים ושמענו את זה גם כשהיינו במחנה הפליטים שועפאט וענתא, שמורה צריכה לצאת בשעה שש וחצי או אפילו בשעה שש, על מנת להגיע לבית הספר שלה בוואדי ג'וז, שעתיים שלמות היא צריכה לבוא.

אוסאמה סעדי: יש גם שם יש בעיות קשות במחסומים, ולכן אני חושב שפה צריכים גם פתרון כולל, לא רק של עיריית ירושלים, אלא כל הגורמים, כי ההסעות האלה עם הילדים הספציפיים האלה, יום יום עוברות את המחסומים האלה וצריך שלא יעמדו בתורים האלה ואז שעה או שעה וחצי נתקעים במחסומים האלה.

אוסאמה סעדי: חלק מהבעיות הן גם בעיות שכן קשורות לחברות ההסעות, שאם ילדה, כמו שקראנו פה, מסיימת בשעה אחת וחצי והיא צריכה לחכות עד השעה שלוש כדי שכל הילדים יוסעו ביחד והיא צריכה במצב כזה, בריאותי, גופני, שכלי, עם מוגבלות קשה כזאת, לחכות שעה וחצי רק על מנת שההסעה תבוא בשעה שלוש, אז זה בוודאי מחייב פתרונות.

אוסאמה סעדי: לכן אנחנו באמת מברכים על כך שסוף סוף מטפלים בעניין הזה.

אוסאמה סעדי: מוטב מאוחר מאשר לעולם לא ואנחנו מבטיחים להורים פה שאנחנו נמשיך ונעקוב ונטפל בכל תלונה שתתקבל על ידינו, כי זה תפקידנו באמת להגן ולדאוג לזכויות של הילדים האלה.

אוסאמה סעדי: תודה, גברתי יושבת הראש.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להתייחס ברשות

יפעת שאשא ביטון: כם לשתי נקודות.

יפעת שאשא ביטון: האחת זה העניין של המחסומים.

יפעת שאשא ביטון: אני לא רוצה להיכנס לעניינים הביטחוניים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא באים לשנות פה את סדרי הביטחון, שלא אנחנו קובעים אותם, בטח לא במסגרת הוועדה הזו.

יפעת שאשא ביטון: אבל אנחנו כן רוצים להבטיח שהילדים יגיעו בצורה כמה שיותר חלקה, ככל שהדברים נתונים לידינו.

יפעת שאשא ביטון: כשאני אומרת נתונים לידינו – פעם אחת זה הרשות המקומית – אני באה מהשלטון המקומי, אני יודעת בדיוק איך נבנה מערך ההסעות.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שיש לנו שליטה על המסלולים שבעצם עוברת ההסעה ולכן בהחלט אפשר ליצור מסלולים שיטיבו גם עם ילדים, שצריכים היום לחכות שעה וחצי.

יפעת שאשא ביטון: זה נשמע לי פשוט אבסורד.

יפעת שאשא ביטון: גם אני קראתי את אותו מקרה של אותה ילדה.

יפעת שאשא ביטון: לא יתכן שההסעה תגיע באיחור של שעה.

יפעת שאשא ביטון: תיכף אנחנו נבקש גם מהשלטון המקומי וגם משרד הבריאות רוצה להוסיף פה את הנושא של ילדים שמוסעים למעונות יום שיקומיים, אבל קודם כל אנחנו ניתן לחבר הכנסת חאג' יחיא – אמרת נכון?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כן, חאג' יחיא.

עיסאווי פריג': את יודעת מה זה חאג'?

אוסאמה סעדי: עולה לרגל למכה.

<תמי ברנע: עולה למכה.

עיסאווי פריג': וואלה.

יפעת שאשא ביטון: בשביל מה יש לי מנהלת ועדה כזו מוכשרת?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד יושבת הראש, חברים, אני לא אחזור על מה שדיברו חברי, אלא אני אתמקד במה צריך לעשות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה שיש הסעה מסוימת, אפשר לפצל וצריך לפצל גם את קווי ההסעות - - -

יפעת שאשא ביטון: נכון, חד משמעית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי לא יכול להיות שהסעה מסוימת צריכה להיות אוטובוס מאסף.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה אחד.

יפעת שאשא ביטון: היא יכולה לאסוף, כל עוד שזה בגבול הסביר ונותן מענה לכולם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אומר שהיא לא יכולה להיות מאסף, אם זה שעות ההגעה או סיום הלימודים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מדבר מתוך זה שגם אני הייתי ראש רשות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היו לי הסעות כראש רשות, של ילד אחד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הסעה לילד אחד, כי הוא מגיע למקום מסוים שהמקום הזה מתאים לו, המסגרת הזו מתאימה רק לילד אחד ביישוב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא היה מקבל הסעה בנפרד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא לא צריך להיות חלק מההסעה הכוללת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן צריך לדאוג גם לשעות – במיוחד לאנשים שהם עם מוגבלויות והם לא יכולים לחכות – ולפעמים גם הוא נשאר לבד כי המלווה היא עם ההסעה עצמה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המלווה היא עם ההסעה והיא לא צמודה לתלמיד או לילד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן הזמן הזה של שעה, שעה וחצי ואפילו חצי שעה, הוא זמצן ארוך מדי וקריטי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה אחד.

יפעת שאשא ביטון: לא סביר בכלל.

יפעת שאשא ביטון: אין פה שאלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כן.

עיסאווי פריג': רק לשאול את השאלה הזו, האם המערך היום - - -

יפעת שאשא ביטון: חברים, יש פה יותר מדי רעש מסביב.

יפעת שאשא ביטון: מי שמרגיש שהוא לא מסוגל להכיל את הדיון, יש הרבה מקום בחוץ.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה אחד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שניים, אנחנו רוצים שהעירייה גם תפקח על הרכבים, כי אני מכיר הרבה מקרים שלמכרז רשומים מספרי רכבים מסוימים, סוגי רכבים - - -

יפעת שאשא ביטון: ומגיעים רכבים אחרים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומגיעים רכבים אחרים, שהם לא מתאימים, שהם לא תקינים והם לא עוברים את הביקורת הנדרשת ואז מגישים את הרישיונות לרכב ורכב אחר בא להסיע את התלמידים, וזה באחריות העירייה לבדוק, לפקח על הרכבים שמגיעים ומעבירים את הילדים לבתי הספר או למוסדות ומחזירים אותם הביתה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש גם הרבה מקרים שהרכבים מתקלקלים בדרך וזה גם גורם לכל העוול שמתאסף לעניין של ההסעות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: העניין של המצ'ינג, שזה צריך להיות אולי במקום אחר, אבל אנחנו צריכים להעלות אותו פה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו כחברי כנסת צריכים להיאבק בעניין של המצ'ינג בהסעות התלמידים, כי ועדות ההשמה שהן ברשויות המקומיות, מעבירות את התלמידים למקומות שהם לא תמיד מתאימים להם, אלא מטעמי חיסכון, כי הם רוצים להוביל אותם באותה הסעה ולא לקחת אותם בהסעה אחרת, כי זה יעלה להם יותר והם לא מקבלים עבור זה או שהם משלמים מהתקציב של העירייה את העניין של המצ'ינג.

עיסאווי פריג': מה זה קשור למצ'ינג?

יפעת שאשא ביטון: על כל הוצאה נוספת הרשות גם משלמת מצ'ינג, אבל לא משנה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בדיוק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן אני מבקש בכלל - - -

עיסאווי פריג': מה זה קשור למצ'ינג?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אומר, ועדות ההשמה באות ואומרות תשמע, אני צריך להעביר את התלמיד הזה למוסד שהוא רחוק כמה קילומטרים מפה ויש לי אפשרות במוסד לא בדיוק מתאים, הוא יותר קרוב ואז מעביר אותו ליותר קרוב כדי לחסוך.

יפעת שאשא ביטון: לא, פעם אחת זה לא הדיון.

יפעת שאשא ביטון: דבר שני, אתה יודע מה, הלוואי שהיו מסדרים את זה ככה.

יפעת שאשא ביטון: בוא נגיד זה היו הצרות הקטנות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו דנו בוועדת החינוך בנושאים האלה במיוחד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: במשפט אחרון אני אומר, עיריית ירושלים מחויבת לתת את אותו שירות לכל הילדים, כל עוד שהעניין הפוליטי לא נפתר ולא הייתה התנתקות ממזרח ירושלים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כל עוד שזה לא מנותק, זה באחריות עיריית ירושלים ועד אז היא צריכה לתת שירות שוויוני לכולם.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה חבר הכנסת חאג' יחיא.

יפעת שאשא ביטון: אני רק מוכרחה לומר שהסיפור הגדול הוא שלוקחים ילדים שנמצאים בקצוות – לפחות ממה שאני קראתי – אנחנו תיכף נשמע את הרשות, ומכנסים את כולם על אותו מסלול, כשבעצם סביר היה לפצל את אותו מסלול.

יפעת שאשא ביטון: הבנתי שבחלק מהמקרים גם משרד החינוך היה מוכן למהלך הזה.

יפעת שאשא ביטון: הרשות החליטה שלא, אבל אני לא אקבע עובדות עד שאנחנו לא נשמע את הרשות בעצמה, מציגה את הדברים.

יפעת שאשא ביטון: לפני כן אני רק רוצה לשמוע את ד"ר הדר ירדני, שתציג את מה שקורה במעונות יום השיקומיים ולאחר מכן נשמע את משרד החינוך והרשות המקומית.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<הדר ירדני: בוקר טוב.

<הדר ירדני: תודה על שהזמנתם אותי.

<הדר ירדני: אני רוצה להגיד שאני יושבת פה ואני שומעת את כל אותם דברים שיש לי להגיד לגבי פעוטות שמוסעים למעונות יום שיקומיים ואני מדברת על גילאי חצי שנה עד שלוש שנים.

<הדר ירדני: יש לנו את התקנות להסעה בטיחותית של פעוטות וילדים שיצאו בשנת 2014, מאד מובנה, מאד ברור מה צריך לקרות.

<הדר ירדני: אני לא רוצה להיכנס לנושא המחסומים, אבל אני רוצה להגיד שבהחלט יש רכיבה על הנושא הזה והרבה מאד נהגים שמתעקשים להגיע מוקדם להוציא את הילדים מהמעונות בטענה שהם יתקעו במחסומים, שזו גם בעיה שצריך לפתור אותה.

<הדר ירדני: ילדים שלא מוכנים לבוא לקחת אותם מהבית.

<הדר ירדני: ילדים שבסוף היום מורידים אותם במקומות שלא צריכים להוריד אותם, שגם זה קרה לנו.

<הדר ירדני: אנחנו יודעים שמחליפים רכבים לפני ההגעה למעון, כי הם יודעים שאנשי המעון ייצאו מהמעון להסתכל ומחליפים רכבים רחוב ליד, כדי שיגיע כביכול האוטו המתאים עם הפעוטות למעון עצמו.

<הדר ירדני: יש הרבה מאד בעיות בהסעות בכל הארץ, אבל יש לנו בעיקר הרבה מאד בעיות עם נהגים ומלווים שמתחלפים כל הזמן במעונות יום שיקומיים, באזור שאנחנו מדברים בו.

<הדר ירדני: אז אני אשמח מאד אם הדיון יכלול גם את מעונות היום השיקומיים.

<הדר ירדני: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה הדר.

עיסאווי פריג': גברתי יושבת הראש, רק הערה.

עיסאווי פריג': הבעיה של ההסעות קיימת בכל המדינה, בכל היישובים, בכל החברה.

יפעת שאשא ביטון: אמרתי, אמרתי.

עיסאווי פריג': אבל כאן החריג הוא בהיקף.

עיסאווי פריג': ההיקף הוא - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, אני אמרתי את זה בראשית דבריי.

יפעת שאשא ביטון: אני רק רוצה שלא נתבלבל כאן.

יפעת שאשא ביטון: נהגים וחברות הסעות לא קובעים מתי הם מגיעים ומתי הם צריכים להוציא את הילד ועם איזה רכב הם צריכים להסיע אותם, אלא מי שקובע את זה זה בעצם תקנים ונהלים של משרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: מי שצריך לאכוף את זה זה הרשות המקומית.

יפעת שאשא ביטון: אז בואו נרגע לא נזרוק את האחריות למי שהוא בעצם הש"ג, שחמור כשלעצמו שהם מרשים לעצמם לעשות דברים כאלה, אבל אם אנחנו נהיה עם הילד על הדופק ולא נאפשר להם לעשות את כל התרגילים האלה, אז אני בטוחה שנוכל לצמצם את התופעה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה הדר על הדברים הבאמת חשובים וגם הנורא מקוממים האלה.

יפעת שאשא ביטון: נתחיל עם השלטון המקומי, עם הרשות המקומית.

יפעת שאשא ביטון: נציג ירושלים.

יפעת שאשא ביטון: מי מציג את הדברים?

<אוריאל אלבז: בוקר טוב.

<אוריאל אלבז: אוריאל אלבז, מנהל אגף משאבי חינוך בעיריית ירושלים.

<אוריאל אלבז: מערך ההסעות זה - - -

עיסאווי פריג': אתה אחראי גם על מערך ההסעות?

<אוריאל אלבז: גם.

<אוריאל אלבז: כן.

יפעת שאשא ביטון: בואו נקשיב.

<אוריאל אלבז: לשמאלי אבי גיספאן, הוא מנהל מערך ההסעות.

<אוריאל אלבז: המערך הזה נמצא באגף שלי, באחריותי.

<אוריאל אלבז: עיריית ירושלים מפעילה מערך גדול מאד של הסעות, במורכבות מאד מאד גדולה ובמיוחד במזרח העיר.

<אוריאל אלבז: סך הכל רק כדי לסבר את האוזן, אנחנו מסיעים כ-17,000 תלמידים.

<אוריאל אלבז: מערך עצום, בהיקף כספי של 145 מיליון שקלים בשנה.

<אוריאל אלבז: אנחנו כל הזמן נמצאים בתהליך של לשפר את המערך הזה, שהוא מאד מאד מורכב, גם מבעיות אובייקטיביות שהציגו פה.

יפעת שאשא ביטון: נכון, נכון.

<אוריאל אלבז: סוגיית מחסומים ושיבושים כמעט יום יומיים שיש לנו על הצירים, שאנחנו, אין לנו בלתם.

<אוריאל אלבז: שם אנחנו צריכים לנסוע ואין לנו אלטרנטיבות.

<אוריאל אלבז: עיריית ירושלים מתוקצבת ממשרד החינוך בסכום מסוים לכל תלמיד ואנחנו בסופו של יום צריכים להסיע באיזו שהיא יעילות מסוימת את המערך הזה ולא לפרוץ אותו לחלוטין.

<אוריאל אלבז: עיריית ירושלים מסבסדת ב- - - 50% את מערך ההסעות הזה.

<אוריאל אלבז: אנחנו עשינו - - -

יפעת שאשא ביטון: 50%?

יפעת שאשא ביטון: איך?

<אוריאל אלבז: כן.

יפעת שאשא ביטון: המצ'ינג במשרד החינוך?

<אוריאל אלבז: אנחנו פה שקל מול שקל.

יפעת שאשא ביטון: 25% למה 50%?

<אוריאל אלבז: לא, לא.

<אוריאל אלבז: זה ברווחה מה שאת מדברת.

<אוריאל אלבז: זה הסעות שנמצאות ברווחה ושם אנחנו מתוקצבים יותר גבוה – 75%.

<אוריאל אלבז: אבל כל שאר ההסעות - - -

עיסאווי פריג': תעשו סדר, שנבין, יפעת.

עיסאווי פריג': אני רוצה.

יפעת שאשא ביטון: רגע.

יפעת שאשא ביטון: בכמה אתם צריכים לסבסד מבחינת מצ'ינג?

<אברהם גיספאן: ב-50%.

<אברהם גיספאן: שקל מול שקל.

יפעת שאשא ביטון: ב-50%?

<אוריאל אלבז: אנחנו מסבסדים - - -

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה שווה בדיקה, כי אנחנו יודעים שזה 25%.

יפעת שאשא ביטון: יש פה נציג משרד החינוך, תיכף אנחנו נשמע.

<אברהם גיספאן: משרד החינוך פה, הוא יאשר את דברי.

עיסאווי פריג': רק ברשותך, מה-17,000 תלמידים – כמה מתוכם במזרח ירושלים?

<אברהם גיספאן: 11,000.

עיסאווי פריג': כמה?

<אברהם גיספאן: 11,000.

<אוריאל אלבז: במזרח העיר יש לנו - - -

<שמעון אבני: אבל במזרח העיר הם מסיעים גם חינוך רגיל, לא רק חינוך מיוחד, בסדר?

<שמעון אבני: צריך לשים את הדגש על זה גם כן.

<אוריאל אלבז: שנייה, אני אתייחס לזה.

עיסאווי פריג': לא, לא, בוא, אל תבלבל אותנו, אני מבקש, כבודו.

יפעת שאשא ביטון: לא, הוא לא מבלבל.

יפעת שאשא ביטון: בואו תשאלו שאלות ממוקדות, הם יתנו לנו תשובות ממוקדות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא אומר 11,000, אבל זה כולל הסעות רגילות.

יפעת שאשא ביטון: תקשיבו רגע, סליחה רגע, אי אפשר לנהל פה כמה דיונים.

יפעת שאשא ביטון: גם חברי הכנסת, אין לי בעיה שתשאלו שאלות, כי זו המשמעות של הדיון, לנסות להבין את הדברים לעומק, אבל תשאלו שאלות ממוקדות ואחד אחד, אחרת אנחנו נפספס.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, עיסוואי.

עיסאווי פריג': אתה ציינת, אני מצטט מה ש/אמרת – ישנם 17,000 תלמידים שאנחנו מסיעים בהסעות מיוחדות.

יפעת שאשא ביטון: לא מיוחדות, בהסעות בכלל.

<אוריאל אלבז: בכלל.

עיסאווי פריג': בכלל.

עיסאווי פריג': אז יפה, אז אני אשאל את השאלה אחרת.

עיסאווי פריג': כמה הסעות של תלמידים בעלי צרכים מיוחדים יש בירושלים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: במזרח ירושלים.

<אוריאל אלבז: 3,000 ילדים.

עיסאווי פריג': אז יש לנו בירושלים 3,000 ילדים בעלי צרכים מיוחדים שמקבלים הסעות?

<אוריאל אלבז: כן, כן.

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל אתה מדבר רק על מזרח ירושלים.

עיסאווי פריג': אני לא הגעתי למזרח.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא בסך הכל דיבר על 17,000.

<אוריאל אלבז: בכל ירושלים - - -

עבד אל חכים חאג' יחיא: 3,000.

<שמעון אבני: בכל ירושלים, מזרח ומערב – כמה אתה מסיע חינוך מיוחד?

<אוריאל אלבז: 7,000 תלמידים.

יפעת שאשא ביטון: 7,000 חינוך מיוחד – 3,000 מתוכם הם במזרח ירושלים?

<אוריאל אלבז: נכון.

עיסאווי פריג': אז תענה לי על השאלה, שאני אבין.

עיסאווי פריג': 7,000 חינוך מיוחד, מוסעים בירושלים בכלל, מתוכם 3,000 במזרח ירושלים.

<אוריאל אלבז: נכון.

עיסאווי פריג': הבנתי.

<קריאה: גם מזרח וגם מערב.

עיסאווי פריג': לא.

<שמעון אבני: 7,000.

<אברהם גיספאן: אני אסביר לך.

<אברהם גיספאן: יש ילדים ממזרח העיר שנוסעים גם למערב העיר.

יפעת שאשא ביטון: בסדר, לא משנה, אבל הם גרים במזרח ירושלים, זה מה שחשוב.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

עיסאווי פריג': יעני כמה ערבים מתוך ה-7,000?

עיסאווי פריג': אני אשאל את זה ככה.

<שמעון אבני: 3,000.

<שמעון אבני: 3,000.

עיסאווי פריג': בסדר.

יפעת שאשא ביטון: למה, אין ערבים במקומות אחרים בירושלים?

עיסאווי פריג': לא, הם מדברים ביניהם.

יפעת שאשא ביטון: לא, שנתחייב על זה עכשיו.

עיסאווי פריג': לא, הם מדברים.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

<אוריאל אלבז: בהמשך לדבר הזה, עיריית ירושלים הקימה מערך מלווים כדי לשפר את השירות ואת ההשגחה על הילדים בכל זמן הנסיעה.

<אוריאל אלבז: עיריית ירושלים מהשנה האחרונה מפעילה מערך של מלווים, שמופעל על ידינו, וזה בשונה ממה שהיה בעבר, שהמלווים היו מופעלים על ידי ההסעות עצמן.

<אוריאל אלבז: יכולת ה - - - שלנו הייתה נמוכה מאד עד אפסית.

<אוריאל אלבז: היום אנחנו עם מלווה בכל הסעה ואנחנו יודעים בצורה אמיתית זמנים, פעולות חריגות אם קורות בהסעה.

<אוריאל אלבז: אנחנו יודעים בצורה מאד ברורה מה קורה בהסעות האלה.

<אוריאל אלבז: ושוב, זה בהשקעה עצומה של עיריית ירושלים.

<אוריאל אלבז: אנחנו יצאנו למכרז במזרח.

<אוריאל אלבז: זאת השנה השנייה שאנחנו מפעילים עם המזרח האחרון שהיה.

<אוריאל אלבז: המכרז שיצא בא לפתור כמה בעיות מאד מבניות בהקשר הזה של ההסעות במזרח ירושלים.

<אוריאל אלבז: לא את הכל הצלחנו לפתור.

<אוריאל אלבז: יש לנו בעיה גדולה מאד עם מתמודדים במזרח.

<אוריאל אלבז: בוא נאמר אין מתמודדים במזרח.

<שמעון אבני: קבלנים?

<אוריאל אלבז: קבלנים.

<אוריאל אלבז: ואנחנו - - -

עיסאווי פריג': מה הבעיה?

<אברהם גיספאן: אין מתמודדים.

<אוריאל אלבז: אין מתמודדים מסיבות שלא ניכנס אליהן.

<שמעון אבני: לא ניגשים למכרזים.

<אוריאל אלבז: לא ניגשים למכרז, אוקיי?

<אוריאל אלבז: זה מערך הסעות מאד מאד גדול.

<אוריאל אלבז: לצערנו אנחנו לא מצליחים לפצל אותו לכמה מפעילים.

<אוריאל אלבז: יש התמודדות מאד מאד מסוימת.

<אוריאל אלבז: אנחנו עברנו קיץ מאד מורכב עם הסיפור הזה, מאחר שעלו חשדות לאי סדרים ובתוך האי סדרים האלה והקשיים בתוך החברה, עשינו כל מאמץ כדי להמשיך ולהפעיל את ההסעות האלה בצורה סדירה.

<אוריאל אלבז: יש לנו פה בעיה אמיתית עם חברות מפעילות במזרח העיר, שאנחנו גם במכרז המורכב הזה שיצאנו אליו בניסיון לפצל את זה, לא הצלחנו לפצל את זה.

<אוריאל אלבז: לא הצלחנו לפצל את זה.

יפעת שאשא ביטון: בוא רגע נשים את האצבע.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שחברות ההסעות כיום, מתוקף מה שהמציאות בעצם יצרה, הן חברות של תושבים מהמזרח?

<אוריאל אלבז: כן, שהם מסיעים את הגוש הגדול ששם בוא נאמר עיקר הבעיות שלנו.

<אוריאל אלבז: יש לנו את הבעיות - - -

עיסאווי פריג': אולי תפרט יותר.

עיסאווי פריג': אני באמת רוצה להבין בכדי לנסות לעזור.

יפעת שאשא ביטון: הוא אומר לך את זה מפורש.

עיסאווי פריג': לא, הוא בוחר את המילים - - -

יפעת שאשא ביטון: ומה שהוא לא פרש, אני פרשתי.

יפעת שאשא ביטון: הנה, אני לא בוחרת מילים, אני אומרת לך.

עיסאווי פריג': בסדר, שאני אבין.

יפעת שאשא ביטון: יש להם בעיה לגייס קבלנים שיבואו להתמודד במזרח מכל מיני סיבות שאנחנו יכולים לנחש אותן, או לא לנחש, להבין אותן.

יפעת שאשא ביטון: הקבלנים שהיום נמצאים שהם הם ברובם אנשים ממזרח ירושלים שמפעילים את מערך ההסעות.

יפעת שאשא ביטון: אולי אתם תוכלו לעזור, שהם יהיו קצת יותר ממושמעים ואחראים גם לילדים שלהם.

יפעת שאשא ביטון: והם עכשיו, גם שהם רוצים לפצל לצורך העניין כדי לרווח קצת את המערך שם, הם לא מצליחים כי אין מי שיעשה את זה.

יפעת שאשא ביטון: הוא אמר את זה ברחל בתך הקטנה.

עיסאווי פריג': יש כאן קבלנים שעוסקים בהסעות, בין הנוכחים?

<אוריאל אלבז: הוא לא נמצא כנציג ההסעות, הוא נמצא כנציג ארגון חברות ההסעה.

<אוריאל אלבז: הוא חבר הנהלה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

עיסאווי פריג': הבנתי.

יפעת שאשא ביטון: נשמע אותם אחר כך.

<אוריאל אלבז: בגדול אלה הבעיות האובייקטיביות שלנו.

<אוריאל אלבז: אנחנו בתוך מערך האילוצים הזה, מפעילים מערך מאד גדול כדי להבטיח וכדי לאפשר את התוצאה הכי טובה שאנחנו יכולים.

<אוריאל אלבז: ועדיין ישנן בעיות ואנחנו לא מתעלמים מהן.

<אוריאל אלבז: אמרתי, אחד מהאילוצים שלנו זה להפעיל בצורה יעילה את המערך הזנה, וכשיש לנו עיכובים לאורך הדרך, אנחנו מגיעים למצב שיש לנו מסלולים ארוכים.

<אוריאל אלבז: הפיצול הזה בעיקרו לא תמיד יכול לפתור את הבעיה, אבל בעיקרון זה גם הגדלת העלויות בצורה מאד מאד משמעותית, כשעיריית ירושלים כבר מממנת ב-50% את ההסעות האלה.

<אוריאל אלבז: זאת אומרת שאם אני לוקח הסעה, כשהממוצע שלנו היום בהסעות זה שמונה תלמידים, שזה לא גבוה, ואני צריך לפצל אותם לארבעה תלמידים, זאת אומרת שאני משלם רכב נוסף ומעלה את העלות שאני מסבסד כל ילד אחרי ההשתתפות של משרד החינוך בצורה מאד מאד מאד גבוהה.

<אוריאל אלבז: עם כל זאת, אנחנו לא נמנעים מלעשות את זה, במקרים שאנחנו מבינים שההיבט של העיכובים לאורך הדרך הוא מצומצם יחסית.

<אוריאל אלבז: ויש בעיה אמיתית של מסלול ארוך.

<אוריאל אלבז: אנחנו בהחלט מפצלים ויורדים גם מתחת לכך וסופגים את העלויות האלה.

עיסאווי פריג': יש לי שתי שאלות בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: רגע, סליחה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לגבי הסייעות.

יפעת שאשא ביטון: גם מזרח ירושלים, המלוות - - -

<אוריאל אלבז: מלווים.

יפעת שאשא ביטון: מלוות, מלווים.

יפעת שאשא ביטון: הם של הרשות המקומית?

<אוריאל אלבז: בהחלט.

יפעת שאשא ביטון: והם גם תושבי מזרח ירושלים גם כן?

<אוריאל אלבז: כן.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת ואני מבינה את המורכבות של הסיטואציה שאנחנו נמצאים בה, אבל אני אעלה בפניכם חשש.

יפעת שאשא ביטון: קשר השתיקה והצורך לשמור אחד על השני, אתם לא חוששים שהמידע לא מגיע אליכם עד הסוף?

יפעת שאשא ביטון: כי מעלה פה הגברת, ד"ר הדר ירדני, סוגיה של החלפת רכבים תוך כדי או כל מיני שטיקים שעושים באמצע.

יפעת שאשא ביטון: אני לא בטוחה שלמלווה יהיה את האומץ להתמודד מול נהג הסעות או חברת הסעות שהיא חיה איתם, ולבוא ולהציג את הדברים.

יפעת שאשא ביטון: סליחה על הישירות, אבל צריך להגיד את זה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן צריך פיקוח, לא צריך מלווה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: צריך פיקוח על ההסעות ובכל רשות מקומית יש אנשים.

יפעת שאשא ביטון: מה, הוא ייסע עם כל הסעה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: בדיוק.

<אוריאל אלבז: אני אומר בעניין הזה.

<אוריאל אלבז: אלף אנחנו נכנסנו להפעלה של המלאים רק ב-1 בספטמבר האחרון.

<אוריאל אלבז: לפני כן היינו ברמה של פיילוט ולא בהפעלה מלאה.

<אוריאל אלבז: אנחנו עושים תהליך מיון מאד מא'ד מסודר ומאד קפדני בעניין הזה.

<אוריאל אלבז: להגיד שאנחנו במאה אחוז - - -

יפעת שאשא ביטון: יכולים לשלוט בזה.

<אוריאל אלבז: עם כוח האדם שאנחנו רוצים ויכולים לשלוט, לא.

<אוריאל אלבז: אחד הפתרונות שאנחנו מקדמים כרגע ואנחנו כבר עם חברה שזכתה במכרז, זה להפעיל אפליקציה שכל מלווה בעצם עולה עם מכשיר להסעה ובאמצעות Gis אנחנו מפעילים מערך בקרה, שיודעים בכל רגע, כל הסעה בזמן אמת, איפה היא נמצאת, מי עלה ומי ירד.

<אוריאל אלבז: אנחנו הולכים להשקיע בזה המון כסף, אבל זה כדי לשפר את המערך הזה.

<אוריאל אלבז: זאת אומרת אנחנו מייצרים פתרונות שמעבירים אלינו יותר ויותר שליטה כדי לפקח על ההסעות האלה בצורה יותר טובה.

<אוריאל אלבז: החברה, החברות שעובדות באזור הזה יודעות את זה.

<אוריאל אלבז: זה מקשה עלינו מאד את ההתמודדות איתן, כי אנחנו יודעים שברגע שאנחנו מפעילים יותר פיקוח, אז כל מיני פוילישטיקים שיכולים להיות כדי לשפר את הרווחיות שלהם, או לצמצם את ההוצאות שלהם, זה הולך ומצטמצם.

<אוריאל אלבז: ברור לנו שעם הפעלת האפליקציה הזאת, אנחנו נעמוד באיזו שהיא סיטואציה חדשה.

<אוריאל אלבז: או שאנחנו מצליחים ואולי יהיה פה איזה שהוא סיוע לפצח את הסיפור הזה, שכמעט תמיד אנחנו מוצאים חברה אחת מתמודדת בגזרה, ואנחנו מצליחים להכניס יותר חברות ולהכניס תחרות בעניין הזה; או שתמשיך להיות לנו התמודדות קשה, אבל זה מה שיש לנו.

עיסאווי פריג': אוריאל, יש לי שתי שאלות, ברשותך.

יפעת שאשא ביטון: תודה אוריאל.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

עיסאווי פריג': בירושלים חיים 850,000 תושבים כמעט, מתוכם כמעט 300,000 ערבים, נכון?

עיסאווי פריג': זה לא דבר חדש.

עיסאווי פריג': 50 שנה הנתון הזה קיים בשטח.

עיסאווי פריג': האם במערך אצלכם בעירייה יש לך ממונה על ההסעות לחינוך מיוחד של החברה הערבית במזרח ירושלים?

<אברהם גיספאן: הוא יושב פה.

<אוריאל אלבז: יושב פה פאיז, הוא האיש שמטפל בכל מזרח העיר.

עיסאווי פריג': שנייה.

עיסאווי פריג': פאיז, אתה אחראי על ההסעות במזרח ירושלים, מאד חשוב לי לשמוע אותך.

עיסאווי פריג': השאלה השנייה, אוריאל, האם מספר התלונות שהמחלקה אצלכם מקבלת מהתושבים היהודים בירושלים זהה למערך התלונות של התושבים במזרח ירושלים?

<שמעון אבני: לדעתי היהודים מתלוננים יותר.

עיסאווי פריג': שנייה.

עיסאווי פריג': אני רוצה לשמוע.

עיסאווי פריג': אני רוצה לשמוע.

<קריאה: אני דווקא חושב שזה הפוך.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשמוע אם יש לך נתון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תשובה אמיתית ולא פוליטית.

עיסאווי פריג': לא, אני רוצה לעזור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא, כי מי שענה הוא לא צד בעניין הזה.

יפעת שאשא ביטון: הוא לא ענה פוליטית, זאת עובדה.

יפעת שאשא ביטון: יהודים מתלוננים יותר.

<שמעון אבני: זו עובדה.

<שמעון אבני: אני מקבל את התלונות.

<שמעון אבני: אני אומר לך שיש יותר תלונות מיהודים מאשר מערבים.

<שמעון אבני: עובדתית.

<שמעון אבני: לא פוליטית ולא כלום.

<שמעון אבני: עובדתית.

עיסאווי פריג': יש יותר?

עיסאווי פריג': לא, אנחנו לא דיון פוליטי, חברים.

<שמעון אבני: אני אומרת עובדתית, עובדתית.

יפעת שאשא ביטון: בסדר.

יפעת שאשא ביטון: רגע.

יפעת שאשא ביטון: אתה ממשרד החינוך, נכון?

יפעת שאשא ביטון: תיכף נעביר את רשות הדיבור למשרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: אוריאל, אתה רוצה להשיב על מה ששאל חבר הכנסת?

<אוריאל אלבז: בהחלט.

יפעת שאשא ביטון: אז רגע, תן לו להשיב, אחר כך נשמע את משרד החינוך.

עיסאווי פריג': יש לי עוד שאלה.

יפעת שאשא ביטון: רגע, כמה שאלות?

יפעת שאשא ביטון: שנייה.

<שמעון אבני: תיתן לו להשיב.

עיסאווי פריג': אני ביקשתי דיון.

יפעת שאשא ביטון: בסדר גמור, אבל דיון זה שגם הם ישיבו.

יפעת שאשא ביטון: אי אפשר לנהל דיון מונולוג.

עיסאווי פריג': אז נו, אז בואו נסגור את זה, נסגור את הבסטה ונלך.

עיסאווי פריג': יפעת, אני ביקשתי דיון.

יפעת שאשא ביטון: לא, אין שום בעיה.

עיסאווי פריג': אז זכותי גם לשאול את השאלות בכדי להבין.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת עיסוואי פריג', אני לא זוכרת שעצרתי אותך בכל השאלות עד עכשיו.

יפעת שאשא ביטון: יש דיון ויש מונולוג.

יפעת שאשא ביטון: כדי שלא ננהל רק מונולוג - - -

עיסאווי פריג': כן.

עיסאווי פריג': זה לא מונולוג, זה שאלות להבהרה.

יפעת שאשא ביטון: אז רגע, אתה תקבל את ההזדמנות לשאול את כל השאלות.

יפעת שאשא ביטון: לא תצא מפה עם שום שאלה ששמרת, אבל תן לנו רגע גם לשמוע.

יפעת שאשא ביטון: אוריאל, אתה רוצה להשיב?

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<אוריאל אלבז: רמת התלונות במערב היא יותר גבוהה.

עיסאווי פריג': יותר גבוהה.

<אוריאל אלבז: כן.

<אוריאל אלבז: ולמה?

<אוריאל אלבז: סוגיה של מודעות.

<אוריאל אלבז: בעיקר אני חושב שהבעיה היא סוגיה של מודעות, אבל שוב - - -

עיסאווי פריג': לא איחורים?

<קריאה: אתה יכול להתייחס לסוג התלונות שאתה מקבל?

<אוריאל אלבז: התלונות שלנו - - -

<קריאה: אתה מקבל תלונות שילדים חוזרים בחמש?

יפעת שאשא ביטון: סליחה, סליחה.

<אוריאל אלבז: בוודאי.

<אוריאל אלבז: גם תלונות על לוחות זמנים.

<אוריאל אלבז: זה אחד ההתמודדויות המרכזיות, מהדברים המרכזיים שאנחנו נאלצים להתמודד איתם – סוגיית לוחות הזמנים.

<אוריאל אלבז: תראו, זה לא סוד, חברים.

<אוריאל אלבז: ירושלים, גם בלי הסוגיה של המחסומים, שהיא מאד מורכבת, התנועה בה היא מאד קשה והיא נזילה מיום ליום.

יפעת שאשא ביטון: אני יכולה להעיד, רק לחזק רגע את הדברים שלך.

יפעת שאשא ביטון: התקיים פה דיון בנושא מערך ההיסעים גם בחינוך המיוחד, ואגב, גם לא רק בחינוך המיוחד והוועדה הזו ממש דנה בסוגיה הזו והתקבלו לא מעט פניות לא במזרח ירושלים, של ילדים שמתעכבים ומגיעים שעה ושעה וחצי ושעתיים מסיום הלימודים.

יפעת שאשא ביטון: ככה שזה לא משהו שהוא ייחודי רק למזרח.

יפעת שאשא ביטון: אבל כמו שאמרתי בהתחלה, גם מהדברים שקראתי, אין ספק שמזרח ירושלים הוא אתגר ייחודי בפני עצמו ואנחנו צריכים להתייחס אליו על פי המורכבות הייחודית שלו.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<אוריאל אלבז: אז המכרז האחרון בא להתמודד עם כמה דברים.

<אוריאל אלבז: פעם אחת עם סוגיית המפעילים ופעם שנייה עם רמת השירות.

<אוריאל אלבז: אנחנו קיצרנו את המסלולים בצורה חד משמעית, בדוק גם במזרח ירושלים לעומת מה שהיה לנו לפני שנתיים.

<אוריאל אלבז: אנחנו היום עם מסלולים יותר קצרים.

<אוריאל אלבז: האם זה הרמה שאנחנו לגמרי שואפים לה?

<אוריאל אלבז: אני אומר לך חד משמעית לא ואנחנו שואפים עוד לקצר את הדבר הזה.

<אוריאל אלבז: דרך אגב, בשנה הקודמת ובשנה הנוכחית, אנחנו עלינו ב-20 מיליון שקלים בהשקעה שלנו בהסעות בכלל, כדי להגדיל את השירות.

<אוריאל אלבז: וציינתי פה גם כן את הסוגיה של המלווים שאנחנו מפעילים אותה היום במאה אחוז ואת האפליקציה שאנחנו הולכים להשיק תוך חודשיים, ברמה של פיילוט; ובשנה הבאה בפרישה מלאה.

<אוריאל אלבז: יש לנו אתגר עצום בהסעות האלה.

<אוריאל אלבז: 17,000 זה אתגר עצום ובמזרח על אחת כמה וכמה.

עיסאווי פריג': לא, אתה תתמקד בהסעות לצרכים מיוחדים.

עיסאווי פריג': כשאתה אפילו אמרת 145 מיליון עלות ההסעות, אתה דיברת בכלל.

<אוריאל אלבז: נכון.

עיסאווי פריג': הדיון מתמקד בהסעות לבעלי צרכים מיוחדים.

עיסאווי פריג': תתמקד.

יפעת שאשא ביטון: במזרח ירושלים.

עיסאווי פריג': תתמקד שם, שנבין את התמונה.

<אוריאל אלבז: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: כל מה שאמרת רלבנטי גם למזרח ירושלים?

<אברהם גיספאן: בהחלט.

<אברהם גיספאן: ברשותכם, אני אוסיף רק מספר משפטים.

יפעת שאשא ביטון: אחר כך נשמע את פאיז.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

<אברהם גיספאן: יש לנו בעיה קשה מאד של תשתיות.

<אברהם גיספאן: לא בכדי אוריאל הזכיר שיש לנו 17,000 ילדים מוסעים, שמתוכם 9,000 או קרוב ל-10,000 במזרח, שזה הסעות רוויות, הסעות רגילות.

<אברהם גיספאן: התחבורה כל הזמן כועסים עלינו על כל רכב נוסף שאנחנו מכניסים, כי זה יוצר פקקים.

יפעת שאשא ביטון: תעצור שנייה.

יפעת שאשא ביטון: מה זה?

עיסאווי פריג': זה הצלצול של הטלפון.

יפעת שאשא ביטון: ביקשתי להשתיק.

יפעת שאשא ביטון: תתרגמו, אם מישהו לא הבין אותי.

<אברהם גיספאן: כי מה שקורה, מי שמכיר את מזרח את העיר ואתם מכירים טוב, כפי שציינתם, יש תשתיות קשות וכל רכב נוסף שנכנס בבוקר, זה יוצר עומסי תנועה ממש קשים.

<אברהם גיספאן: אז צי הרכב שנכנס, רק כדי לסבר את האוזן, כמה מאות אוטובוסים שמסיעים ילדים מקלנדיה, מכפר עקב, סילוואן וכו', בשביל להוציא אותם מחוץ לגדר לתוך זה, זה יוצר עומס תנועה וגם מכביד על ההסעה של הילדים בחינוך המיוחד.

<אברהם גיספאן: אין אפס.

<אברהם גיספאן: גם אם הייתי מוציא את כל ההסעות הרגילות, יש עומסי תנועה קשים בכלל - - -

עיסאווי פריג': זה אליבי טוב, אבל אני מבין אותו.

עיסאווי פריג': בסדר.

<אברהם גיספאן: לא, לא, בגלל התשתיות הקשות.

<אברהם גיספאן: היום התשתיות, אין - - -

יפעת שאשא ביטון: זה אמיתי, מה?

עיסאווי פריג': זה אמיתי, אני יודע.

יפעת שאשא ביטון: אפילו אני נתקלתי.

<אברהם גיספאן: לא רק זה.

<אברהם גיספאן: יש לא מעט כבישים פרטיים שאנשים בונים בית, עושים כביש פרטי שלי אסור להכניס רכב, אפילו עם מעלון, כדי להוציא ילד מהבית, כי הכביש הוא לא תקני וזה יוצר מצב כזה שאני מבקש מהורה תוריד את הילד, כי אסור לי להיכנס לכביש שלך, עם כל הקושי שיש לנו בזה.

<אברהם גיספאן: זה לא קל לנו להגיד.

<אברהם גיספאן: השנה גם הוספנו 4 מפקחים במזרח העיר, שיפקחו על מה שנעשה במזרח העיר.

<אברהם גיספאן: אני אומר, אנחנו מנסים כל הזמן לשפר.

<אברהם גיספאן: יש לנו בעיות של המחסומים.

<אברהם גיספאן: פתרנו עם מפקדי העוטף, שיאפשרו מעבר חופשי לרכבים שלנו, אבל מה, הרכבים שלנו מגיעים לפקקים ובפקקים הם עומדים.

<אברהם גיספאן: כשמגיעים למחסום, אז יש להם דרך עוקפת, אבל הפקקים עד המחסום זה זמן.

עיסאווי פריג': ברשותך יפעת.

עיסאווי פריג': תראה, אוריאל התחיל במחדל עם חברות ההסעה ואני מקבל את זה, אגב.

עיסאווי פריג': תושבי מזרח ירושלים הם לא טלית שכולה תכלת.

עיסאווי פריג': יש את הקומבינאטורים ויש ויש.

עיסאווי פריג': ואתה השלמת עם המחדל השני, שזה התשתיות.

עיסאווי פריג': שתי הסיבות האלו גורמות לכל הסאגה הזאת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כן, ושתיהן באחריות העירייה.

יפעת שאשא ביטון: מה זה באחריות העירייה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני לא מדבר על הדרך הפרטית, אבל התשתיות בכלל, זה לא אחריות העירייה?

<אברהם גיספאן: בוא אני אסביר לך משהו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המכרזים של ההסעות זה לא באחריות העירייה?

יפעת שאשא ביטון: המכרזים של - - -

עבד אל חכים חאג' יחיא: הפיקוח על הרכבים הוא לא באחריות העירייה?

יפעת שאשא ביטון: רגע, חבר הכנסת חאג' יחיא.

יפעת שאשא ביטון: אני פתחתי את הדיון בצורה מאד מאד בוטה כלפי הרשות המקומית, לא חסכתי שום מילה.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו כשאנחנו קצת פותחים את זה אני מגלה שיש פה די מאמצים.

יפעת שאשא ביטון: נכון שהם אחראים לפקח על ההסעות, אני לרגע לא מורידה מהם את האחריות, אבל בוא רגע לא ננקה גם את כל בעלי ההסעות שבאים ועושים שטיקים על הגב של הילדים ולא תמיד אפשר למצוא אותם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסדר, אבל מי מעסיק אותם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה העירייה שצריכה להעסיק פקחים שידאגו.

יפעת שאשא ביטון: בסדר, רגע - - -

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה אני העסקתי בטייבה פקחים?

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת, אבל הוא אומר, הוא מעסיק פקחים.

יפעת שאשא ביטון: הוא שם סייעות מטעם הרשות כדי שחברת - - -

עבד אל חכים חאג' יחיא: הסייעת זה לא פקח.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אף פעם היא לא הפקח.

יפעת שאשא ביטון: רגע, רגע.

יפעת שאשא ביטון: הוא מדבר על פקחים נוספים שהם שמו במזרח ירושלים.

יפעת שאשא ביטון: הוא מדבר על מלוות מטעם הרשות, כדי שחברת ההסעות לא תעשה עוד פולישטיקים.

יפעת שאשא ביטון: הוא מדבר על אפליקציה שהם מכניסים.

יפעת שאשא ביטון: נכון, יש אתגרים ומורכבות, ההתמודדות היא לא פשוטה.

יפעת שאשא ביטון: אומרת את זה גם הרשות בעצמה.

יפעת שאשא ביטון: ברור שאנחנו חייבים למצוא פתרון ולראות איך אנחנו אוכפים את זה, אבל בינתיים אני רואה שכן יש איזה שהוא רצון להפעיל כל מיני צעדים כדי שאנחנו נמזער את התופעה הזו.

יפעת שאשא ביטון: ואגב, לא הייתי חוסכת שום מילה מאותם קומבינאטורים בחברות ההסעות, שעושים את זה על הגב של הילדים.

יפעת שאשא ביטון: לא יזיק.

יפעת שאשא ביטון: אמר את זה חבר הכנסת עיסוואי פריג', בואו נכניס גם אותם לתוך המשוואה.

עיסאווי פריג': זה לא משחרר אתכם מהאחריות.

יפעת שאשא ביטון: לא, לא, חס וחלילה.

יפעת שאשא ביטון: חס וחלילה.

יפעת שאשא ביטון: אמרתי.

<אברהם גיספאן: אני רוצה להוסיף משפט.

<אברהם גיספאן: אני לא בכובע של תשתיות או משהו כזה, אבל בגלל שעיריית ירושלים מתמודדת עשרות שנים, אי אפשר לעשות תשתית נורמאלית במזרח העיר בגלל הבתים שגרים בסמיכות לכבישים.

<אברהם גיספאן: גם מדרכות אי אפשר לסלול שם.

<אברהם גיספאן: יש בעיות קשות שם.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

<אברהם גיספאן: אני לא בא להגן.

<אברהם גיספאן: זה כמו שהיום העירייה רוצה לבנות בתי ספר או מבני חינוך ואין מגרשים.

עיסאווי פריג': כמה פקחים יש לכם במערך?

<אברהם גיספאן: ארבעה במזרח העיר.

יפעת שאשא ביטון: ארבעה במזרח ירושלים.

יפעת שאשא ביטון: הוא אמר את זה.

עיסאווי פריג': ארבעה במזרח ירושלים, וזה מספיק לכסות את הכל?

<אברהם גיספאן: יש סוף.

<אברהם גיספאן: יש גבול.

<אברהם גיספאן: ארבעה במערב העיר, ארבעה במזרח העיר.

<אברהם גיספאן: כמה אני יכול?

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: פאיז, אתה רוצה לומר משהו?

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: חשוב לחברי הכנסת לשמוע גם את קולך.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

עיסאווי פריג': חשוב לשמוע אותך, כי אתה תושב מזרח ירושלים.

עיסאווי פריג': אמור לייצר את התושבים.

יפעת שאשא ביטון: בוא תן לו.

יפעת שאשא ביטון: מה אתה עושה לו שאלות מנחות עכשיו.

<פאיז עמירה: איחנה פי אל - - -

יפעת שאשא ביטון: בעברית, שאני אבין אותך.

<פאיז עמירה: בסדר.

<פאיז עמירה: אנחנו בעיריית ירושלים יש לנו שיתוף פעולה מלא עם הורי התלמידים ונציגי הורי התלמידים מאד פעילים ועובדים עבודה יפה.

<פאיז עמירה: לדוגמא מר שבאנה, מר סאר, שהמשרד שלנו פתוח לכל תלונה ומיד כשאנחנו מקבלים תלונה, אנחנו מנסים עד כמה שאפשר לפתור את הבעיה הזאת.

<פאיז עמירה: אפילו שבאנה באים ללא תיאום ויש צורך לצאת לשטח, אני יורד איתו מיידית והולכים לבדוק את הבעיה.

עיסאווי פריג': אבל עמותת קשר כותבת אחרת.

<פאיז עמירה: שנייה.

<פאיז עמירה: עכשיו בעמותת קשר, בהתחלת השנה היה כמה דברים שאנחנו לא היינו מתוכננים להם.

<פאיז עמירה: למשל לפני 20 יום, או 25 יום, זכינו – אני אומר זכינו – העירייה – לשכור בתי ספר חדשים.

<פאיז עמירה: בתי הספר האלה ביקשו הסעות.

<פאיז עמירה: אז בתוך 20 יום, 15 יום, 30 יום, זה לא קל להוסיף כמעט כ-300 תלמידים.

<פאיז עמירה: לזה צריך תכנית.

<פאיז עמירה: ובכל זאת הכנסנו אותם, כדי לא להשאיר אותם.

יפעת שאשא ביטון: כנראה הם יכלו לבחור.

יפעת שאשא ביטון: אתם יכולתם בעצם להגיע לעוד בתי ספר חדשים שלא היו ברשימה שלפני כן.

<פאיז עמירה: שלא היו ברשימות, כ-300 תלמידים בסיידי.

יפעת שאשא ביטון: שיכלו להגיע לבתי ספר חדשים שהם לא היו מורשים להגיע אליהם לפני כן.

<פאיז עמירה: בדיוק.

<פאיז עמירה: אז זה צריך להיות לפני הזמן, אבל בגלל המציאות של מזרח העיר ועליית התלמידים בכל רגע ורגע, הצטרכנו.

<פאיז עמירה: זו כמות התלמידים.

<פאיז עמירה: כאשר מכניסים אותם בתחילת השנה, זה לא קל.

<פאיז עמירה: זה צריך קצת זמן עד שנתמודד עם זה.

<פאיז עמירה: יש למשל עוד ילדים, אדוני, בחינוך המיוחד.

<פאיז עמירה: למשל בכפר עקב או בשועפאט אין אף בית ספר לחינוך מיוחד שם.

<פאיז עמירה: מביאים ילדים מכפר עקב עד בית צפפה.

<פאיז עמירה: אתה תגיד לי, אדוני, כמה זמן ייקח עד שאתה תביא את הילדים לשם?

<פאיז עמירה: עכשיו, נכון שבמחסום עזרנו לנו לתת לנו מקום מיוחד להסעת התלמידים, אבל מכפר עקב עצמו עד שתגיע למחסום, זה מעבר כמעט לכל רכבי הפלסטינאים שבאים מכל הצפון לדרום.

עיסאווי פריג': כמה תלמידים בעלי צרכים מיוחדים יש בכפר עקב?

<פאיז עמירה: יש בערך בין 100 ל-120 תלמידים.

עיסאווי פריג': ולא צריך בית ספר ל-120?

<פאיז עמירה: לא, לא, לא ככה.

<פאיז עמירה: זה - - -

עיסאווי פריג': זה אבסורד.

יפעת שאשא ביטון: מה שהם אוספים.

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל אתה צריך להבין שיש אפיונים שונים.

יפעת שאשא ביטון: גם כשנוסעים ה-120 ילדים, זה עם אפיונים שונים.

<פאיז עמירה: מדובר על כמה סוגים.

<אברהם גיספאן: יש אוטיסטים, יש - - - -

<פאיז עמירה: אני אמשיך.

<פאיז עמירה: יש פיגור קל, פיגור בינוני, פיגור קשה.

יפעת שאשא ביטון: הם נוסעים למוסדות שונים.

<פאיז עמירה: נכים.

עיסאווי פריג': אז 120 מכפר עקב, בסך הכל?

<פאיז עמירה: בסך הכל מחולקים לכל הכפר.

יפעת שאשא ביטון: אם היה בית ספר לא כולם היו נכנסים לשם, כי כל אחד שייך למסגרת אחרת.

<פאיז עמירה: הפקק הוא לא בידיים שלנו, כי באים בתוך הרכב, עד שמגיעים למחסום, כל הרכבים של הרשות הפלסטינית שמגיעים מצפון לדרום.

עיסאווי פריג': אבל יש תלונות לא רק מכפר עקב, איפה שיש מחסום.

עיסאווי פריג': יש ממחנה הפליטים שועפאט.

<פאיז עמירה: בדיוק.

<פאיז עמירה: אני אמשיך.

עיסאווי פריג': יש תלונות מסילוואן.

<פאיז עמירה: ניקח למשל מחנה פליטים.

יפעת שאשא ביטון: הוא נותן לך דוגמאות.

<פאיז עמירה: באופן כללי כל פנייה שמגיעה אלינו, שאנחנו יודעים עליה, אנחנו מנסים לפתור אותה.

<פאיז עמירה: למשל אני אתן לך דוגמאות על כמה דברים שאנחנו עשינו לתושבי מזרח ירושלים.

<פאיז עמירה: למשל בשופעט יש מימבה שופעאט שמחולק לראס חמיס וראס שחאדה, מימבה שועפאט עצמו.

<פאיז עמירה: דחאת אל סאלם, כל מיני דברים.

<פאיז עמירה: הרבה תושבים גרים שם והכביש הוא קצר ובכל זאת הוא רק מכניס רכבים קטנים, לא מאפשר להביא רכבים גדולים.

<פאיז עמירה: לטובתם של התושבים הביאו רכבים קטנים.

<פאיז עמירה: מביאים ילדים - - -

יפעת שאשא ביטון: מתוך הכפר החוצה לתוך הרכב?

<פאיז עמירה: מתוך הכפר עד המחסום עצמו ומפעילים - - -

עיסאווי פריג': נקודת איסוף.

<פאיז עמירה: אדוני, אתה שומע?

<פאיז עמירה: ומפעילים גם רכבים, אוטובוסים גדולים ולוקחים ומפזרים אותם לבית הספר.

<פאיז עמירה: עוד דוגמא שהייתה רב בשבוע שעבר, ששמענו שיש ילדה שקוראים לה ל"ע - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אנחנו לא אומרים שמות ושלא יהיה בפרוטוקול בבקשה, בסדר?

<פאיז עמירה: ילדה, ששמענו שהיא עברה מרכב רגיל למעלון.

<אברהם גיספאן: כיסא גלגלים.

<פאיז עמירה: המעלון דורש שיהיה לו רכב גדול, בגלל שהוא צריך להכניס כסא.

<פאיז עמירה: אז הרכב הגדול לא מאפשר להגיע עד הבית של התלמידה הזאת.

<פאיז עמירה: הלכנו וחיפשנו איזה שהוא דבר שהוא גם לא במכרז.

<פאיז עמירה: אדוני, הלכנו וחיפשנו מונית עם מעלון.

<פאיז עמירה: מונית מעלון היא מונית קטנה, אבל היא מאפשרת להכניס ילד אחד.

<פאיז עמירה: נכון, דני?

<פאיז עמירה: ילד אחד בתוך - - -

עיסאווי פריג': ידידי, המצב במזרח ירושלים מצוין, אתה מרוצה?

<פאיז עמירה: לא, לא, תן לי.

<פאיז עמירה: אני לא אמרתי ככה.

יפעת שאשא ביטון: בכלל לא.

יפעת שאשא ביטון: הם לא אמרו את זה, אבל אי אפשר גם להגיד שאין פה השתדלות.

<פאיז עמירה: הממונים שלי אמרו לך שאנחנו לא פתרנו - - -

עיסאווי פריג': אני רוצה לשמוע ממך.

יפעת שאשא ביטון: אגב, ההיסעים של החינוך המיוחד בכל הארץ הם לא מזהירים.

יפעת שאשא ביטון: שלא נתבלבל.

<פאיז עמירה: כל מה שאנחנו יודעים עליו, אנחנו מנסים.

<פאיז עמירה: לא כל דבר אפשר לפתור.

<פאיז עמירה: אתה יודע, התשתיות, אתה מכיר, סיפרו לך.

<פאיז עמירה: זה המצב שלנו.

עיסאווי פריג': אתה אומר שאתם עושים את המקסימום.

<פאיז עמירה: נכון, מנסים לפתור את כל הבעיות.

<אוריאל אלבז: אנחנו כל הזמן בתהליך של שיפור.

<אוריאל אלבז: אנחנו בודקים את עצמנו.

<אוריאל אלבז: אנחנו יודעים מה היה מצבנו לפני שנתיים, אנחנו יודעים מה היה מצבנו לפני שנה.

<אוריאל אלבז: אנחנו כל הזמן משפרים את עצמנו.

<אוריאל אלבז: מניתי פה כמה סיבות אמיתיות שקשה לנו לפצח אותן, ועם זה אנחנו צריכים להוציא את המקסימום.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשמוע ברשות

יפעת שאשא ביטון: כם את משרד החינוך ואחר כך את קשר.

יפעת שאשא ביטון: במשפט, כי לא יהיה לנו זמן לשמוע את האחרים.

<פאיז עמירה: אני מזמין אותך אדוני, וגם את האדון חאג' יחיא ומי שצריך, לבוא לשטח.

יפעת שאשא ביטון: אתה רואה, הזמינו אותך.

<פאיז עמירה: למקום.

עיסאווי פריג': אם אני אבוא, לא טוב.

<פאיז עמירה: לא.

<פאיז עמירה: אני מזמין אותך.

<אברהם גיספאן: נתמודד עם זה.

יפעת שאשא ביטון: אין לדעת.

עיסאווי פריג': אני מכיר את העניינים.

עיסאווי פריג': אני חושב - - -.

עיסאווי פריג': טוב, לא.

עיסאווי פריג': נשמע קודם כל.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה פאיז.

יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך, בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: שמעון אבני.

<שמעון אבני: אני אגיד כמה דברים בקצרה.

<שמעון אבני: קודם כל אנחנו כמשרד החינוך רואים את העירייה כאחראית הבלעדית להסיע את הילדים.

<שמעון אבני: ילדי מזרח ירושלים זכאים להסעה בדיוק כמו כל ילד אחר במדינת ישראל לצורך העניין.

<שמעון אבני: כל אחד על פי סוג הלקות שלו, מהבית לבית הספר, מבית הספר הביתה.

<שמעון אבני: על זה אין חילוקי דעות.

<שמעון אבני: זה מופיע בחוזרי המנכ"ל שלנו ובהתאם לזה אנחנו פועלים.

<שמעון אבני: כשאני מסתכל על הדף הזה שחילקתם, אני אומר לכם, הוא לא חריג.

<שמעון אבני: אם ניקח כל רשות אחרת במדינת ישראל - ויושבים פה אנשים - יש לנו את הבעיות האלה באמת של זמנים, של איחורים לבתי ספר.

יפעת שאשא ביטון: של מוסדות חינוך מרוחקים, נכון.

<שמעון אבני: של ילדים שרוצים הסעות נפרדות.

<שמעון אבני: זאת זה מאפיין.

<שמעון אבני: זה לא משהו חדש למזרח, זה מאפיין את כל היישובים, גם במגזר הערבי, גם במגזר היהודי.

<שמעון אבני: הבעיות האלה הן אותן בעיות.

<שמעון אבני: במשרד החינוך יש ועדת חריגים.

<שמעון אבני: זאת אומרת אם יש בעיה, ואת זה צריכה להוביל העירייה.

<שמעון אבני: אני לא יודע, לא מכיר עד הסוף את הבעיות, אבל אני מבין שכנראה לקצר את לוחות הזמנים – ויתקנו אותי אנשי העירייה – כנראה מאד קשה בגלל סיבות אובייקטיביות, שהן לא קשורות בנו או בקבלנים או בעירייה.

<שמעון אבני: יש מחסומים, יש דרכים מורכבות, יש בנייה, תשתיות לא מותאמות.

<שמעון אבני: לכן כנראה משך זמן ההסעה נובע מהבעיות האלה.

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל שמעון, אני מסכימה עם מי שאתה אומר, אני מקבלת.

יפעת שאשא ביטון: מה זה מקבלת?

יפעת שאשא ביטון: אני לא משלימה עם זה, אבל אני מבינה בהחלט את הדברים.

יפעת שאשא ביטון: יחד עם זאת, כשמדובר על ילדה או על ילד שמחכים שעה וחצי, זה פתיר.

<שמעון אבני: אז רגע, הנה, אני נכנס לזה עכשיו.

יפעת שאשא ביטון: כי אני מבינה את משך הנסיעה מרגע שאספו אותה, בגלל כל מיני בעיות אובייקטיביות.

יפעת שאשא ביטון: קשה לי להבין את זה שמגיעים אליה שעה וחצי אחרי.

יפעת שאשא ביטון: זה פתיר.

<שמעון אבני: אז אני נכנס לזה.

<שמעון אבני: תראי, ממה שאני מסתכל כאן, יש פה שעות סיום של לימודים.

<שמעון אבני: עוד פעם, לא בדקתי את זה לעומק, אבל יש פה הרבה שעות סיום של לימודים שהן לא על פי מערכת השעות של משרד החינוך.

<שמעון אבני: זאת אומרת אני - - -

יפעת שאשא ביטון: שמשרד החינוך יתערב.

עיסאווי פריג': בחינוך המיוחד זה ככה.

<שמעון אבני: לא נכון.

עיסאווי פריג': מה?

עיסאווי פריג': למה?

<שמעון אבני: לא נכון.

<שמעון אבני: זה לא ככה בחינוך המיוחד.

<שמעון אבני: לא כל הורה יכול להחליט מתי הילד יסיים.

<שמעון אבני: אני אומר לך.

<שמעון אבני: למשל אוטיסטים צריכים ללמוד עד רבע לחמש בערב ואז מגיעה ההסעה.

<שמעון אבני: אם לצורך העניין הילד יוצא בשלוש מבית הספר, אז צריך לבדוק אחד משניים.

<שמעון אבני: או שבית הספר באמת מסיים ללמוד בשלוש, מה שקשה לי להאמין, כי זאת תכנית שמשרד החינוך משלם לגביה כסף והוא צריך להישאר במסגרת החינוכית עד רבע לחמש.

יפעת שאשא ביטון: בגלל זה אני אומרת שמשרד החינוך צריך להתערב ולפקח על בתי הספר האלה.

<שמעון אבני: אז אני אומר ואנחנו צריכים לבדוק את הדברים האלה.

<שמעון אבני: יש פה דברים שהם לא רק הסעות.

<שמעון אבני: שהם נושאים פדגוגיים.

<שמעון אבני: ילדה שמסיימת ללמוד באחת בחינוך המיוחד, זה לא נכון.

<שמעון אבני: זה לא צריך להיות.

<שמעון אבני: היא לא אמורה.

<שמעון אבני: לכן היא מחכה שעה וחצי.

<שמעון אבני: אז זה דברים שאנחנו צריכים לבדוק אותם.

<שמעון אבני: אני אבדוק אותם.

עיסאווי פריג': לא קיבלת כאן תלונות לצורך ועדת חריגים?

<שמעון אבני: לוועדת חריגים לא.

עיסאווי פריג': לא?

<שמעון אבני: לא.

<שמעון אבני: עכשיו תראה, אני אומר שוב פעם, אם יעלה לוועדת חריגים, גיספאן יודע, אם יעלה לוועדת חריגים – אנחנו נדון.

<שמעון אבני: אנחנו לא יכולים לתת לכל ילד הסעה פרטית.

<שמעון אבני: אנחנו לא יכולים.

<שמעון אבני: כמו שאתה אומר, זה לא יכול להיות.

<שמעון אבני: יש תחנות.

<שמעון אבני: בכל הארץ אנחנו פועלים בשיטה של איסוף.

<שמעון אבני: במקום שיש בעיה, ילד שהוא מאד קשה, שתציג הרשות, ילד שהוא מאד קשה וצריך להסיע אותו במונית ספיישל, אני אומר לך - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, לא, סליחה, קשה לי לקבל את זה ואני אומר לך למה.

יפעת שאשא ביטון: ואני מדברת מידיעה, לא מספקולציות ולא מתחושות בטן.

יפעת שאשא ביטון: אני גם יכולה לתת דוגמא את מה שבקריית שמונה יצא לי להיות מופקדת עליו וגם בכפר ורדים, ששם זה בכלל מערך מטורף, כי זה יישוב מבודד, הוציא לכל הזרועות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו בנינו מסלולים באופן כזה שההסעה עוברת לצורך העניין מהמקום שמסיים מוקדם יותר למקומות שמסיימים מאוחר יותר.

<שמעון אבני: בסדר.

<שמעון אבני: ככה זה עובד, נכון.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

יפעת שאשא ביטון: כי כמו שאתה אמרת, המוסדות השונים מסיימים בשעות שונות, כל אחד על פי האפיון שלו ולכן צריך לבנות את זה בצורה סדורה כזו.

יפעת שאשא ביטון: אי אפשר ליצור מצב שבו ילדים מחכים הרבה מעבר לשעת הסיום.

יפעת שאשא ביטון: אגב, הם גם ללא השגחה שם.

יפעת שאשא ביטון: מי משגיח עליהם שם?

<שמעון אבני: לא, לא, רגע, רגע, גברתי יושבת הראש, אני אומר לך שילד, על פי חוזר מנכ"ל - - -

<קריאה: המוסדות.

יפעת שאשא ביטון: כן?

יפעת שאשא ביטון: המנהלת - - - אותם?

<שמעון אבני: על פי חוזר מנכ"ל, ילד לא יחכה יותר מחצי שעה בבית הספר.

<שמעון אבני: למה?

<שמעון אבני: משום שילד בחינוך המיוחד יש לו סייעת.

<שמעון אבני: היא צריכה להגיע חצי שעה לפני תחילת הלימודים ולקלוט אותו עד חצי שעה.

<שמעון אבני: זאת אומרת לצורך העניין בשבע וחצי אמורה להגיע ההסעה.

<שמעון אבני: בתוך פרק הזמן הזה הסייעת קולטת אותו לבית הספר וחצי שעה אחרי סיום הלימודים, כדי לאפשר את הסבב הזה.

<שמעון אבני: אז ילד שמחכה פה שעה וחצי, לא בסדר.

<שמעון אבני: אני אומר לך על הסף, אני לא מנסה פה לספר סיפורים.

<שמעון אבני: על הסף, לא בסדר.

עיסאווי פריג': שמעון, אני אמקד אותך בשאלות שנספיק, ברשותך, יפעת.

עיסאווי פריג': אלף אני שמעתי מראזי, ששאלתי אותי לגבי כפר עקב והשכונות שמעבר לחומה, הרי כפר עקב ברמאללה.

<שמעון אבני: אני יודע.

עיסאווי פריג': כשנכנסים לכפר עקב זה סיפור.

עיסאווי פריג': כששמעתי 120 תלמידים, מה היתכנות להקמת בית ספר מיוחד – עלות מול תועלת, אם אתה משליך על כל מערך ההסעות להקים בכפר עקב, או במחנה הפליטים שועפאט.

עיסאווי פריג': האם נבדק מערך הייתכנות?

<שמעון אבני: זה לא תחום שבאחריותי לבנות בתי ספר.

עיסאווי פריג': בסדר, זה אחד.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת לך שזה מורכב, כי גם אם ייבנה בית ספר - - -

עיסאווי פריג': 120 תלמידים?

יפעת שאשא ביטון: לא, לא, אבל הסברתי לך.

יפעת שאשא ביטון: גם אם ייבנה בית ספר אחד, עזוב, אני באה משם.

יפעת שאשא ביטון: גם אם ייבנה בית ספר אחד ונניח שהוא ייתן מענה לספקטרום קצת יותר רחב, עדיין הוא לא נותן מענה לכל 120 הילדים.

עיסאווי פריג': אבל הוא ייתן מענה לחלק גדול.

יפעת שאשא ביטון: מה, אתה תפתח בית ספר ל-20 ילדים?

עיסאווי פריג': לא, לחלק גדול.

יפעת שאשא ביטון: למה, כולם אוטיסטים או עם בעיות רגשיות או עם עיצוב התנהגות או ברצף אחר על הספקטרום?

עיסאווי פריג': כן, ייתן מענה לחלק גדול.

יפעת שאשא ביטון: לא, אני אומרת לך, עיסוואי, זה מורכב.

יפעת שאשא ביטון: זה מורכב.

יפעת שאשא ביטון: מוציאים הסעות שלמות, מערכים שלמים.

עיסאווי פריג': אני אחדד את שאלתי, ענת.

יפעת שאשא ביטון: יפעת.

עיסאווי פריג': סליחה, יפעת.

עיסאווי פריג': אני אחדד את שאלתי.

יפעת שאשא ביטון: אני אבדוק למה אני ענת בשבילך כל הזמן.

עיסאווי פריג': כן.

עיסאווי פריג': האם אי בניית בתי ספר לחינוך מיוחד בשכונות האלה, נובע ממדיניות עירייה, מדיניות משרד הפנים, החינוך, לא לבנות כי השטח הזה מיועד לפלסטין העתידית?

<שמעון אבני: אני - - -

עיסאווי פריג': אני שואל שאלה.

<שמעון אבני: אני לא יודע לענות על זה.

<אוריאל אלבז: אני מוכן להתייחס.

עיסאווי פריג': אני שואל וממקד.

עיסאווי פריג': האם זה מדיניות בשכונות האלה?

יפעת שאשא ביטון: נסלח לך פעמיים.

יפעת שאשא ביטון: פעם אחת על זה שקראת לי ענת ופעם אחת על זה שפקפקת בתשובה המקצועית שלי, אבל אני אתן להם לענות.

יפעת שאשא ביטון: והנה, גם רחלי ממשרד החינוך תוכל להתייחס.

עיסאווי פריג': ואני איגדתי את השאלות כולן, שתענו עליהן, משרד החינוך.

עיסאווי פריג': שמעון, תתייחס.

יפעת שאשא ביטון: רגע, בוא ניתן לו, אחרת קשר לא יוכלו לדבר.

עיסאווי פריג': אני רוצה לגמור את השאלות.

עיסאווי פריג': שמעון, אתה התייחסת - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל לא קיבלת תשובה על מה ששאלת מקודם.

עיסאווי פריג': טוב, איך שאתם רוצים.

<אוריאל אלבז: אני חושב שזה מאד יעניין אותך.

עיסאווי פריג': בבקשה.

<אוריאל אלבז: עיריית ירושלים קיבלה החלטה אסטרטגית לפני שנתיים, לצמצם את הפער בכיתות לימוד בעיר בכלל.

<אוריאל אלבז: אנחנו עשינו בדיקות עומק כדי להבין מה הפערים שלנו ואנחנו יודעים שהפער שלנו במזרח, בלי לנגוע בכל המוכשר, בכמה הנחות עבודה, אנחנו מגיעים למחסור של 1,700 כיתות.

<אוריאל אלבז: אנחנו היום נמצאים בתהליך מאד מאד מואץ של תכנון מוסדות חינוך.

<אוריאל אלבז: אנחנו משקיעים בסביבות 80 מיליון שקלים בשנה שכירויות במזרח העיר.

<אוריאל אלבז: אנחנו מתקשים למצוא מבנים מתאימים לשכור אותן, בדרך כלל - - -

עיסאווי פריג': למה אתם לא בונים?

<אוריאל אלבז: אז אנחנו נערכים לבנייה.

<אוריאל אלבז: הבעיה שלנו זה מחסור בקרקעות.

<אוריאל אלבז: גם קרקעות שנמצאות אצל הווקף.

<אוריאל אלבז: יש לנו קרקעות שאנחנו מקבלים מהווקף לבנייה - - -

עיסאווי פריג': למה לא בונים?

עיסאווי פריג': למה שוכרים בתי ספר?

<אוריאל אלבז: כי בית ספר לוקח לתכנן ולבנות שלוש שנים, בהנחה שיש לך קרקע.

<אוריאל אלבז: אנחנו לא רוצים אפילו לחכות את השלוש שנים האלה ואנחנו במאמצים אדירים לשכור מבנים כל הזמן ואנחנו משקיעים היום סדר גודל של 80 מיליון שקלים בשכירויות, שאנחנו יודעים - - -

עיסאווי פריג': ב-50 השנים האחרונות כמה בתי ספר במזרח העיר?

יפעת שאשא ביטון: אבל זה לא הדיון.

<אוריאל אלבז: אני יכול להגיד לך - - -

עיסאווי פריג': רק הוא נמשך.

עיסאווי פריג': אני מכיר את הבעיה.

עיסאווי פריג': לא כדאי לא להיכנס לשם.

<אוריאל אלבז: אני מוכן להתמודד איתך בכל רמה בעניין הזה.

עיסאווי פריג': לא, לא כדאי.

<אוריאל אלבז: אני אומר לך, מאחר שאני מופקד על התחום הזה היום, אנחנו נמצאים כיום עם 1,000 כיתות בקנה, מתוכננות ומקודמות.

<אוריאל אלבז: יש לי בית ספר שאני רוצה להתחיל לבנות אותו ולא נותנים לי בג'בל מוכבר.

<אוריאל אלבז: פשוט לא נותנים לי להתחיל לבנות אותו.

<אוריאל אלבז: בית ספר של 24 ועוד אגף שאני משלים שם של עוד 12 כיתות, לא נותנים לי להתחיל לבנות אותו בג'בל מוכבר.

<אוריאל אלבז: אני אשמח אם תהיה עזרה בעניין הזה.

<אוריאל אלבז: אנחנו נערכים לבנייה מאד מאסיבית.

<אוריאל אלבז: יש לנו הבנות והסכמים עם משרד החינוך.

עיסאווי פריג': דווקא בג'בל מוכבר?

<אוריאל אלבז: אדוני שאל שאלה ואני רוצה לענות, כי אני חושב שזה מאד חשוב.

יפעת שאשא ביטון: יש לך השגה?

יפעת שאשא ביטון: אתה רוצה לומר?

<אוריאל אלבז: יש לנו היום הבנה מאד ברורה עם משרד החינוך, שכל בית ספר שאנחנו נבשיל את התכנון שלו במזרח העיר, לא תהיה בעיה תקציבית.

<אוריאל אלבז: אנחנו מתקדמים שם בקצב מאד מהיר ו - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל זה נותן מענה לחינוך המיוחד?

עיסאווי פריג': וכמה בתי ספר בניתם ב-50 שנה?

יפעת שאשא ביטון: די, זה לא רלבנטי, שנייה.

יפעת שאשא ביטון: אני לא נכנסת לשיח הזה.

עיסאווי פריג': תענה לי, כמה?

עיסאווי פריג': ב-50 שנה.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת עיסאווי פריג', אתה מסיט אותנו מהדיון.

עיסאווי פריג': אז זהו.

עיסאווי פריג': כמה?

יפעת שאשא ביטון: לא, שנייה.

יפעת שאשא ביטון: גם אם ייבנה שם בית ספר, אני שואלת באופן אמיתי ותיכף רחלי תשיב.

יפעת שאשא ביטון: יש שם פוטנציאל לבית ספר לחינוך מיוחד באיזה שהיא קונסטלציה, שיוכל לתת מענה לכמה שיותר ילדים מתוך ה-3,000 שמוסעים?

<אוריאל אלבז: כמו שגברתי אמרה, הפרישה של מערך בתי הספר לחינוך מיוחד היא סוגיה בפני עצמה, כי שוב, הטווח של הלקויות שצריכים לתת מענה הוא רחב.

<אוריאל אלבז: יש בעיריית ירושלים ממונה על חינוך מיוחד.

עיסאווי פריג': שאלה אחרונה לפני שאתה ממשיך, אני חייב את השאלה.

<אוריאל אלבז: אנחנו בבניה של תכנית של הקמה של מוסדות חינוך גם לחינוך המיוחד, תוך התחשבות בפרישה שלהם בשכונות.

<אוריאל אלבז: לאור כל הקשיים ששמענו, יש לנו רצון מאד מאד גדול להיכנס ולהסיע כמה שפחות.

<אוריאל אלבז: במ"פ שועפט, במחנה הפליטים שועפאט - - -

יפעת שאשא ביטון: ההצעות הן הוצאה מטורפת.

<אוריאל אלבז: אנחנו לא מצליחים לגבש חטיבות קרקע שיכולות להקים מבנה של בית ספר - - -

<קריאה: אבל לבית ספר - - -

יפעת שאשא ביטון: סליחה, לא.

יפעת שאשא ביטון: אני אתן לך להתייחס.

<אוריאל אלבז: ואין לנו ברירה אלא לבנות בחוץ.

<אוריאל אלבז: בשופעט עצמה - - -

עיסאווי פריג': אל תיכנס לשם.

<אוריאל אלבז: בשועפט עצמה - - -

עיסאווי פריג': אתה נכנס לסוגיה שתהיה בעיה.

עיסאווי פריג': אתה תפסיד בה.

<אוריאל אלבז: אוקיי.

עיסאווי פריג': בוא נתמקד ב - - -

יפעת שאשא ביטון: למה?

יפעת שאשא ביטון: הוא אומר לך מה המצב בשועפאט.

אוסאמה סעדי: אם רוצים להפקיע קרקע מפקיעים מאות דונמים.

אוסאמה סעדי: נו.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אוקיי.

עיסאווי פריג': נו, לא ניכנס.

יפעת שאשא ביטון: רגע, אתם עושים פוליטיקה על הגב של הילדים עכשיו?

אוסאמה סעדי: לא, אז לכן אני אומר, אני לא רוצה להיכנס לזה.

אוסאמה סעדי: אני אמרתי - - -

עיסאווי פריג': בגלל זה אני לא רוצה להיכנס לסוגיה הזו.

יפעת שאשא ביטון: יופי, אז אל תיכנס.

עיסאווי פריג': יש לי שאלה אחרונה לשמעון ולאוראל.

יפעת שאשא ביטון: שאלה אחרונה.

יפעת שאשא ביטון: לפרוטוקול – אחרונה.

עיסאווי פריג': לא לפרוטוקול, אני רוצה תשובה אפילו בכתב.

עיסאווי פריג': כמה סך הכל הסעות בחינוך לצרכים מיוחדים ב-7,000 תלמידים אלה – כמה סך הכל הסעות יומיות עיריית ירושלים מבצעת.

<אוריאל אלבז: כשאתה אומר "הסעות יומיות" – למה אתה מתכוון בדיוק, בכדי שאני אוכל לענות לך.

עיסאווי פריג': אמרת יש לי 7,000 - - -

יפעת שאשא ביטון: 7,000 מוסעים.

עיסאווי פריג': מוסעים.

עיסאווי פריג': שאלתי כמה הסעות יש, לא ילדים.

<אוריאל אלבז: אז אנחנו מבצעים בסך הכל כ-1,200 מסלולים בוקר.

עיסאווי פריג': 1,200 הסעות.

<אוריאל אלבז: לא, לא, לא, רק שנייה.

<אוריאל אלבז: בבוקר כולם מגיעים באותה שעה לבית הספר.

<אוריאל אלבז: הפיזור הוא מפוצל ולכן אחר הצהריים אנחנו מפעילים יותר מסלולים מאשר בבוקר.

עיסאווי פריג': כמה?

<אוריאל אלבז: כמה מסלולים יש לנו אחר הצהריים?

<אברהם גיספאן: 1,700-1,800.

<אוריאל אלבז: יש לנו כ-1,700 מסלולים אחר הצהריים.

<אוריאל אלבז: בסך הכל אנחנו מפעילים כ-3,000 מסלולים ביום.

יפעת שאשא ביטון: רגע, אבל אתה מבלבל.

יפעת שאשא ביטון: שנייה רגע.

יפעת שאשא ביטון: אה, אתה בודק כמה יש בכל הסעה?

עיסאווי פריג': בדיוק.

עיסאווי פריג': אז ממוצע ההסעה שלך בבוקר 5.8 תלמידים ואתה אמרת לי שממוצע ההסעה שלך 8 תלמידים.

עיסאווי פריג': אחד.

<אוריאל אלבז: החישוב שלך הוא לא נכון.

עיסאווי פריג': שנייה, שנייה.

עיסאווי פריג': אני לוקח מפיך.

<שמעון אבני: אתה לא יכול לעשות, זה לא חישוב נכון.

עיסאווי פריג': 7,000 חלקי 1,800 - - -

<אוריאל אלבז: אבל אדוני - - -

<שמעון אבני: יש מוניות שנוסעות עם ילד אחד, יש רכבים עם שמונה.

עיסאווי פריג': הממוצע הוא 3.8 לעומת הממוצע שאמרת 8.

<שמעון אבני: הקצוות הם מאד גדולים, הקצוות.

עיסאווי פריג': זה אומר דרשני.

עיסאווי פריג': זה נתונים שלכם.

<אוריאל אלבז: עם מספרים אפשר לשחק כמו שאתה רוצה - - -

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': אוראל, אתה אמרת.

עיסאווי פריג': אמרת יש לי 8 ילדים ממוצע בהסעה.

עיסאווי פריג': על פי הנתונים שאמרת - - -

<אוריאל אלבז: אדוני - - -

יפעת שאשא ביטון: מצאת שהמצב יותר טוב, אז תגיד - - - אותם ונברר.

עיסאווי פריג': לא, אני אגיע לך למה אני מגיע.

עיסאווי פריג': למסקנה.

יפעת שאשא ביטון: למה אתה מגיע?

יפעת שאשא ביטון: אז תגיד לי מסקנה כדי שנאפשר לאחרים לדבר, עיסוואי.

עיסאווי פריג': יפה.

יפעת שאשא ביטון: בינתיים זה רק דיון שלך.

עיסאווי פריג': אני מעלה את הסוגיה.

יפעת שאשא ביטון: העלית, יופי, אז תיתן לשמוע גם את האנשים.

עיסאווי פריג': המסקנה שלי, אתה יודע מה?

עיסאווי פריג': ממוצע התלמידים בהסעה למזרח ירושלים הוא גבוה ויש פער ענק בין ממוצע התלמידים במזרח ירושלים לעומת מערב ירושלים.

עיסאווי פריג': זו המסקנה.

<אוריאל אלבז: יש לך טעות - - -

יפעת שאשא ביטון: אוי, נו באמת, איזו מסקנה?

יפעת שאשא ביטון: זו מסקנה של פיקוח, זו לא מסקנה של דיון שמתבצע פה.

<אוריאל אלבז: אדוני לא מנתח את המספרים נכון.

עיסאווי פריג': לא?

<אוריאל אלבז: אני אסביר לך למה.

<אוריאל אלבז: אנחנו במכרז האחרון פועלים - - -

עיסאווי פריג': טוב, אני אשתוק.

עיסאווי פריג': זהו.

<אוריאל אלבז: אנחנו פועלים במרכז האחרון, בשונה ממה שהיה בעבר, לפי מוסד.

<אוריאל אלבז: זאת אומרת אין רכב שמסיע למספר מוסדות, אוקיי?

<אוריאל אלבז: זה הקריטריון שלנו.

<אוריאל אלבז: רכב אוסף ילדים שהכתובת שלהם היא באותו מוסד ספציפי, וזה מכתיב לנו שוני מאד גדול בממוצע בתוך הרכבים.

<אוריאל אלבז: יש לנו מוניות, יש לנו רכבים מיוחדים בגלל מצב קשה של ילדים.

<אוריאל אלבז: יש לנו מעלונים, יש לנו מגוון של כלי רכב.

<אוריאל אלבז: כשאתה רוצה לקבל איזה שהוא מספר שהוא ממוצע, תלוי מה אתה מכניס לתוך אותו חתך של הסעות.

<אוריאל אלבז: ולכן המספר הזה, להגיד אותו באיזו שהיא צורה גורפת וכוללת על כל ה-7,000 ילדים - - -

עיסאווי פריג': אתה ענית – 8.

עיסאווי פריג': ממך לקחתי.

<אוריאל אלבז: הוא מאד מטעה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אני ברשותכם חותכת את זה, כי זה באמת לא משנה.

יפעת שאשא ביטון: אני אומר את זה על השולחן, גם אם היו מוסעים עשרה ילדים והם היו מוסעים בתנאים טובים ובזמן סביר, אז אני חושבת שלאף אחד פה לא הייתה בעיה.

יפעת שאשא ביטון: הבעיות, כפי שאנחנו העלינו אותן, נובעות מסיבות אחרות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו אחר כך גם נשמע את האבא.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשמוע את רחלי אברמזון, ממשרד החינוך, אגף חינוך מיוחד, בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: אחר כך קשר ואחר כך נשמע פה עדות.

<רחל אברמזון: תודה.

<רחל אברמזון: אני רק אשלים.

<רחל אברמזון: קודם כל אני רוצה לומר שבאמת לעיריית ירושלים יש תכנית בינוי ופרישה גם לגבי מזרח העיר ותלמידי החינוך המיוחד.

<רחל אברמזון: ויחד עם זה אני רוצה לומר שהמדיניות של המשרד מכוונת לשילוב התלמידים בקהילה שלהם ככל שניתן.

<רחל אברמזון: אני מזמינה כאן כל כפר, כל רשות, כל מקום שחושב שיש איזו שהיא ייתכנות להקים מסגרת של חינוך מיוחד, לשבת יחד עם הפיקוח שלכם, יחד עם נציגי הרשות המקומית ולבוא איתנו בשיח משותף, כדי שאנחנו נקדם את זה.

<רחל אברמזון: אנחנו נשמח להמעיט בהסעות תלמידי החינוך המיוחד ולהשאיר אותם בתוך הקהילה שלהם.

<רחל אברמזון: אז בבקשה.

<רחל אברמזון: אם יש 120 תלמידים, אני אשמח לקבל את המיפוי ולראות האם באמת אנחנו יכולים לכוון איזו שהיא מסגרת שתכיל אותם.

יפעת שאשא ביטון: יש שם יותר מ-120.

יפעת שאשא ביטון: יש שם 3,000 - - -

עיסאווי פריג': לא, זה יישוב כפר עקב בתוך רמאללה.

עיסאווי פריג': זה סיפור.

יפעת שאשא ביטון: לא משנה, תשמע לי, הנה, אני אומרת לך, מעכשיו ועד לכשזה יקרה, בתקווה שזה יקרה, בסדר?

עיסאווי פריג': אבל לא בדקו ייתכנות.

עיסאווי פריג': לא בדקו.

יפעת שאשא ביטון: אז ביקשתי בהמלצות שיבדקו, עיסאווי.

יפעת שאשא ביטון: אני קיבלתי את מה שאתה אומר.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת, מתוך ה-3,000 יהיה אפשר להקים בית ספר, אבל עדיין זה ייתן מענה ל-100-120 ילדים ולא לכל ה-3,000.

עיסאווי פריג': גם טוב.

<רחל אברמזון: בואו נראה.

<רחל אברמזון: נבדוק את זה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה רחלי.

יפעת שאשא ביטון: ארגון קשר, מי מציג?

<קריאה: בבית הספר בוואדי ג'וז - - -

יפעת שאשא ביטון: סליחה.

יפעת שאשא ביטון: ארגון קשר, מי רוצה לדבר מטעם ארגון קשר?

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: שם לפרוטוקול.

<סארי ג'בארה: אני סארי ג'בארה, עורך דין בארגון קשר.

עיסאווי פריג': מטייבה, סארי?

<סארי ג'בארה: כן.

עיסאווי פריג': אהלן וסהלן.

<סארי ג'בארה: אז ככה, קודם כל אנחנו גם חייבים להודות לחברי הכנסת עיסאווי פריג' ואוסאמה סעדי, שראו לנכון להעלות את הנושא הזה על סדר היום ולוועדה שהקצתה דיון מיוחד בנושא.

<סארי ג'בארה: אנחנו ארגון קשר, הבית למשפחות המיוחדות.

<סארי ג'בארה: אנחנו פועלים עם ולמען המשפחות שיש בהן ילד עם מוגבלות.

<סארי ג'בארה: אנחנו פועלים בפרישה ארצית.

<סארי ג'בארה: אחת מהתכניות שלנו זה תכנית שוושאיה, שהיא ייחודית בחברה הערבית והיא פועלת ב-10 יישובים.

<סארי ג'בארה: אחד מהמרכזים שלנו נמצא בירושלים, מרכז המידע, ולשם הגיעו עשרות התלונות שאנחנו העברנו וכבר מתחילת השנה אנחנו מקבלים את הפניות האלה.

<סארי ג'בארה: אנחנו העברנו את הפניות גם לעירייה, גם למשרד החינוך ולכל הגורמים הנוגעים בדבר.

<סארי ג'בארה: המכתב הזה שנמצא על השולחן זה אחד מיני רבים שנשלחו.

<סארי ג'בארה: זו רק דוגמא, כי נשלחו אחר כך עוד מכתבים ולפני זה נשלחו גם מכתבים נוספים.

יפעת שאשא ביטון: כשאתם מקבלים פניות, מה אתם עושים בעצם?

<סארי ג'בארה: אנחנו מבררים את התלונה ושולחים.

יפעת שאשא ביטון: מול מי?

יפעת שאשא ביטון: מול הרשות המקומית?

<סארי ג'בארה: מול הרשות המקומית.

<סארי ג'בארה: על הנושא הזה שילדים עם מוגבלות מסיימים בית ספר בשעות מסוימות, זו טענה ראשונה שאני שומע היום.

<סארי ג'בארה: המכתב הזה כבר נשלח, כמו שאתם רואים ב-31 באוקטובר.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אז הנה, יש לך עוד סוגיה שצריך להתייחס אליה.

יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך צריך לבדוק אותה.

<סארי ג'בארה: ושנית, עדכון רק מהבוקר.

<סארי ג'בארה: אני לא יודע, אתם דיברתם פה על איזה שהם שיפורים.

<סארי ג'בארה: ילד שלא קיבל הסעה מתחילת השנה.

<סארי ג'בארה: אני לא יודע, בטח שזה לא קשור במחסומים ובטח לא קשור בתשתיות.

<סארי ג'בארה: מישהו שזכאי להסעה שהוא לא קיבל.

<סארי ג'בארה: רק אחרי פנייה שלנו וישיבה עם העירייה, היום בבוקר הוא קיבל הסעה.

<סארי ג'בארה: ההסעה הגיעה לאסוף אותו מהבית בשעה שמונה וחצי.

יפעת שאשא ביטון: בשורה טובה לפחות שזה נפתר, אבל צריך לבדוק מה היה מקור הכשל, שאת זה אנחנו לא יודעים.

<סארי ג'בארה: כן, צריך.

<סארי ג'בארה: אבל זה רק מצביע על הנקודה.

<סארי ג'בארה: על זה שניסו למקד את הדיון רק על בעיה של מחסומים - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, לא ניסו למקד את זה.

יפעת שאשא ביטון: כל אחד שומע מה שהוא רוצה כנראה.

יפעת שאשא ביטון: דיברנו פה בפרישה רחבה של בעיות, כולל תשתיות, כולל מספר ילדים.

<סארי ג'בארה: אגב, רוב הבעיות שמגיעות אלי הן לא מכפר עקב.

<סארי ג'בארה: יש לי בשועפט, יש לי מבית צפפה, יש לי מאבו טור.

<סארי ג'בארה: בפעם האחרונה שבדקתי אין שם מחסום.

<סארי ג'בארה: אז כאילו באמת, זה טוב, זה בסדר, זאת טענת הגנה טובה של העירייה, אבל זה לא המצב.

<סארי ג'בארה: בסדר, אני מוכן לקבל שיש טענות אובייקטיביות, שיש זה, אבל זה לא המצב בפועל.

<סארי ג'בארה: זה אחד.

<סארי ג'בארה: ופה הילדים לא מבקשים, אנחנו לא מבקשים טאבלט לכל ילד.

<סארי ג'בארה: זה סך הכל מישהו שמבקש להגיע לבית הספר בזמן.

<סארי ג'בארה: יושב פה לידי הורה שהילדה שלו חוזרת כל יום בחמש וחצי.

<סארי ג'בארה: היא אוכלת והולכת לישון.

<סארי ג'בארה: איפה שיעורי בית, איפה חיי חברה?

<סארי ג'בארה: יש דברים שלא מתקבלים על הדעת.

<סארי ג'בארה: אנחנו בארגון קשר עובדים גם בחברה היהודית וגם בחברה הערבית.

<סארי ג'בארה: אז אני יודע גם מה המצב בחברה היהודית.

<סארי ג'בארה: אני מקבל תלונות גם משם, אבל ההיקפים והקושי והסוגיות שעולות שם, יש דומות אבל המון המון פערים גדולים.

<סארי ג'בארה: ושוב, אף אחד פה לא עושה טובה לאף אחד.

<סארי ג'בארה: זו זכות שהיא מוקנית מכוח חוק, מכוח תקנות, מכוח חוזר מנכ"ל משרד החינוך ואנחנו מבקשים - - -

אוסאמה סעדי: סארי, כמה תלונות קיבלתם בשנה האחרונה, בשנת 2016 נגיד.

<סארי ג'בארה: בשלושה חודשים האחרונים למעלה מ-25 פניות וברור לי שרבים לא פנו אלינו.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו עכשיו נכנסים לדברים אחרים.

יפעת שאשא ביטון: אתה מבין?

יפעת שאשא ביטון: הדיון מתנהל בשני ערוצים, כאילו אין קשר בין מה שהם כתבו לבין מה שמופיע פה.

אוסאמה סעדי: לא, אני מדבר על - - -

עיסאווי פריג': אבל אתה אומר שחל שיפור, סארי?

אוסאמה סעדי: 25 תלונות - - -

<סארי ג'בארה: שיפור, זה שאם ילד היה מגיע בתשע וחצי והיום הוא מגיע בשמונה וחצי, בסדר, זה שיפור, אבל זה עדיין בעיה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה.

אוסאמה סעדי: מתוך ה-25 תלונות, פניתם לעירייה ב-25 התלונות האלה?

<סארי ג'בארה: טופלו באופן חלקי, לא כולן ויש כאלה שלא נפתרו.

יפעת שאשא ביטון: יש לי פה עוד שתי בקשות.

עיסאווי פריג': יש לי דיון בשתים עשרה וחצי.

יפעת שאשא ביטון: תראה אותו, הוא לקח לי את כל הדיון והוא אומר לי.

יפעת שאשא ביטון: אמיתי שוחט, נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות ואחר כך סעיד יונס ואנחנו נסכם.

יפעת שאשא ביטון: אמיתי, בבקשה.

<אמיתי שוחט: אמיתי שוחט, נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.

<אמיתי שוחט: אז קודם כל באמת הנושא של ההסעות, אז מה שרחל דיברה עליו, הנושא של – נשמח לשלב – אני חושב שבאמת יש מקום לשלב את הילדים בקהילה, רק לעשות את זה בחינוך הכללי, לא לעשות את זה בחינוך המיוחד, לא ליצור סגרגציה כדי לקבל הסעה, אלא לדחוף לשילוב.

<אמיתי שוחט: זה גם מה שיכול לצמצם את ההסעות.

יפעת שאשא ביטון: התלמידים ממזרח ירושלים בכל מקרה מוסעים.

יפעת שאשא ביטון: הם מדברים על מערך מאד מאד גדול שם.

יפעת שאשא ביטון: מה שאתה מעלה זו סוגיה אחרת, חשובה כשלעצמה.

<אמיתי שוחט: נכון, אנחנו מגיעים עכשיו פשוט לדיון - - -

יפעת שאשא ביטון: אז בואו לא נערבב.

<אמיתי שוחט: זה חלק מהפתרון.

<אמיתי שוחט: אנחנו רואים השתדלות של העירייה.

<אמיתי שוחט: באמת יש לה כאן הרבה קשיים אובייקטיביים, ועדיין קיימות בעיות שסארי מעלה במגזר הערבי.

<אמיתי שוחט: אנחנו מכירים גם בעיות שקיימות במגזר היהודי, גם לגבי מספר תלמידים וזמני נסיעה.

<אמיתי שוחט: בכלל, כידוע, כל בעיה שיש במדינה מועצמת בפריפריה הגיאוגרפית והחברתית, אז יכול להיות שלכן זה יותר במגזר הערבי.

<אמיתי שוחט: בכל מקרה יש לנו כאן בעיות כוללות בנושא של ההסעות.

<אמיתי שוחט: אין הגבלה על מספר הילדים ועל זמן הנסיעה.

<אמיתי שוחט: זאת אומרת זה תלוי ברצון הטוב ובמשאבים שיש לכל רשות.

<אמיתי שוחט: אם עכשיו - - -

יפעת שאשא ביטון: הבנתי שאתם התכנסתם.

יפעת שאשא ביטון: יש דיונים שמתקיימים במשרד החינוך ומנסים לבנות איזה שהוא נוהל אחיד או מחייב.

יפעת שאשא ביטון: זה לפחות מה שאתם דיווחתם.

<אמיתי שוחט: יש דיונים, נכון, אבל כרגע יש התנגדות של משרד החינוך להגבלה של מספר הילדים וזמן הנסיעה.

<אמיתי שוחט: אין פיקוח.

<אמיתי שוחט: זאת אומרת יש אלפי קווי הסעות בכל יום, של משרד החינוך.

<אמיתי שוחט: אין על זה פיקוח.

<אמיתי שוחט: זאת אומרת אני לא אומר שהם לא רוצים, אין להם פיקוח על זה.

יפעת שאשא ביטון: אתה יודע למה אי אפשר להגביל את זמן הנסיעה.

יפעת שאשא ביטון: מה לעשות, אני פשוט מביאה את זה מהחיים שאני מכירה.

יפעת שאשא ביטון: ילד שמוסע מקריית שמונה לנהרייה או לעכו או לחיפה, שזה נשמע מטורף לגמרי וזה בעיני מטורף לגמרי, אבל יש את בית הספר שרק שם ייעודי לו.

יפעת שאשא ביטון: אתה תגביל את זמן הנסיעה או שאתה תגיד אוקיי, אני אכניס אותי למסגרת מתפשרת כי אין לנו מענה?

<אמיתי שוחט: נכון, ולכן יש - - -

יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו כל הזמן נמצאים בתוך הקונפליקט של בין טובת הילד במקום של מסגרת, שבאמת נותנת לו את המענה שהוא צריך, לבין זמן הנסיעה, שאני מודה, מטורף כשלעצמו, להסיע ילד, דווקא ילד עם קשיים ועם מורכבויות והכל, להסיע אותו כל כך הרבה זמן.

<אמיתי שוחט: נכון, ואז באמת השאלה אם אנחנו מתפשרים על הפערים האלה.

<אמיתי שוחט: דווקא בפריפריה אנחנו מתפשרים ואנחנו אומרים בואו ניתן מענה זהה גם בפריפריה.

<אמיתי שוחט: אני חושב שזאת צריכה להיות התשובה.

יפעת שאשא ביטון: מה זאת אומרת אתה נותן מענה?

יפעת שאשא ביטון: אתה מקים בית ספר לילד?

<אמיתי שוחט: או משלב אותו.

<אמיתי שוחט: בונה כיתה בתוך - - -

יפעת שאשא ביטון: כיתה לילד?

<אמיתי שוחט: או שיש כמה ילדים מוגבלים בתוך בית ספר רגיל, כן.

יפעת שאשא ביטון: אז מה שנתתי לך זו דוגמה חיה.

יפעת שאשא ביטון: אני יכולה לגבות אותה בשמות.

<אמיתי שוחט: נכון, אבל אני הצעתי לזה גם פיתרון.

יפעת שאשא ביטון: אז אני אומרת, שבסוף בסוף אנחנו צריכים להחליט איפה אנחנו מתפשרים או איפה אנחנו מוכנים לספוג, כדי שהילד יקבל מענה מיטבי.

יפעת שאשא ביטון: האם אנחנו מוכנים לספוג את זמן הנסיעה או האם אנחנו מוכנים לספוג ולהתפשר על המסגרת החינוכית המיטבית שמתאימה לו, כולל כל הטיפולים הפרא-רפואיים.

יפעת שאשא ביטון: הרי אנחנו יודעים שמסגרת של חינוך מיוחד זה לא מורה כיתה.

יפעת שאשא ביטון: זה מערך שלם של טיפולים שניתנים לילד.

יפעת שאשא ביטון: אז בואו לא ננסה לפשט את זה.

יפעת שאשא ביטון: הסיפור הוא מורכב.

יפעת שאשא ביטון: צריך להיות מאד יצירתיים בשביל לפתור אותו, אבל גם צריך להגיד את הדברים.

<אמיתי שוחט: נכון, ואני גם כן מכיר.

<אמיתי שוחט: גרתי שנתיים וחצי בקריית שמונה.

<אמיתי שוחט: אני מכיר את האזור, מכיר ועדיין אני אומר שאנחנו מגיעים עכשיו לנושא של מדיניות שילוב ילדים.

<אמיתי שוחט: זה עדיין לא נמצא במקום האידיאלי וחבל שההתפשרות תהיה דווקא בפריפריה.

יפעת שאשא ביטון: ברור.

יפעת שאשא ביטון: זה ברור.

<אמיתי שוחט: בכל מקרה, עדיין - - -

יפעת שאשא ביטון: אמרנו את זה, אגב, לפני שהגעת.

<אמיתי שוחט: נכון, מצטער על האיחור, זה היה בגלל הדיון שם.

<אמיתי שוחט: ובאמת הנושא הזה של זמן הנסיעה, גם בערים באזור המרכז, שאין בעיה של בתי ספר, אין הגבלה על מספר הילדים ועל זמני הנסיעה.

<אמיתי שוחט: אין סנכרון בין החינוך המיוחד לבין ההסעות.

<אמיתי שוחט: זאת אומרת שאם עכשיו ילד שמבחינת החינוך המיוחד זקוק להסעה, החינוך המיוחד לפי מה שהוא אומר, אגף ההסעות לא חייב לתת הסעה, זה תלוי בשיקול הדעת של אגף ההסעות וזו בעיה שחוזרת ואנחנו נתקלים בה שוב פעם ועוד פעם.

<אמיתי שוחט: זה רק חלק מהבעיות שאנחנו מעלים כאן.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת.

יפעת שאשא ביטון: אני רק אומר במשפט שלפני שנכנסת דיברו על זה שכל מערך ההיסעים בחינוך המיוחד הוא מורכב ובעייתי ומלא אתגרים ואנחנו שומעים תלונות באופן חוצה מגזרים.

יפעת שאשא ביטון: ואני אפתיע אותך, גם ממרכז הארץ אנחנו מקבלים פניות על משך נסיעות של שעה ושעה וחצי.

<אמיתי שוחט: לא מפתיע.

יפעת שאשא ביטון: בגלל שאגב הרבה פעמים ההורים רוצים, כדי להוביל את הילד בדיוק לאותה מסגרת שתיתן מענה שהם חושבים שהוא הנכון ביותר.

עיסאווי פריג': יפעת, בשתים עשרה וחצי יש לי דיון אחר.

עיסאווי פריג': נקודות הסיכום.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: סעיד יונס ופ"ס, ממש במשפט.

יפעת שאשא ביטון: מי שלא מסוגל להגיד במשפט, שיוותר.

יפעת שאשא ביטון: סעיד יונס, בבקשה.

<סעיד יונס: שלום.

<סעיד יונס: סעיד יונס, מנכ"ל הפורום הארצי של ועדי ההורים הערביים.

<סעיד יונס: אנחנו בקשר ישיר עם ההתאחדות המקומית של ועדי ההורים במזרח ירושלים ועולות כמה סוגיות שמוסכמות על כלל הנוכחים, שיש בעיות הסעה ואיחור בהגעת התלמידים הביתה ובהגעת התלמידים לבתי הספר.

<סעיד יונס: לכן עולות כמה סוגיות שאנחנו חייבים להעלות.

<סעיד יונס: מתוכן – שיש לצייד את הרכבים המסיעים בציוד מתאים לאוכלוסיית הילדים, למשל קשיי נשימה, אפילפסיה ואוטיסטים ותלמידים אחרים עם דפוס התנהגות קשה.

<סעיד יונס: תיעוד ההסעה מנקודת ההתחלה, שם הנהג, טלפון, שם הסייעת, סימון קו הנסיעה שהוא צריך לבצע ולא לבצע החלפות תוך כדי מסלול ההסעה.

<סעיד יונס: המלווה או המלווה יהיו מוכשרים לתת מענה בזמן בעיה, תוך כדי ההסעה, וכמובן המלווה או המלווה יהיו מאושרים על ידי הגורמים הרלבנטיים.

<סעיד יונס: ארבע, אנחנו מבקשים לא לעשות תחנות החלפה לרכבים שמאלצים את הילדים לעבור לרכב אחר, שגם כן עם סכנה שהרכב האחר לא יתאים לתלמידים המוסעים עם המוגבלויות שלהם.

<סעיד יונס: זה יהיה רכב לגמרי אחר, עם נהג אחר, שאני לא יודע אם הוא קיבל את האישור.

יפעת שאשא ביטון: הנקודה ברורה.

יפעת שאשא ביטון: הדברים הועלו כאן.

יפעת שאשא ביטון: יש לך דברים שאתה רוצה להוסיף על הדיון?

<סעיד יונס: כן, כן, אני אוסיף.

יפעת שאשא ביטון: לא, כי זה חשוב, כי אנחנו כבר קצרים בזמן ויש דיונים נוספים וחשוב לי רק אם יש לך דברים נוספים.

<סעיד יונס: נשארו לי רק עוד שתי נקודות, ברשותך.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<סעיד יונס: מבוקש לא לערבב את סוגיות שונות של לקויות, למשל קשיי נשימה לא ייסעו עם אוטיסטים או עם מוגבלות אחרת.

<סעיד יונס: שיהיה מסומן שהקו הזה או ההסעה הזאת מיוחדת לאוטיסטים או לקשיי נשימה או לחולי אפילפסיה, כי מתרחשים דברים קשים מאד תוך כדי הנסיעה.

<סעיד יונס: בעניין המודעות, העלאת המודעות.

<סעיד יונס: אני חושב שגם כן לחברנו בעמותת קשר לא מגיעות הרבה תלונות, מאחר שהמודעות לעניין של החינוך המיוחד וההסעות הן כולן כתובות בשפה העברית.

<סעיד יונס: אנחנו מבקשים ממשרד החינוך לעבוד על תרגום חוזרי ה - - -

יפעת שאשא ביטון: גם במזרח ירושלים?

יפעת שאשא ביטון: כי זה חברות ההסעה של מזרח ירושלים.

<סעיד יונס: כן, כן, גם במזרח ירושלים, גברתי.

<סעיד יונס: אני חושב שרק בשנה שעברה התחילו לתרגם חוזר מנכ"ל לוועדות השמה וזה תרגום חלקי ואפילו לא התאים לכלל האוכלוסייה הערבית.

<סעיד יונס: לא רק במזרח ירושלים, אם מתרגמים אז זה יהיה גם כן זמין לכלל האוכלוסייה הערבית כולה.

<סעיד יונס: לכן צריך.

עיסאווי פריג': זו נקודה חשובה לסיכום.

יפעת שאשא ביטון: כן, כן.

<סעיד יונס: בעניין ההסעות חשוב מאד לתרגם את חוזרי המנכ"ל לשפה הערבית וכל עניין החינוך המיוחד הזה אין לו מענה בשפה הערבית בחוזרי המנכ"ל של משרד החינוך.

<סעיד יונס: נקודה אחרונה.

יפעת שאשא ביטון: אמרת שתי נקודות.

יפעת שאשא ביטון: מה?

יפעת שאשא ביטון: פספסנו כיתה ב'? נו.

<סעיד יונס: לא להושיב את הילדים במושב הקדמי.

<סעיד יונס: יש הסעות שמושיבים את הילדים עם לקות, עם מוגבלות, במושב - - -

יפעת שאשא ביטון: זה כבר דיון בפני עצמו.

יפעת שאשא ביטון: ניהלנו פה דיון שלם לגבי הסעות – איפה מסיעים, איפה מותר ומה החשיבות של הסייעת המלווה – איפה היא תשב.

יפעת שאשא ביטון: זה דיון בפני עצמו.

יפעת שאשא ביטון: יש לך משהו קונקרטי לסיפור הזה?

<סעיד יונס: תודה רבה לך.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

עיסאווי פריג': אבל העלית נקודה חשובה, סוגית התרגום.

יפעת שאשא ביטון: נכון, של התרגום, של הנגשת המידע.

יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה לגמרי.

עיסאווי פריג': חשוב מאד, הנושא של הנגשת מידע.

יפעת שאשא ביטון: הנה, אז בסוף הייתה לך תרומה משמעותית.

יפעת שאשא ביטון: פ"ס, אתה צריך ממש למקד את הדברים שלך, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: אבל לפני כן אני קובעת כי לפי סעיף 120 לתקנון, ככל שתהיה בקשה או שיעלה הצורך, יימחקו מהפרוטוקול המפורסם לעיון הציבור פרטים מזדהים של דוברים או של קטינים, שעליהם דובר בדיון או חלקים מסוימים מתוך הדברים שנאמרו לפרוטוקול, ככל שהדבר נדרש כדי להגן על עניינם של קטינים.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, בלי שמות.

<תמי ברנע: הוא ידבר בערבית והיא תתרגם אותו.

יפעת שאשא ביטון: בלי שמות.

<פ"ס: בסדר.

עיסאווי פריג': יש תרגום?

<תמי ברנע: מישהו צריך לתרגם אותו לפרוטוקול.

אוסאמה סעדי: (מתרגם לעברית) הוא מ - - - והבן שלו לומד ב - - -.

אוסאמה סעדי: הבן שלו יוצא כל יום בשעה שש וחצי בבוקר ומגיע לבית הספר בשעה תשע.

אוסאמה סעדי: בחזרה הוא יוצא בשעה שתיים וחצי.

אוסאמה סעדי: הוא מגיע הביתה בשעה חמש וחצי.

יפעת שאשא ביטון: מתי הוא מסיים ללמוד?

אוסאמה סעדי: בשתיים וחצי הוא מסיים את הלימודים.

<פ"ס: למה הוא מתעכב שלוש שעות?

אוסאמה סעדי: ((מתרגם לעברית) אוספים שם עוד מישהו בארבע ורבע ורק אז מתחילים חזרה הביתה.

אוסאמה סעדי: הוא מחכה ברכב יותר משעה והוא צריך לקחת תרופות, והכל כשהוא עדיין ברכב.

עיסאווי פריג': לא, מאכילים אותו דרך הבטן.

אוסאמה סעדי: (מתרגם לעברית) פניתי לעירייה.

אוסאמה סעדי: סיפרתי לו את הבעיה שלי.

אוסאמה סעדי: זה הלך יום יומיים ושוב חזר.

<פ"ס: הילד חוזר הביתה בשעות - - -

יפעת שאשא ביטון: איך זה נפתר באותם יומיים שזה כן הצליח?

אוסאמה סעדי: (מתרגם לעברית) ביום יומיים האלה הוא היה יוצא בשעה שתיים וחצי והיה מגיע בשלוש-שלוש וחצי הביתה.

אוסאמה סעדי: זה אחרי שהוא דיבר עם אבי.

אוסאמה סעדי: כשהוא מגיע בשעה חמש וחצי אני לא יכול להאכיל אותו.

אוסאמה סעדי: הוא צריך לעמוד על עמודון, אז אין זמן.

אוסאמה סעדי: בקיצור אין זמן, אם הוא מגיע בחמש וחצי הביתה.

עיסאווי פריג': (מתרגם לעברית) מה שהוא רוצה להגיד שכל התכנית השתבשה – באוכל, בהתנהלות, בגלל אי עמידה בזמנים קבועים.

עיסאווי פריג': גם עניין התרופות השתבש.

יפעת שאשא ביטון: בסדר, תודה.

יפעת שאשא ביטון: הנושא ברור.

עיסאווי פריג': (מתרגם לעברית) הוא חוזר על זה שהוא פנה לעירייה.

עיסאווי פריג': רק כשהוא ישב עם אבי הבעיה נפתרה למשך יום או יומיים.

יפעת שאשא ביטון: אבי, איך הסיפור כן הצליח להיפתר ליומיים ואחר כך זה חזר על עצמו?

<אברהם גיספאן: המציאות שאתה משחק עם הקבלנים שוטרים וגנבים.

<אברהם גיספאן: אתה רק מזיז את הראש לפה, אז כבר - - -

יפעת שאשא ביטון: נו, אבל אם זה כשל של הקבלן, אז צריך לשבת לו על הראש.

<אברהם גיספאן: ננסה למצוא פתרון יצירתי, כי יש לו בעיה שהיא רפואית.

<אברהם גיספאן: רק שישלים לי כל מיני מסמכים רפואיים, כדי שאני אוכל לאשר לו הסעה נפרדת.

<אברהם גיספאן: זה קשה - - -

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תגיד לו את זה.

<אברהם גיספאן: מדובר גם בהסעה ארוכה מאד - - - זה ממזרח למערב.

יפעת שאשא ביטון: לא, אל תענה לי.

יפעת שאשא ביטון: תגיד לו רק שיארגן את המסמכים.

יפעת שאשא ביטון: למה זה כזה ארוך בערבית?

עיסאווי פריג': הוא אמר יא סאלם.

עיסאווי פריג': (מתרגם לעברית) לפני יומיים התקשרו אנשים מהעירייה, מהפיקוח, אמרו לו שיש לו הרבה תלונות לעירייה, מה הבעיה המדויקת?

יפעת שאשא ביטון: לא, לא, איך הוא אמר – חאלס?

יפעת שאשא ביטון: חאלס.

יפעת שאשא ביטון: תגיד לו, הוא צריך להביא מסמכים כדי שיהיה אפשר לפצל לו את ההסעה.

יפעת שאשא ביטון: מאד פשוט.

<קריאה: הוא היה צריך להגיע לכנסת בשביל להגיד את המשפט הזה?

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אני מציעה שאחר כך מי שיכול לסייע, בין אם זה ארגון קשר, בין אם זה אתם, תתווכו את זה.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת לסיים.

יפעת שאשא ביטון: אני רק רוצה לומר לגבי המקרה הזה לאבי ולצוות.

יפעת שאשא ביטון: אם הצלחנו לפתור בעיה כזו למשך יומיים רק כי אנחנו משחקים שוטרים וגנבים עם חברת ההסעות, לא משנה.

יפעת שאשא ביטון: בעובדה זה הצליח לפרק זמן מסוים להיות פתיר, אז צריך כנראה לשבת כאן לחברות ההסעות.

יפעת שאשא ביטון: אין מה לעשות.

יפעת שאשא ביטון: זו האחריות שלנו והם צריכים לחטוף בראש כשהם לא מתנהלים כמו שצריך.

עיסאווי פריג': אבי אמר שיאשרו לו הסעה מיוחדת אם הוא ימציא מסמכים רפואיים.

יפעת שאשא ביטון: בסדר, זה בלי שום קשר.

יפעת שאשא ביטון: אבל במקרים שאי אפשר לפצל הסעה וזה רק מחדל וכשל של חברת ההסעות, שיישבו להם על הראש.

יפעת שאשא ביטון: וגם אתה, תצא בקריאה לאוכלוסייה שלך ותגיד חברים, זה הילדים שלנו, תפסיקו עם השטיקים.

יפעת שאשא ביטון: גם את זה אפשר לעשות.

<אמיתי שוחט: השאלה היא לגבי משרד החינוך, איך הוא מפקח על הסיפור הזה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, מי שמפקח על הסיפור הזה, האחריות, אנחנו אמרנו בתחילת הדיון, היא של הרשות המקומית.

יפעת שאשא ביטון: תיכף אני אתייחס לזה בהמלצות.

<סארי ג'בארה: אפשר רק להוסיף משפט?

<סארי ג'בארה: אפשר לבקש משהו?

יפעת שאשא ביטון: כן.

<סארי ג'בארה: המקרה הזה שהציג פ"ס זה רק דוגמא.

<סארי ג'בארה: יושבים כאן המון הורים בחדר - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, אנחנו הבנו.

יפעת שאשא ביטון: תאמין לי שכולנו מספיק אינטליגנטיים.

יפעת שאשא ביטון: הבנו שיש הרבה מאד תלונות.

יפעת שאשא ביטון: רק בחודש האחרון קיבלת 25 תלונות - - -

<סארי ג'בארה: אבל אני לא שמעתי את השאלה המתבקשת לעירייה – כמה הם אוכפים את זה, כמה קנסות יצאו מתחילת השנה.

<סארי ג'בארה: איזה סנקציות הם מפעילים.

<סארי ג'בארה: אני לא שמעתי את השאלה.

יפעת שאשא ביטון: יש בכלל אפשרות לתת קנסות לחברת הסעות?

<סארי ג'בארה: כן, אני יודע את זה בוודאות וגם אבי גיספאן אמר לי את זה.

יפעת שאשא ביטון: ואתם נותנים?

יפעת שאשא ביטון: תוכלו להעביר לוועדה את מספר הקנסות שאתם נותנים?

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה על ההערה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו בהחלט נתייחס אליה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה ברשותכם לסכם את הדיון.

יפעת שאשא ביטון: ראשית, כמו שאמרנו, כל הסיפור של הסעות בחינוך המיוחד הוא באמת סיפור מאד מורכב, מאתגר.

יפעת שאשא ביטון: לצערנו הרב אנחנו שומעים הרבה מאד קשיים לא רק במגזר הערבי, לא רק במזרח ירושלים, אלא בכלל.

יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו ממקדים לסוגיה של מזרח ירושלים, ששם האתגרים הם גדולים יותר ושמענו על המורכבויות שכאן, אני רוצה לפתוח ולומר בראשית הדברים שהאחריות מוטלת על הרשות המקומית, נקודה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא מסירים אחריות מהרשות המקומית וחשוב מאד שכן, במקומות שאתם מזהים קושי גדול יותר, תהיו יותר עם היד על הדופק, על מנת שאנחנו נמנע את כל הדברים ששמענו.

יפעת שאשא ביטון: אני כן רוצה לומר, בניגוד לנימה שבה פתחתי, שכן שמענו מהרשות המקומית שיש השתדלות, גם מהבחינה של סייעות או מלוות, שהיום הן מטעם הרשות, כך שיש יותר שליטה על מידע שמגיע.

יפעת שאשא ביטון: הנושא של האפליקציה שתצא בפיילוט ובשנה הבאה תהיה בפרישה מלאה על מנת לעקוב באמת אחרי זמני הנסיעות.

יפעת שאשא ביטון: הנכונות בעצם להוציא ברכבים קטנים ופרטיים ממקומות שבהם אי אפשר להכניס רכבים גדולים ולהוציא את הילדים.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת יש בהחלט צעדים, אבל אנחנו יודעים שאנחנו רחוקים מאיזו שהיא מציאות אופטימאלית.

יפעת שאשא ביטון: אני מאד מבקשת, לגבי הקבלנים, במיוחד כשאנחנו שומעים על כל הפולישטיקים שקורים, שמענו גם ממשרד הבריאות בהקשר של מעונות יום שיקומיים.

יפעת שאשא ביטון: כנראה שהם גם עושים את זה בפרישה רחבה.

יפעת שאשא ביטון: להיות עם היד על הדופק, לעקוב כל הזמן.

יפעת שאשא ביטון: כל הזמן.

עיסאווי פריג': מה מדד - - -

יפעת שאשא ביטון: שנייה, אחרי שאני אסיים מרשה לך גם להוסיף נקודות שאתה רוצה לבקש, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת קודם כל לקבל כוועדה נתונים על מספר התלונות שהוגשו גם לרשות וגם לארגונים השונים, כדי שתהיה לנו איזו שהיא אינדיקציה.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת מהרשות לקבל את הנתונים על מספר הקנסות, כדי שנראה שיש באמת איזו שהיא הלימה בין היקף התלונות לבין הסנקציות שאתם נוקטים.

יפעת שאשא ביטון: פאיז, אני מבקשת לעודד תלונות של ההורים לא סתם לשם, אלא להעלות קצת את המודעות בקרב ההורים.

יפעת שאשא ביטון: לעקוב, לדבר איתם, על מנת שתהיה לנו אינדיקציה שאנחנו באמת עוקבים אחרי מה שמתרחב ודרך זה יהיה אפשר לפתור את זה.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת לצמצם למינימום את ההמתנה ולא לאפשר המתנה של יותר מחצי שעה.

יפעת שאשא ביטון: חוזר מנכ"ל כתב את זה, משרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: אז אני מבקשת לקיים את זה.

יפעת שאשא ביטון: לבדוק את הייתכנות להקמת מוסד לחינוך מיוחד.

יפעת שאשא ביטון: נכון שזה לא ייתן פתרון ל-3,000 ילדים, אבל גם אם זה ייתן פתרון ל-120, בסך הכל מכל מזרח ירושלים, חשוב להגיד את זה עיסאווי פריג', זה ייתן מענה לא רק ליישוב אחד, זה ייתן מענה למזרח ירושלים.

יפעת שאשא ביטון: אז גם זה יתקבל בברכה.

יפעת שאשא ביטון: הנושא של הנגשת המידע.

יפעת שאשא ביטון: חוזר מנכ"ל שנוגע להסעות – שיתור

יפעת שאשא ביטון: גם לשפה הערבית ובכלל שהמידע הרלבנטי יונגש לאוכלוסייה הזו, כדי שגם הם יידעו מה צריך לקרות וגם הם יוכלו להיות יותר מודעים למה שצריך.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: אם אפשר להשחיל משפט בעניין הזה.

יפעת שאשא ביטון: כהמלצה?

<אביבית ברקאי-אהרונוף: כן.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: אביבית ברקאי-אהרונוף, עורכת דין מארגון בזכות.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: יש חוזר מנכ"ל כללי שנוגע להסעות, שיש שם כמה סעיפים בודדים, ספורים, שמתייחסים לחינוך המיוחד.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: העיקר חסר מן הספר.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: כל העניינים שדובר עליהם קודם, אין עליהם מענים בחוזר מנכ"ל.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: משום כך בעצם ביקשנו ממשרד החינוך שיישב ויכתוב תקנות מכוח חוק הסעה בטיחותית, וייתן את כל המענים.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: אם חוזר מנכ"ל יתורגם לערבית – לא ייצא דבר, כי אין בו כמעט דבר.

<שמעון אבני: אנחנו כותבים חוזר חדש.

<שמעון אבני: יש כבר חוזר חדש.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: לא, בסדר, אני רק חייבת להעיר בעניין הזה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אז ייכתב חוזר חדש עם התייחסות קצת יותר רחבה לנושא של החינוך המיוחד.

יפעת שאשא ביטון: זה גם נמסר לנו במסמכים שקיבלנו לקראת הדיון.

יפעת שאשא ביטון: מה שאנחנו מבקשים זה שכל מידע, בין אם חדש ובין אם ישן בנוגע לחינוך מיוחד, או בכלל, כשאנחנו מדברים על אוכלוסייה ערבית, מזרח ירושלים, שיהיה מונגש להם בשפה, כדי שהם באמת יוכלו לעקוב.

יפעת שאשא ביטון: יש לך משהו נוסף?

עיסאווי פריג': חברים, עיריית ירושלים, משרד החינוך, מזרח ירושלים – כולנו יודעים את הייחודיות של הנושא ו-50 שנה אני גרתי שם, קרוב ל-15 שנה כסטודנט באוניברסיטה העברית ואני רואה איך הדברים מתנהלים.

עיסאווי פריג': צריך להגיד את האמת בפנים.

עיסאווי פריג': להגיד את זה.

עיסאווי פריג': אני שאלתי את השאלה הזו כי אני רוצה מדד הצלחה לביצוע שלכם, בכדי לא להביך אתכם ושלא תביכו אותנו.

עיסאווי פריג': מדד ההצלחה צריך שנקבע אותו עכשיו – מה מדד ההצלחה.

עיסאווי פריג': פחות תלונות?

עיסאווי פריג': יותר בתי ספר לחינוך מיוחד?

עיסאווי פריג': מה?

עיסאווי פריג': מה?

עיסאווי פריג': תנו לנו מדד הצלחה שבעוד כמה חודשים נבוא אליכם – הצלחתם.

עיסאווי פריג': זה הכל.

<אוריאל אלבז: מדד ההצלחה מבחינתי זה מספר התלונות.

<אוריאל אלבז: זה לא סותר את זה שאנחנו מקדמים בינוי של מוסדות וכן הלאה.

<אוריאל אלבז: מדד ההצלחה, כי אנחנו צריכים הצלחה מחר.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

יפעת שאשא ביטון: זה שיהיו פחות הורים לא מרוצים.

<אוריאל אלבז: מדד ההצלחה שלי זה מספר התלונות ולפתור בפועל בעיות ספציפיות שיגיעו אלינו בצורה מסודרת.

<אוריאל אלבז: אני לא חושב שיש פה איזה שהן תלונות שהגיעו אלינו ולא טיפלנו בהן.

עיסאווי פריג': נעשה מעקב.

יפעת שאשא ביטון: בשביל זה ביקשתי את מספר התלונות עכשיו וביקשתי את מספר הסנקציות שנקטתם, לא רק מכם, אלא גם מהארגונים השונים, כדי שאנחנו בפרספקטיבה של זמן נוכל לראות; וכולל זה שאנחנו נעודד את ההורים כן לדבר וכן להתלונן ואז בפרספקטיבה של זמן נוכל לראות אם התופעה מצטמצמת.

עיסאווי פריג': אנחנו נעקוב אחרי זה, אני מבטיח לך.

<אוריאל אלבז: רק שניקח בחשבון שהעידוד הזה עכשיו יכול לתת לנו איזו שהיא סטייה לא מוסברת בתוך התלונות.

עיסאווי פריג': כן, כן.

<אוריאל אלבז: אבל המבחן שלי באמת זה לפתור את הבעיות האמיתיות שישנן בשטח.

יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז, המון תודה לכולם.

<קריאה: אז בשביל ההצלחה, קודם כל, אני אב לילדים נכים - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל אנחנו לא פותחים את הדיון מחדש.

<קריאה: לא, לא, לא דיון.

<קריאה: אנחנו כולנו פה לטובת הילדים ואני אב לילדים נכים במזרח ירושלים ונציג הנכים במזרח ירושלים וראש ועד התייחדות בירושלים.

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל אתה מנהל לי את הדיון והפרוטוקול כבר נסגר.

<קריאה: רק בשבילם, כל מה שאנחנו מבקשים זה לגבי המלוות שהבאתם השנה.

<קריאה: אין להן הדרכה.

<קריאה: יש לך ילדים עם אפילפסיה, יש ויש.

<קריאה: תעשו להן הדרכה.

יפעת שאשא ביטון: יש מלוות רפואיות.

<קריאה: הן בלי הדרכה.

<קריאה: הן לא יודעות מה לעשות ברגע שיש משהו.

יפעת שאשא ביטון: סייעות רפואיות הרי מתלוות לילדים חולים, נכון?

יפעת שאשא ביטון: אז מה?

יפעת שאשא ביטון: אז אני לא מבינה את הדרישה.

<קריאה: ושנית, לשתף את ההורים.