הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 20, פרוטוקול מספר 166, 2017-07-25 09:00

יפעת שאשא ביטון: בוקר טוב לכולם.

יפעת שאשא ביטון: ברשות

יפעת שאשא ביטון: כם אני פותחת את הדיון בנושא מענים לילדים אלרגיים בגילאי לידה עד שלוש.

יפעת שאשא ביטון: הכותרת הזו לא חדשה לאף אחד שיושב כאן סביב השולחן.

יפעת שאשא ביטון: זה כבר הדיון השלישי שאנחנו מכנסים בחודש וחצי האחרונים, כשהדיון הראשון היה מתוך מקום של הרבה מאוד אופטימיות, של לבוא ולבחון מה המענה הנכון ולאיזה כיוון אנחנו הולכים.

יפעת שאשא ביטון: אף אחד מאיתנו, אני בטוחה, לא תיאר לעצמו שמישהו כאן יגיד, 'אה, אוקיי, אם המענה שאנחנו נותנים הוא לא באמת המענה האופטימאלי אז בואו לא ניתן מענה בכלל', במקום ללכת לכיוון של איזו חלופה אנחנו מציעים ואיך אנחנו מתקדמים לשם.

יפעת שאשא ביטון: הדיון הקודם היה דיון חירום, ומבחינתי הדיון הזה הוא יותר חירום מחירום, כי אנחנו כבר נמצאים ערב פתיחת שנת הלימודים.

יפעת שאשא ביטון: אני מודה שאנחנו עומדים מול שוקת שבורה.

יפעת שאשא ביטון: קיבלתי את תשובות המשרדים, הרווחה ומשרד הבריאות.

יפעת שאשא ביטון: , אף אחד מהם לא העלה ולו ניצוץ של תקווה בעיניי.

יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר את זה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כאן כדי לראות איך אנחנו מנסים בכל זאת לתקן את המציאות לקראת פתיחת שנת הלימודים.

יפעת שאשא ביטון: היום, במצב שאנחנו נמצאים, זה כאילו מדינת ישראל אומרת ויתרנו עליכם, 350 הילדים שהם אלרגיים, אנחנו לא לוקחים עליכם אחריות, תסתדרו.

יפעת שאשא ביטון: השאלה אם זה מה שאנחנו רוצים באמת לשדר לאוכלוסייה הזו, רק בגלל שמדובר בילדים אלרגיים.

יפעת שאשא ביטון: אז אני אפתח דווקא עם משרד הרווחה, אנחנו נגיע גם למשרד הבריאות, לפני שאתם נושמים לרווחה, אבל זה חנה במגרש של משרד הרווחה.

יפעת שאשא ביטון: משרד הרווחה מבחינתי מפעיל את מעונות יום, משרד הרווחה אחראי.

יפעת שאשא ביטון: זה הסיפור, המשוואה היא מאוד מאוד פשוטה, והשאלה היא איך משרד הרווחה בכל זאת יוצר איזשהו מהלך שאנחנו ניכנס למערך של תמיכה סדירה בכל הסיפור של הנושא של האלרגיים כבר מתחילת ספטמבר.

יפעת שאשא ביטון: אז בבקשה, מי מכם רוצה לדבר?

יפעת שאשא ביטון: ורד שם וחגי כאן, משאירה לכם את הבמה, בבקשה.

<חגי פורגס: בוקר טוב.

<חגי פורגס: כמו שציינתי בדיון הקודם, וזה רלוונטי גם לעכשיו, המהלכים שאנחנו נעשה, עשינו במהלך שנת הלימודים, שנות הלימודים הקודמות ובשנת הלימודים הבאה ביתר שאת בעקבות ההחלטה האחרונה של המנכ"ל, היא, אל"ף, יצירת סביבה בטוחה יותר במעון בכל הנוגע לסיוע, למענה לילדים אלרגיים, כדי שלא ייחשפו לאלרגנים האלה, הכשרות לצוותים, שגם כוללות מודולות של מד"א, של עזרה ראשונה במקרם של התפרצויות, גם יש לנו שיתוף פעולה עם עמותת יה"ל שעוזרת לנו בביצוע ההכשרות, והשנה אנחנו גם נלך עם זה קצת יותר קדימה כדי לעשות את ההכשרות האלה ביותר אינטנסיביות.

<חגי פורגס: אנחנו גם פועלים לאספקת מזרקים, מזרקי אפיפן להורים במעונות, ובשיח מתמיד עם משרד הבריאות למתן מענים, למתן כלים למטפלות - - -

יפעת שאשא ביטון: חגי, אני רוצה לשאול אותך, הרעיון הוא ללכת לתכנית כוללת טובה יותר.

יפעת שאשא ביטון: כולנו מסכימים, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: אני גם אומרת את זה, כל פעם כששואלים אותי אני אומרת נכון, סייעות זה לא הסיפור, למעט במקרים מאוד מסוימים.

יפעת שאשא ביטון: מצד שני, אני לא יודעת באמת להצביע על חלופה.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו מה שאתה אומר זה משהו שהוא כזה בגדול.

יפעת שאשא ביטון: יש תכנית?

יפעת שאשא ביטון: יש באמת תכנית סדורה?

יפעת שאשא ביטון: כי למשל יה"ל שלחו לי מסמך, שבו מתואר איך מתנהלים במקומות אחרים בעולם, ורק מהקצת שהם שלחו לי אתה רואה שיש שם שיטה סדורה של מה עושים, איך מתנהלים, מה עובר הצוות, איך מתנהלים בתוך הגן, איפה אוכלים בתוך הגן, איזה הנחיות יוצאות להורים.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת הדברים מאוד מאוד שיטתיים.

יפעת שאשא ביטון: לקחת את המסמך הזה ולהפוך אותו לתכנית עבודה, בקלי קלות.

יפעת שאשא ביטון: השאלה היא אם במשרד הרווחה, חוץ מלהגיד ברמת הכלל 'אנחנו נעשה הדרכות, אנחנו נכניס מזרקים', יש איזושהי תכנית אמיתית של איך אנחנו יוצרים סביבה בטוחה לילדים האלה?

יפעת שאשא ביטון: והשאלה השנייה, האם אנחנו בכלל ערוכים ל-1.9?

<חגי פורגס: אני רוצה להבין רק, כשאת אומרת תכנית למה הכוונה?

<חגי פורגס: זאת אומרת, יש לנו סל כלים שאנחנו מפעילים אותם.

יפעת שאשא ביטון: 'הדרכנו את הצוות', בסדר?

<חגי פורגס: הדרכנו את הצוות ואנחנו מכניסים תכנים של עזרה ראשונה, ושנה הבאה אנחנו, בשנת הלימודים הקרובה אנחנו פועלים לאספקת מזרקים להורים.

יפעת שאשא ביטון: שזה חשוב וזה טוב, וזה חלק מהמהלך.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו אני, אני מוכנה, אני מוכנה לעזור לך, למעונות.

<תמי ברנע: לא, הוא אמר אספקת מזרקים להורים.

<תמי ברנע: זה מה שאמרת.

<חגי פורגס: מה זאת אומרת להורים?

<חגי פורגס: ילדים, במקום, כדי לעזור להורים להביא מזרקים.

<חגי פורגס: זאת אומרת שיהיה, בכל מעון שיש בו ילד אלרגי אנחנו נסייע באספקת מזרקים לאותו מעון.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת זה לא יהיה בכל מעון?

יפעת שאשא ביטון: כי הרי אנחנו דיברנו על זה שיש ילדים שאנחנו לא יודעים, אם אנחנו כבר הולכים להיות חכמים, ואנחנו רוצים להיות כאלה, אז אנחנו בעצם אומרים, יש ילדים שגם לא יודעים שהם אלרגיים וזה פתאום התפרץ, אז האם אנחנו יכולים לתת גם להם מענה?

יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו כבר שם אז למה לא?

<חגי פורגס: אנחנו עכשיו מתחילים עם הדבר הזה, בעקבות ההחלטה האחרונה אז, עד עכשיו לא עשינו את זה.

<חגי פורגס: עכשיו, כמענה משלים, אנחנו כן הולכים לשם.

<חגי פורגס: עוד לא נכנסנו לפרטים האלה.

<חגי פורגס: מדובר בהיקף מאוד גדול של מעונות ומסגרות לילדי הגיל הרך שאנחנו מפקחים עליהם.

<חגי פורגס: זה לא יהיה, זאת אומרת אין לנו במחסן מזרקים שאנחנו מחלקים.

<חגי פורגס: זה תהליך שאנחנו מתחילים אותו מאפס.

יפעת שאשא ביטון: אז ב-1.9 זה לא יהיה, נכון?

<חגי פורגס: אז שוב, בדבר כזה של תקציבים והתקשרויות ומערך שצריך להתחיל להפעיל אותו מאפס זה לא קורה בשבועיים, אבל שוב, אנחנו נעשה מאמצים כן לראות איך אנחנו נותנים את הפתרונות הכי מהירים.

יפעת שאשא ביטון: איזה פתרונות מהירים אנחנו יכולים לתת?

<חגי פורגס: שוב, בהיבט של - - -

יפעת שאשא ביטון: מה משרד הרווחה מציע לנו?

יפעת שאשא ביטון: יש פה הורים.

יפעת שאשא ביטון: אני מסתכלת כאן, אני רואה פנים של הורים שאני בקשר איתם כבר אפילו יותר משנה, כי עוד היינו בסאגה הזו לפני שנה, לפני פתיחת שנת הלימודים הקודמת, עם כל הסיפור של הסייעות, מה אני אומרת להורים האלה?

יפעת שאשא ביטון: אתם עכשיו לא חלק מהמשחק, חכו שנתארגן?

יפעת שאשא ביטון: באמת מה אני אומרת?

יפעת שאשא ביטון: אני שואלת אותך אמיתי.

<חגי פורגס: בכל מה שנוגע לסייעות יש את החלטת המנכ"ל האחרונה, שאנחנו לא - - -

יפעת שאשא ביטון: הבנתי אותה.

<חגי פורגס: בשאר, אז לכן - - -

יפעת שאשא ביטון: היא בעיניי חלם רק מהסיבה הפשוטה שהוא אמר ביטלתי, אבל הוא לא אמר מה נתתי.

יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה איתו, שסייעות זה לא הפתרון הנכון.

יפעת שאשא ביטון: אגב, הוא השתמש בוועדה הזו כדי להגיד 'אוקיי, אנחנו מוציאים את זה מתוך המערכת', רק הוא פספס את החלק בוועדה שאמר 'אנחנו מוציאים את זה מתוך המערכת כדי לתת משהו יותר טוב'.

יפעת שאשא ביטון: מה קורה עם המשהו היותר טוב?

יפעת שאשא ביטון: אתה אומר אנחנו בהתהוות.

יפעת שאשא ביטון: מה אני עושה ב-1 בספטמבר?

יפעת שאשא ביטון: באמת, אני לא מנסה לשים אותך בפינה, אני רוצה שננסה לחשוב מה אנחנו עושים ב-1 בספטמבר.

<חגי פורגס: אז אני שוב אומר, הורה שצריך סייעת, אוקיי?

<חגי פורגס: וחוות הדעת הרפואית אומרת שהילד צריך סייעת, המענה הוא זה מה שהמנכ"ל החליט.

יפעת שאשא ביטון: המענה אומר הילדים לא, אל תביאו את הילד?

<חגי פורגס: יש חוות דעת רפואית.

<חגי פורגס: ברגע שיש חוות דעת רפואית, שהרופא אומר שהילד צריך סייעת אז הילד צריך סייעת, אי אפשר להכניס אותו למעון בלי סייעת.

<חגי פורגס: לכן, המענה שאנחנו - - -

יפעת שאשא ביטון: אז משרד הרווחה אומר, ילדים שאין להם סייעת לא יכולים להיות חלק מהמערכת, אלא אם כן הם מממנים סייעת.

<חגי פורגס: זה תמיד.

יפעת שאשא ביטון: לא, זה לא תמיד, כי בעבר הם קיבלו סייעת.

יפעת שאשא ביטון: הם קיבלו סייעת של שעתיים.

יפעת שאשא ביטון: תכף אני אדבר גם על זה בהקשר של משרד הבריאות ואני אראה גם את כל החלמאות שיש בסיפור הזה של הסייעות, אנחנו נגיע גם לשם.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת, ילד שנכתב לו שהוא צריך סייעת משרד הרווחה אומר לו 'אצלנו אין לך פתרון, אלא אם כן אתה מביא סייעת מעצמך'.

<חגי פורגס: לא, אז אני שנייה אפריד.

<חגי פורגס: יש את חוות הדעת הרפואית וההנחיות למעונות ויש את הצד של מימון הסייעות.

<חגי פורגס: ההנחיה למעונות, ונראה לי שזה אך טבעי שאם יש חוות דעת רפואית שאומרת הילד נכנס למעון רק אם יש לו סייעת, וזה היה תמיד, אוקיי?

<חגי פורגס: אז ילד לא יכול להיכנס למעון בלי סייעת.

יפעת שאשא ביטון: אז זה מה שאני אומרת.

<חגי פורגס: הצד השני - - -

יפעת שאשא ביטון: אנחנו רק אומרים את זה, אנחנו, אתה אומר את זה בעדינות, אני לא.

<קרן איוס: ואז הילד הזה מגיע למגזר הפרטי וברוחב לב אנחנו רוצים לקבל אותו ואנחנו מכניסים את הגננת למתחם הסיכון הסביר מבחינה משפטית, אפילו לרמה שנתקלנו בזה - - -

<חגי פורגס: את יכולה להציג את עצמך רק?

<קרן איוס: כן, סליחה, קרן איוס, אני יו"ר איגוד הגנים הפרטיים הארצי.

<קרן איוס: אנחנו פינינו לפני חודש ילדה שנגעה בחומוס בגן ילדים פרטי לבית חולים בבאר שבע וההורים מאיימים על הגננת ברשלנות למצב של מסכן חיים.

<קרן איוס: הגננת, ברוחב לב, קלטה את הילדה מוך רצון טוב לייצר לה סביבה, לייצר לילדה סביבה אופטימאלית, שהיא תצליח להגן עליה מהכל.

<קרן איוס: מסתבר שהיא רגישה לעוד דברים חוץ מלחומוס, אבל הם לא זכאים במגזר הפרטי - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל אנחנו תכף נתייחס למגזר הפרטי.

<קרן איוס: לא לסייעת לשם, לא להדרכה, לא - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אז רגע, אנחנו תכף נתייחס למגזר הפרטי, כי שם בכלל לא אפשרו לסייעות להגיע.

<קרן איוס: הלוואי שהם היו קולטים אותה במעון, אז היא לא הייתה נזרקת למגזר הפרטי.

יפעת שאשא ביטון: אני לא בטוחה שלהגיע למגזר הפרטי זה להיזרק, תלוי לאיזה, אבל בסדר.

<קרן איוס: לא, לא, לא, אני מתכוונת לזה שעצם זה שהיא לא נכנסת בלי סייעת, האמא נשארה בבית, אבל עד נקודה מסוימת, אז גם, כשזה מגיע אלינו אנחנו גם צריכים איזשהו פתרון בחוץ.

יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו תיכף, אנחנו תיכף נגיע למגזר הפרטי.

<קריאה: זה לא אנחנו, זה לא הם, זה הילדים צריכים פתרון.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו תיכף נגיע גם לפתרון שחשוב שיהיה.

יפעת שאשא ביטון: חגי, שורה תחתונה אני מבינה שאנחנו לא מתקדמים בכלום, זה המסר.

יפעת שאשא ביטון: מי שצריך סייעת, חברים לא השנה, או שתביאו סייעת מעצמכם.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת את זה בצורה ישירה.

יפעת שאשא ביטון: אני מבינה שאתה אומר את זה בעדינות, אבל זאת המציאות.

<חגי פורגס: לא, אבל אני חייב לדייק.

יפעת שאשא ביטון: בוא תדייק.

<חגי פורגס: לאורך כל השנים ילד שרופא אומר, קובע שהוא צריך סייעת הוא יכול להיכנס למעון רק אם יש לו סייעת.

<חגי פורגס: אני לא יודע, אני לא מכיר - - -

יפעת שאשא ביטון: נכון.

יפעת שאשא ביטון: ומי נתן סייעת עד עכשיו?

<חגי פורגס: אבל אז אני לא מכיר את אותה הגננת - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, עזוב רגע, אני עוזבת שנייה את הגנים הפרטיים.

<חגי פורגס: שלוקחת על עצמה סיכון, אני אישית לא הייתי עושה את זה, אבל - - -

יפעת שאשא ביטון: אני עוזבת שנייה את הגנים הפרטיים.

יפעת שאשא ביטון: בסדר?

יפעת שאשא ביטון: אני מדברת על משרד הרווחה.

<חגי פורגס: לא, גם, אבל גם במעונות המפוקחים יש - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, במעונות המפוקחים משרד הרווחה נתן סייעת של שעתיים.

<חגי פורגס: יפה, אז - - -

יפעת שאשא ביטון: אגב, גם כשהוא ידע שצריך סייעת כל היום הוא הסכים לקבל אותה עם סייעת של שעתיים.

יפעת שאשא ביטון: בקיצור, כולנו מעגלים קצת פינות פה, קצת שם.

יפעת שאשא ביטון: אבל אני רוצה רגע לומר משהו לגבי הסייעות.

יפעת שאשא ביטון: בסדר, אני מבינה את העמדה של משרד הרווחה, אני רוצה רגע לעבור גם למשרד הבריאות ואני רוצה גם לומר משהו, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: שגם על זה אנחנו צריכים לתת את הדעת, ואחר כך אנחנו נעבור לפרקטיקה, אני אבקש מארגון יה"ל להציג את התכנית שלפחות הם שלחו לי.

יפעת שאשא ביטון: נוצר מצב של מסחרה בסיפור הזה של הסייעות, סליחה שאני אומרת, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: אבל צריך גם להגיד את הדברים ביושר.

יפעת שאשא ביטון: הורים שמגיעים עם אישור רפואי שילד הוא אלרגי לאיזשהו מרכיב, אפילו אם זה אחד, מגיעים למעון ומנהלת המעון אומרת 'לכי תגידי לרופא שיכתוב שאת צריכה סייעת, משרד הרווחה נותנים הקצאה'.

יפעת שאשא ביטון: לא סיפור בשמים, אני מוכנה לעמוד מאחורי המילים שלי, ויש להן פנים ושם והכל ולא רק דוגמה אחת, אני יכולה שאתם תבחרו באיזו דוגמה להיאחז.

יפעת שאשא ביטון: האנשים האלה חזרו לרופא וביקשו שירשמו להם שהם צריכים סייעת, כדי שמשרד הרווחה יוכל לסייע להם והרופא רשם להם שהם צריכים סייעת ועם זה הם הגיעו.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו איך אני בכלל, לא שאני לא ידעתי שזה קיים, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: אבל לא אמרו לי במפורש שזה קיים עד שיצאתי מהדיון כאן לפני שבועיים ואנחנו הבנו ממשרד הרווחה שמי שכתוב לו שהוא צריך סייעת לא ייכנס לגן, אבל מי שהוא אלרגי ולא כתוב לו שהוא צריך סייעת יוכל להיכנס לגן, נכון?

יפעת שאשא ביטון: זה היה בשיח בינינו.

יפעת שאשא ביטון: ואז אני התקשרתי לחלק מההורים ואני אמרתי 'תגידו, כתוב לכם שאתם צריכים סייעת?

יפעת שאשא ביטון: כי אם לא כתוב לכם אז חייבים לקבל אתכם לגן, תתעקשו על זה'.

יפעת שאשא ביטון: ואז הם אמרו, 'יואו, אבל עכשיו כתוב לנו שאנחנו צריכים סייעת', אז אמרתי 'מה זאת אומרת עכשיו כתוב?' אז הם אמרו שהם היו אצל הרופא והוא לא כתב שצריך, ועכשיו, אחרי שהם היו אצל המנהלת, קרה מה שקרה, ואז תוך כדי שהם מספרים לי הם אומרים לי 'את יודעת מה?

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נלך אליו שוב שיוריד לנו את הסייעת'.

יפעת שאשא ביטון: ואני שואלת את עצמי, באמת עכשיו, לא רק מהצד של המערכת או מהצד של ההורים, איך אנחנו מצפים שבכלל יהיה אמון בתוך הסיפור הזה?

יפעת שאשא ביטון: איך אנחנו נדע שכשבאמת ילד חייב, חייב, חייב ליווי אישי אנחנו נוכל להתייחס אליו באותה מידת הרצינות כשאנחנו יודעים שכל אחד יכול לשחק בזה?

יפעת שאשא ביטון: ששעה אחת הוא צריך סייעת וחצי שעה אחר כך לא ופתאום 10 דקות אחרי זה, כי הוא הבין שלא, זה לא ישרת אותו אז הוא יכול להחזיר את הגלגל אחורה.

יפעת שאשא ביטון: אני קיבלתי את התשובה שלכם, משרד הבריאות, ואני חושבת שפה זה כן המקום שלכם, ברמה של ההנחיות המאוד ברורות והפיקוח גם על מה שקורה בקרב הרופאים, לא יכול להיות שאנחנו משחקים בצורה כזו, זה לשחק בבריאות של ילדים.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו, זה כאילו שאנחנו משחקים בכסף ואנחנו משחקים בסייעות, אבל אנחנו לא, אנחנו משחקים בבריאות של ילדים, כי כבר מרוב שהמערכת מתרגלת לזה שהכל הוא פיקציה אז כשבאמת יהיו צריכים אותנו אנחנו לא נוכל להיות שם.

יפעת שאשא ביטון: אז אני רוצה את ההתייחסות שלכם וגם איזושהי דרך פעולה כדי שאנחנו נוכל למנוע את זה ומשם אנחנו נקפוץ לפרקטיקה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<טליה אגמון: טוב, משרד הבריאות בנושא הזה נותן את הסיוע המקצועי שהוא יכול לתת למשרדים שעוסקים בזה, גם בגיל היותר בוגר משרד החינוך וגם בגיל הזה משרד הכלכלה, ועכשיו משרד הרווחה.

<טליה אגמון: הייתה פגישה, יש כל הזמן פגישות, אבל הייתה גם לאחרונה פגישה נוספת עם איגוד האלרגולוגים, והבעיה הזאת שגברתי דיברה עליה היא מוכרת ודיברנו איתם על זה והם יעדכנו את ההנחיות שלהם ככל שניתן.

<טליה אגמון: אנחנו לא יכולים לאסור על רופאים לכתוב מה שלפי שיקול דעתם הם חושבים שהוא נכון - - -

יפעת שאשא ביטון: זה לא שיקול דעתם.

יפעת שאשא ביטון: צריך את שיקול דעתם המקצועי הרפואי, לא את שיקול דעתם בהתאם למה שמתאים להורה או למוסד החינוכי.

<טליה אגמון: יפה.

<טליה אגמון: מה שאנחנו ננסה ונחדד, ביחד עם איגוד האלרגולוגים, זה באמת את האמירה הברורה, שהציון בתעודה רפואית או ברישום רפואי שילד חייב סייעת ייעשה רק במקרים שבאמת הוא נמצא בסכנת חיים אמיתית, כשאין לצדו השגחה צמודה מהסוג הזה.

<טליה אגמון: ואני מסכימה עם גברתי שזה לא הפתרון הנכון, לא בגילאים האלה ולא בגילאים היותר בוגרים, ואנחנו באמת עובדים יחד עם המשרדים השונים כדי לקבוע הנחיות יותר ברורות ומפורטות איך לא מכניסים אלרגנים לגנים, ויש את ההצעות שעולות מדי פעם לשים מזרקי אפיפן בכל מיני מקומות, כולל דובר על מוסדות החינוך וזה.

<טליה אגמון: יש לזה השלכות תקציביות מסוימות, אז אני לא בטוחה כרגע לומר איפה זה עומד, אבל אנחנו עושים עבודה בנושא הזה עם איגוד האלרגולוגים, הם מודעים לבעיה והם מעדכנים ממש בימים אלה את ההנחיות שלהם בנושא הזה.

<טליה אגמון: ושוב, אני חושבת שאין פה נציג של ההסתדרות הרפואית, אבל רופאים שנמצאים בקשר טיפולי עם משפחה, אני לא מקבלת או מאשרת את זה, אבל אני יכולה להבין את הנכונות של רופאים לסייע כשהם חושבים שזה מה שהם עושים.

<טליה אגמון: הם חושבים שהם עוזרים.

<טליה אגמון: ברגע שהם יבינו שהם לא עוזרים אני חושבת שהשיקול יהיה - - -

יפעת שאשא ביטון: רופא יכתוב לי איזושהי אבחנה שהיא לא נכונה רק בשביל לעזור לי?

יפעת שאשא ביטון: באמת.

<טליה אגמון: כל מיני, אני יודעת מה?

<טליה אגמון: רוצים עוד סייעת בגן הילדים, זה אף פעם לא - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל זה לא דבר של מה בכך.

<טליה אגמון: נכון, נכון, אני מסכימה.

יפעת שאשא ביטון: כי עוד סייעת, מעבר להיבטים התקציביים ומעבר להיערכות, זה עכשיו מעמיד את ההורים מול שוקת שבורה, הם רצו לברך ויצאו מקללים, לצורך העניין.

<טליה אגמון: אני לא מגנה על זה, ורופאים בוודאי לא צריכים לשמש כלי בניסיון להוסיף סייעות לגני הילדים ואנחנו בהחלט נוציא הבהרה כזאת בצורה מסודרת.

<טליה אגמון: אבל שוב, במקום שבו רופא באמת סבור שילד צריך השגחה צמודה אז הוא יכתוב את זה.

יפעת שאשא ביטון: יש איזושהי סנקציה או איזשהו הליך שאפשר לפעול מול רופא?

יפעת שאשא ביטון: הרי זה לא בעיה לראות, אם תפתחי תיקים את תראי את מה שמוציאים הרופאים, כדי שהם יבינו שכשהם כותבים משהו שהוא לא תואם את המציאות יש לזה איזשהו מחיר.

<טליה אגמון: אני חושבת שזה יהיה קצת קשה להוכיח, אבל אם יש מקרה שבו יהיה לנו מאוד ברור שרופא כתב אישור שהוא לא נכון, זה אישור שהוא כוזב מבחינה רפואית, יש סנקציות שאפשר לעשות, אבל מישהו צריך להתלונן ולהביא לנו את ההוכחה.

יפעת שאשא ביטון: יהיה אפשר לכתוב את זה בהודעה לרופאים, כשאתם, בפנייה לרופאים, תכתבו שאתם מבקשים להיצמד להנחיות הרפואיות, כפי שהן מתאימות לילד, אם תהיה התייחסות כוזבת אז?

<טליה אגמון: בהחלט נחדד את הנקודה הזו, שבעצם מתן אישור - - -

יפעת שאשא ביטון: זה חשוב, כי אחרת אנחנו עוד פעם נשארים ברמה של המלצה.

<טליה אגמון: כן, אפשר לחדד את האמירה שמתן אישור שהוא לא נכון מבחינה רפואית זה סוג של רישום - - -

יפעת שאשא ביטון: זה רישום כוזב.

<טליה אגמון: כוזב.

<טליה אגמון: כן.

יפעת שאשא ביטון: זה רישום כוזב.

יפעת שאשא ביטון: כדי שאנחנו נדע, בפעם הבאה כשבאמת מגיע אלינו מקרה כזה אז הם באמת התכוונו.

יפעת שאשא ביטון: אתה רוצה להתייחס?

<ראמי גריפת: אני חושב שמה שכן יעזור שרופאים יפסיקו לתת את ההמלצה הזאת, הגורפת לסייעות, זה שיופץ נוסח אחיד למקרים האלה על ידי איגוד האלרגולוגים.

<ראמי גריפת: כפי שקרה במקרים קודמים, של המלצות, אישורים רפואיים לחדרי כושר ודברים כאלה.

<ראמי גריפת: והייתה היענות טובה של רופאים, ואני צופה שכן תהיה היענות.

<ראמי גריפת: ועוד תוספת קטנה, שקיים אצלנו תיק חומרי הדרכה למניעה וטיפול של תגובה אלרגית בילד.

יפעת שאשא ביטון: תוך כמה זמן אתם יכולים להתארגן לכך שכל המעונות יקבלו את ההדרכה הזו?

<קריאה: הם לא מציעים הדרכה, הם מציעים תיק, ניירת.

<ראמי גריפת: יש לנו את החומרים, את התוכן - - -

יפעת שאשא ביטון: אתה נותן מסמכים?

קריאה: בוודאי, שיש לנו.

<ראמי גריפת: מצגת, חומרים וכולי,

<טליה אגמון: סרטונים, כן.

יפעת שאשא ביטון: ועשה זאת בעצמך?

<טליה אגמון: חלקם נמצאים באתר האינטרנט של המשרד?

<ראמי גריפת: כן.

יפעת שאשא ביטון: חבר'ה, זה רציני?

יפעת שאשא ביטון: באמת עכשיו אני שואלת.

יפעת שאשא ביטון: אני שולחת עכשיו לגננות קחו, תלמדו ואנחנו נכניס את הילדים שלנו - - -

<טליה אגמון: זה חלק מהמערך, זה ודאי לא פתרון שלם, זה חלק מהדברים.

<ראמי גריפת: אני הצעתי את זה כבר כעזרה למשרד הכלכלה, שההדרכות שהם עושים - - -

יפעת שאשא ביטון: הדרכות בפועל, אתם לא מוכנים להירתם יחד עם משרד הכלכלה ולממן לפחות, ככה בכניסה לתהליך, את כל הסיפור הזה?

<ראמי גריפת: אישית אני לא יכול להגיד, אני יכול להעביר את זה הלאה.

<טליה אגמון: ההדרכות האלה, יש הדרכות שנעשות להחייאה ולעזרה ראשונה וגננות עוברות אותן, אפשר לשלב את זה בתוך הדבר הזה, אבל זה לא עניין יקר.

<טליה אגמון: מי שמפעיל את המעון או משרד הכלכלה, או מי שמממן את המעון, יכול לספוג אותו.

<טליה אגמון: זה לא יקר, ההדרכות האלה, זאת אומרת ההדרכה לעזרה ראשונה, לשלב בתוכה גם הדרכה בנושא תגובה נאותה לאלרגיות.

<טליה אגמון: זה לא צריך להיות מאוד מסובך, אנחנו ניקח את זה למשרד ונבדוק את העניין.

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל אנחנו מבקשים, זה לא כל מעון, אנחנו מדברים על מערך שלם.

יפעת שאשא ביטון: משרד הרווחה אגב עד היום השקיע 10 מיליון שקלים בנושא של הסייעות.

יפעת שאשא ביטון: מישהו עשה איזושהי הערכה לגבי מה העלות של הדרכה?

יפעת שאשא ביטון: מה העלות של הכנסת מזרקי אפיפן?

יפעת שאשא ביטון: אני בטוחה שזה הרבה יותר זול ממה שיעסיקו את הסייעות, כן?

יפעת שאשא ביטון: אבל מישהו עשה איזושהי הערכה תקציבית כדי להבין מה אנחנו באמת צריכים?

יפעת שאשא ביטון: כי אנחנו עד עכשיו מדברים באוויר, זאת אומרת צריך ככה, צריך שם, אבל אנחנו לא באמת יודעים כמה זה עולה, על מה אנחנו צריכים להילחם.

<חגי פורגס: כמו שאמרתי, התכנית הזאת היא חדשה, אנחנו עושים אותה מאפס, מעולם לא עשינו, לא סיפקנו מזרקים למעונות.

<חגי פורגס: בגלל ההחלטה האחרונה אנחנו מתכוונים להיכנס לזה, אנחנו עוד לא בפרטים אבל אנחנו נעשה את זה.

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל מתי?

יפעת שאשא ביטון: מתי?

יפעת שאשא ביטון: אני מתחילה להצטער שלא הבאתי לכאן את שני השרים יחד עם המנכ"לים שיגידו מתי.

יפעת שאשא ביטון: אתה יודע מה?

יפעת שאשא ביטון: אני כבר לא רוצה לשמוע מה, רק שיגידו מתי הם מתכוונים לעשות את זה.

<חגי פורגס: אנחנו עושים את כל המאמצים כדי שזה יהיה כמה שיותר מוקדם, אני עוד לא יודע להגיד.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: מי כבודה?

<טובה סיני: נעמ"ת, טובה סיני.

<טובה סיני: אני רוצה להבהיר לעצמי כמה נקודות.

<טובה סיני: הכנסת מזרקים למעונות, למי?

<טובה סיני: לילדים האלרגיים, פר ילד, או הכנסת ערכת מזרק?

<טובה סיני: כי כל ילד שיש לו אלרגיה ודורש מזרק הוא מביא את המזרק מהבית, עם ההורים שלו.

<טובה סיני: הוא זכאי לזה בסל.

<טובה סיני: הוא רוכש את זה באמצעות קופת חולים, והוא מגיע עם המזרק למעון.

<טובה סיני: מה יעזור שתספקו מזרקים?

<טובה סיני: למזרקים יש תאריכי תפוגה.

<טובה סיני: ההורה מבחינתנו הוא אחראי להחלפה של המזרק.

<טובה סיני: למי אתם מספקים מזרקים?

<חגי פורגס: אמרתי, אנחנו עוד לא בפרטים האלה, אנחנו נשמח - - -

<טובה סיני: שאלה, אם זה ערכת מזרק, רגע - - -

<חגי פורגס: אנחנו גם נשמח לשתף איתכם פעולה בהיבט הזה, שתתרמו לנו לידע.

<טובה סיני: רגע, יש גם משהו טוב ברעיון הזה.

<טובה סיני: אחד הדברים שאין לנו היום זה את הערכה למקרה הלא ידוע, למקרה של אד הוק.

יפעת שאשא ביטון: נכון, אנחנו מכוונים גם לשם.

<טובה סיני: אז אם זה מזרק למעון אני מאמינה שכולכם תשרדו בהיבט הזה.

<טובה סיני: עכשיו, לשאלת ההדרכה, הדרכה הכנסנו לכל הגורמים שהיום מדריכים במעונות, כל הגורמים המקצועיים, בין אם זה מד"א, סייפטי מדיק ועוד גורמים נוספים, הם מדריכים, וזה נכנס.

<טובה סיני: אנחנו, הארגונים, יזמנו את הכנסת ההדרכה של האפיפן, לא המשרדים, וזה נכנס, ואנחנו ממנים את זה, אבל לא זו הבעיה.

<טובה סיני: הבעיה היא מה קורה כשצוות מצטרף במהלך שנה.

<טובה סיני: אנחנו מחויבים בהדרכה הזו אחת לשנתיים.

<טובה סיני: יש לנו גם הנחיות מאוד ברורות מהמשרדים.

<טובה סיני: אנחנו עושים את ההדרכה אחת לשנתיים.

<טובה סיני: שוב, אנחנו צריכים את האד הוק.

<טובה סיני: כשילד נכנס במהלך שנה ויש לו אלרגיה מהסוג המסכן חיים אנחנו צריכים בו במקום את ההדרכה, את הרענון, כי את ההדרכה העקרונית עשינו ואנחנו לכאורה מכוסים לשנתיים, אבל גם צוותים מתחלפים וגם ילדים נכנסים במהלך שנה.

<טובה סיני: אנחנו צריכים את הפתרונות - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, אפשר למצוא לזה פתרון.

<טובה סיני: יפה.

<טובה סיני: אז לא.

<טובה סיני: אז חבל ללכת בגדול - - -

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אם נכנס ילד זה לא בעלמא, אם נכנס ילד - - -

<טובה סיני: נכון.

יפעת שאשא ביטון: בגלל זה אני אומרת התכנית צריכה להיות מאוד מאוד סדורה.

יפעת שאשא ביטון: נכנס ילד במהלך שנה, את יודעת שנכנס אלייך ילד במהלך שנה, את יודעת שהוא עם אלרגיה שכתוב עליה שהיא מסכנת חיים או לא מסכנת חיים, זה לא משנה, אז את יודעת שאת צריכה לקבל כרגע הדרכה, אם את מרגישה שמה שיש בגן הוא לא מספיק.

יפעת שאשא ביטון: את צריכה שתהיה לך כתובת למי את פונה כדי לקבל את ההדרכה הזאת.

יפעת שאשא ביטון: לגבי הצוותים שמתחלפים, אני כל הזמן שומעת את זה, זה חלק מדף המסרים, אנחנו קוראים לזה בפוליטיקה של המעונות, תמיד יש את הגרעין הקשה שנשאר בגן, לא כולם כל הזמן באמת מתחלפים.

יפעת שאשא ביטון: הגיע הזמן שגם את זה נגיד ביושר - - -

<טובה סיני: אנחנו סומכים עליו, גם את זה נגיד.

יפעת שאשא ביטון: לא, בסדר גמור.

יפעת שאשא ביטון: אז כשנכנס צוות חדש ויש גרעין קשה, שהוא בדרך כלל הגרעין הקבוע, אז הוא יודע גם להעביר בעצם את מה שצריך לחדשים שנקלטים, בדיוק כמו שהוא עושה בתחומים האחרים.

יפעת שאשא ביטון: הרי אתם לא קולטים אותם טבולה ראסה, אתם מעבירים אותם איזשהו תהליך של הטמעה, נקרא לזה, בתוך המעון, וזה צריך להיות חלק מכל הסיפור.

יפעת שאשא ביטון: אבל שימו לב שאנחנו כבר נכנסים לפרקטיקה, שעל פניו זה אמור להיות מאוד אופטימי ומשמח, כי אנחנו אולי הולכים בדרך, אבל עדיין אין לנו את התמונה הכוללת, עדיין אנחנו לא יודעים באמת איך אמור להיראות גן שהוא נקי מאלרגנים, שהוא יודע להתמודד עם סיטואציות של התקפים והוא יודע באמת להשגיח ולמנוע כדי שלא יגיעו למצבים כאלה.

יפעת שאשא ביטון: אז אני אתן רגע לראמי ואחר כך לעמותת יה"ל ואחר כך אני אאפשר דיון.

יפעת שאשא ביטון: ראמי.

<ראמי גריפת: הדברים נאמרו.

יפעת שאשא ביטון: קלעתי לדעת גדולים.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: עמותת יה"ל, אתם הגשתם לנו מסמך של מה קורה בעולם.

יפעת שאשא ביטון: אני גם פגשתי בסיורים שלי במשלחות השונות, תמיד התעניינתי במערכות החינוך, ושם גיליתי שמרבית השירותים, כולל הנושא של האלרגיים, ניתן in house.

יפעת שאשא ביטון: הם יודעים בעצם לייצר פתרון בתוך המערכות ואז לא צריך להתמודד כל הזמן בשאלה של אם צריך סייעת או לא צריך סייעת, אם יש מענה או אין מענה, זה בנוי כבר ב-build in של המערכת.

יפעת שאשא ביטון: אתם שלחתם לי דף או מספר, איזשהו מסמך שבו אתם מציגים את זה.

יפעת שאשא ביטון: אני אשמח אם את תציגי את הדברים כדי שגם המשרדים יוכלו לשמוע ואפילו להיעזר בזה, ואנחנו נראה איך אנחנו יכולים גם לקדם את זה.

<מאיה ניר אליעז: אוקיי, תודה.

<מאיה ניר אליעז: קודם כל, בראשית דבריי, אני באמת אומר שהדבר אפשרי.

יפעת שאשא ביטון: שם, בבקשה.

<מאיה ניר אליעז: שמי מאיה ניר אליעז.

<מאיה ניר אליעז: אפשרי, רק זה עניין של זמן.

<מאיה ניר אליעז: אנחנו לא מאמינים שיש אפשרות לקצר.

יפעת שאשא ביטון: זה לא יקרה בספטמבר, אנחנו יודעים.

<מאיה ניר אליעז: זה לא יקרה בספטמבר, זה גם לא יקרה 3 חודשים אחר כך.

<מאיה ניר אליעז: וכדי לעשות את זה נכון אנחנו מאמינים שאנחנו צריכים את השנה הזאת כדי לבנות תכנית מלאה שמסתכלת על כל ההיבטים, כדי שה-1.9 הבא ייתכן ונוכל להכניס את הילדים ללא סייעות.

<מאיה ניר אליעז: חשוב לי לומר את זה קודם כל.

<מאיה ניר אליעז: כדי שילד אלרגי יוכל להיכנס למעון אז אנחנו מדברים על הדרכות, אנחנו מדברים על הדרכות מקצועיות, שהן גם כמובן ספציפיות לנושא האלרגיה, בוודאי גם למצבים כאלו של מקרה ראשוני, שאנחנו לא צפינו אותו במעון מראש.

<מאיה ניר אליעז: זה דבר ראשון.

<מאיה ניר אליעז: בהחלט יעזור נוכחות מזרק אדרנלין באופן קבוע במעונות גם כשאין ילד אלרגי.

<מאיה ניר אליעז: יש נושא של שילוט, יש נושא של הדרכה, של מה קורה במטבח, איך נערכים מבחינת הכנת האוכל, של הכנסת מזון.

<מאיה ניר אליעז: במעונות שיש ילדים אלרגיים לא נכנס מזון מהבית.

<מאיה ניר אליעז: יש צורך בייעוץ דיאטני - - -

<קריאה: זה לא נכון,

<מאיה ניר אליעז: לא, מהבית, לא צריך להיכנס, זו הכוונה.

<קריאה: לא, אז אני אומרת, אבל זה נכנס.

<מאיה ניר אליעז: כן, נכון, נכון.

<מאיה ניר אליעז: אלו נהלים, ברגע שיהיו נהלים ברורים לחלוטין וגורפים שיגיעו בעצם מלמעלה אז אנחנו נוהגים על פי הנהלים.

<מאיה ניר אליעז: ראו את משרד החינוך.

<מאיה ניר אליעז: במשרד החינוך יש חוזר מנכ"ל ברור, שברגע שמנהלת מגיעה איתו, בוא נגיד, ויש מה שאת אומרת, הורים מגיעים ונכנסים, אבל יש לה מסמך שאיתו היא יכולה לעבוד ולהגיד 'חבר'ה, הנה, עד כאן.

<מאיה ניר אליעז: אלו הנהלים, חובת

<מאיה ניר אליעז: כם לבצע אותם'.

<קריאה: זה קורה, תאכלס.

<מאיה ניר אליעז: יש עניין של מטבח, יש עניין של הכנסת אלרגנים, יש עניין של ניקוי אלרגן, להוציא את האלרגן כל עוד זה אפשרי.

<מאיה ניר אליעז: יש מעט מאוד מקרים יוצאי דופן, לדוגמה מולטי אלרגיים, שגם שם צריך לתת את הדעת מה עושים, מה ניתן להוציא ולמצוא תחליף ומה לא.

<מאיה ניר אליעז: איפה שלא ניתן למצוא צריך לייעד אזורים מסוימים שבהם אוכלים, לא ילד שמסתובב, ולהחליט על הפרדה של מוצצים.

<מאיה ניר אליעז: יש המון מה לעשות, יש המון המון עבודה כדי להכשיר מעון למצב שהוא יוכל לקלוט ילד אלרגי, וזה אפשרי, אנחנו מאמינים בלב שלם שזה אפשרי.

<מאיה ניר אליעז: עבודה של צוות, עבודה שלכם, של העמותות השונות, של הארגונים, אבל זה עניין של זמן.

<מאיה ניר אליעז: ההדרכה צריכה להיות הדרכה שוטפת.

<מאיה ניר אליעז: כמו שאמרתי, מגיע ילד, צריך שוב לחדש הדרכה, צריכים להיות ימי עיון בנושא, למי לפנות, למי אתה פונה בשאלה.

<מאיה ניר אליעז: אנחנו העמותה רצים לאורך השנה ובעיקר בחודשים הראשונים של השנה להדרכות בבתי ספר וגנים, אנחנו לא באמת מסוגלים לתת מענה ארצי, ברמה הארצית, בוודאי לא בפרק הזמן הזה.

יפעת שאשא ביטון: אתם כעמותה.

<מאיה ניר אליעז: אנחנו כעמותה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו גם לא מצפים.

יפעת שאשא ביטון: בואו נחליף את כל מי שיושב במדינה וזהו.

<מאיה ניר אליעז: לא, אנחנו כעמותה שהיא על בסיס התנדבותי, נכון, זה בדיוק מה שאני אומרת.

<מאיה ניר אליעז: אבל אנחנו יודעים להגיד שרק כמות ההורים שפונה אלינו לוקח לנו כ-3 חודשים לסיים את ההדרכות, רק מהורים שבאופן פרטני פונים אלינו.

<מאיה ניר אליעז: זאת אומרת זה בכלל לא ריאלי.

<מאיה ניר אליעז: אנחנו מדברים על שנה של היערכות לדעתי, לא פחות מזה.

<מאיה ניר אליעז: וזה אפשרי, אפשרי בהחלט.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה.

יפעת שאשא ביטון: אני פתחתי את המסמך כאן - - -

<מאיה ניר אליעז: סליחה, רק דבר, אנחנו כמובן נשמח לשבת יחד.

<מאיה ניר אליעז: יש לנו, אני פשוט לא רוצה להלאות בעובדות, מקרים מהעולם, לא מהארץ, מעבר למסמך, עוד מקרים כאלו, אנחנו בקשר עם עמותות שונות בעולם ובהחלט נשמח לשבת יחד ולעזור לגבי שיהיו נהלים ברורים.

יפעת שאשא ביטון: כן, בנייר עמדה אנחנו יכולנו לראות גם סקירה של מחקרים שנעשו בעולם, זאת אומרת תהליך של ליווי של כל הנושא של התמודדות עם ילדים אלרגיים בתוך המערכת ואיך המערכת ערוכה לקלוט אותם.

יפעת שאשא ביטון: מה שמוכיח את עצמו בסופו של דבר, ואם זה מוכיח את עצמו במדינות גדולות, בקנדה ואחרות, אז אנחנו בהחלט יכולים לנסות את זה גם אצלנו בבית.

יפעת שאשא ביטון: הדברים הם מאוד סדורים, את הצגת אותם, אבל באמת יש פה רשימה של פעולות שצריך לעשות, כולל פיקוח ובקרה שהדברים האלה אכן נעשים וכולל בדיקות תקופתיות, גם לבדיקת ערנות.

יפעת שאשא ביטון: כשקראתי את זה אז זה פחות או יותר זרק אותי לשם, כמו שאנחנו עושים תרגילי חירום בנושאים ביטחוניים אז גם בגן בעצם יבדקו באופן תקופתי, אחת לכמה זמן, איך באמת הצוות מתמודד או מגיב לסיטואציות כאלה, האם הגן הוא באמת נקי מהאלרגן, האם באמת מקפידים שפינות ההאכלה הן פינות האכלה ולא אוכלים בכל שטח הגן, שיש הפרדה מאוד מאוד ברורה בין המקום שמשחקים לבין המקום שאוכלים, שהמוצרים של הילדים מסומנים, שזה שיש ילד עם אלרגיה זה כתוב הכל, מי שבעצם נכנס ומטפל יכול לדעת שהילד הזה אסור שיהיה בסביבתו בוטנים, חלב או וואט אבר.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת הדברים מאוד מאוד מסודרים, זה לא אמורפי, זה לא כללי, זה לא ברמה של רעיון, זה באמת של פרקטיקה.

יפעת שאשא ביטון: ומה שאני מציעה גם למשרד הרווחה זה לשבת עם עמותת יה"ל במקרה הזה, כי הם פשוט הניחו את זה, להם את זה ביד.

יפעת שאשא ביטון: משרד הבריאות יכול להיות שותף כדי לראות איך גם אתם נרתמים למהלך, לא ברמה של 'נתנו לכם הנחיות תעשו', אלא אולי אתם יכולים להשתתף בהדרכה עצמה, ולבנות את התכנית הזו.

יפעת שאשא ביטון: זה אפשרי וזה ישים.

יפעת שאשא ביטון: ואני מוכרחה לומר שגם הבוקר כשחשבתי, הרי אני כבר למדתי בשנתיים האלה שלא משנה מה נביא יבואו הגננות ויגידו 'לא, אבל איך אנחנו נראה שהוא באמת לא נגע עם האצבע והכניס לפה והגיב?

יפעת שאשא ביטון: ' המטפלות אמורות להיות שם, והם שם לא רק בשביל לראות את הילדים האלרגיים.

יפעת שאשא ביטון: כשאני אז דיברתי על שכחת הילדים סיפרו לי על חרוזים שנכנסים לאף וגואש שהם לא באמת נכנסים, זאת אומרת המטפלת אמורה להיות שם כדי לוודא שהילד לא מכניס שום דבר, לא קשור לאוכל, שום דבר שהוא לא אמור לפה, שהוא לא נוגע או מגיע למקומות שהוא לא אמור להיות שם.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת העיניים שלנו צריכות להיות עליהם, ואנחנו פשוט צריכים לדעת להגיב ולהתמודד עם דברים שקורים, זה יכול להיות אלרגיה וזה יכול להיות גם דברים אחרים שמתרחשים בגן.

יפעת שאשא ביטון: אז אני בטוחה שברצון טוב של כולם, כולל אגב הגנים הפרטיים, כי אני רגע מכניסה את זה לתוך הסל הזה, אנחנו יכולים להתמודד עם התופעה הזו הרבה יותר טוב ממה שהתמודדנו איתה עד היום.

יפעת שאשא ביטון: מישהו רוצה להתייחס?

יפעת שאשא ביטון: מסכימים?

יפעת שאשא ביטון: מקובל?

יפעת שאשא ביטון: מישהו רוצה להוסיף?

יפעת שאשא ביטון: להסתייג?

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: ואני עוד לא דיברתי על שנה הבאה.

<אמיתי שוחט: אוקיי.

<אמיתי שוחט: אמיתי שוחט, נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות, משרד המשפטים.

<אמיתי שוחט: אז דבר ראשון, לגבי הנושא של הרופאים הרושמים אני מאמין שברגע שהמענה בגנים יהיה מענה מספיק טוב וההורים יוכלו לסמוך עליו אז גם מטבע הדברים פחות יבקשו את זה מהרופאים.

<אמיתי שוחט: זה עניין של עיצוב התנהגות.

<אמיתי שוחט: זה דבר ראשון.

<אמיתי שוחט: דבר שני, אנחנו צריכים לזכור גם עם כיבוי השריפה הנוכחי של איך אנחנו פותחים את השנה שגם בעתיד יהיו ילדים שיצטרכו את הסייעות האלה ולכן - - -

יפעת שאשא ביטון: גם מקרים חריגים, בגלל זה אמרתי שצריך להשאיר את זה לשם.

<אמיתי שוחט: אוקיי, אבל הם גם צריכים לתת את הדעת ובעצם, בין המשרדים, מי ייקח את האחריות על הסיפור הזה.

יפעת שאשא ביטון: ומשרד החינוך, כשיש ילדים אלרגיים מי לוקח את האחריות?

יפעת שאשא ביטון: אז כשהמעונות נמצאים באגף הרווחה, במשרד הרווחה, מי צריך לקחת את האחריות?

יפעת שאשא ביטון: משרד הרווחה.

<יערה שילה: לא, אבל המפעילים - - -

יפעת שאשא ביטון: ואם משרד הרווחה לא מוכן, איך?

<יערה שילה: נו באמת, יפעת, הרי זה, זה האישיו התמידי.

<יערה שילה: יבוא משרד הרווחה/כלכלה סלש לא יודעת מה, יגיד לך 'גברת, זה אחריות המפעילים'.

<יערה שילה: 417 מפעילים יש.

יפעת שאשא ביטון: סליחה, ממש לא.

יפעת שאשא ביטון: במערכת החינוך אין לנו מפעילים?

יפעת שאשא ביטון: עדיין מערכת החינוך אחראית עלינו.

יפעת שאשא ביטון: בוודאי שיש.

יפעת שאשא ביטון: חבר'ה, השאלה היא פשוטה, מי המשרד האחראי?

יפעת שאשא ביטון: המשרד האחראי במערכת החינוך זה משרד החינוך אחראי, משרד החינוך נותן מענה, ומשרד הרווחה במשרד הרווחה אחראי, משרד הרווחה נותן מענה, נקודה.

<יערה שילה: אבל הוא לא - - -

יפעת שאשא ביטון: מי שלא טוב לו שיעביר את האחריות למקום אחר עם כל הסל.

יפעת שאשא ביטון: מי שלא מסוגל לקחת אחריות על המעונות, אמרתי את זה גם בדיון הקודם, שיעביר את המעונות למשרד שכן רוצה לקחת אחריות עליהם.

יפעת שאשא ביטון: אי אפשר ללכת עם ולהרגיש בלי, באמת.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו אומרים שאנחנו נמצאים איפה שנוח לנו.

<יערה שילה: אבל האחריות זה האישיו.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, בסדר, אבל בשביל זה אנחנו פה.

יפעת שאשא ביטון: סיימת?

<אמיתי שוחט: בינתיים כן.

יפעת שאשא ביטון: תודה על הדברים.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<ל.ש.: אני אמא לילד אלרגי.

<ל.ש.: אני רוצה להוסיף בנוגע למה שעמותת יה"ל אמרה.

<ל.ש.: אני ממש מסכימה איתם, אני גם הסתכלתי על מה שקורה בעולם, ומה שלדעתי צריך להוסיף גם זה הדרכת הורים, להורים לא של הילדים האלרגיים, להורים שבגן.

יפעת שאשא ביטון: זהו, כי הם בדרך כלל יותר מוכשרים בסיפור הזה מבחינת הכשרה.

<ל.ש.: כי הם גם לא מודעים והם גם הרבה פעמים כועסים, כי זה נובע מחוסר מודעות, אז זה גם מאוד חשוב.

<ל.ש.: ודבר נוסף, הבנתי שבדרום אפריקה יש חובה לכל אדם עם אלרגיה או מצב רפואי כלשהו להסתובב עם צמיד שמורה על הבעיה שיש לו.

יפעת שאשא ביטון: קיבלתי את זה היום.

<ל.ש.: ממש, זה צמיד ממגנזיום, לפי מה שהבנתי, הוא עמיד בכל הדברים ואם קורה משהו אז יודעים איך לטפל.

יפעת שאשא ביטון: אפשר לראות את זה לשני פנים.

יפעת שאשא ביטון: מצד אחד זה יכול באמת לאותת ולשמש כמנגנון אזהרה, מצד שני אנחנו כאילו מסמנים את הילדים.

<קריאה: ואם הוא אלרגי לכמה סוגים?

יפעת שאשא ביטון: אמרתי, אפשר לראות את זה לשני פנים, אפשר לנהל על זה דיון פילוסופי, אין לנו את הזמן הזה עכשיו לנהל את הדיון הזה.

יפעת שאשא ביטון: אני מוכנה במושב הבא בהחלט להיכנס גם לסוגיה הזו.

יפעת שאשא ביטון: לנו יש מצוקה שאנחנו צריכים לפתור אותה, לא למחר בבוקר, לאתמול בערב.

<א.ל.: וקחו בחשבון שהצמיד זה מגיל 3 ומעלה.

יפעת שאשא ביטון: בשביל זה אנחנו כאן.

<ל.ש.: לא, זה שעכשיו מפורסם בפייסבוק, יש משהו אחר, אבל לא משנה.

<ל.ש.: אבל הדרכת הורים היא באמת מאוד מאוד חשובה.

יפעת שאשא ביטון: מבחינת מודעות.

<ל.ש.: אני אישית הולכת להעביר את זה להורים, כי אני רואה מה קורה, אנשים לא מבינים.

יפעת שאשא ביטון: תודה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<הניה מורמשטיין: שמי הניה ואני מנהלת במעון יום שיקומי.

<הניה מורמשטיין: בזמנו, כשאנחנו קיבלנו את הילדים הרפואיים ולא היה עוד אחות ולא היה עוד את כל הסידור הזה אז ההורים היו מביאים את האחות מטיפת חלב או מישהו אחר שמכיר את הילד והיו מדריכים את הסייעות בתוך המעון איך ספציפית לטפל בילד הזה, אפילו היינו עושים צנתורים של שתן וכל מיני דברים כאלה.

יפעת שאשא ביטון: כן, אצלכם זה הרבה יותר מורכב.

יפעת שאשא ביטון: ויש את המענים.

<הניה מורמשטיין: נכון.

<הניה מורמשטיין: אז בסדר, אז פה זה פחות, זה פה רק ללמד איך לשים - - -

יפעת שאשא ביטון: לא משנה, ובכל זאת יש לכם את המענים וזה מוכיח שאפשר.

<הניה מורמשטיין: בדיוק.

<הניה מורמשטיין: יש לנו את המענים, והיה לנו גם את המענה לפני שהייתה אחות.

<הניה מורמשטיין: והצוות, ברגע שמנהלת נתנה כוח לצוות ש'אתם יכולים לעשות את זה ויש מאחוריכם גב', עשו את זה וקיבלו את הילדים והם לא נשארו בבית.

<הניה מורמשטיין: אפשר אותו דבר לעשות את זה גם במעונות הרגילים.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

יפעת שאשא ביטון: חד משמעית, ואני מסכימה איתך שזה עניין גם של מנהיגות של מעון ושל צוותים, ובסופו של דבר אם אנחנו במיינדסט ניכנס עם תפיסה חדשה שאנחנו חלק, זה חלק מהמערך, כי אנחנו מתמודדים עם כל כך הרבה בעיות, בתוך מערכת החינוך, אני לא אגיד בעיות, אני אגיד אתגרים, שזה עוד אחד מהם.

יפעת שאשא ביטון: ואם נתייחס לזה בצורה כזו אז אנחנו גם נדע לטפל ולהתמודד עם זה עם הרבה פחות לחץ ממה שאנחנו מגיבים היום.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<נ.א.: אני רוצה לשתף במה שאני מרגישה בתקופה האחרונה.

<נ.א.: זה הבן שלי, הוא בן שנתיים וחצי, אלרגי לביצים ולבוטנים.

יפעת שאשא ביטון: רק בלי שמות לפרוטוקול, כדי שלא נחשוף את הילדים.

<נ.א.: אלה המצבים שהוא נתקל בהתקף אלרגי.

<נ.א.: אני מבינה את מה שנאמר פה, אבל אני לא רואה איך זה מיושם באמת ב- 1.9.

יפעת שאשא ביטון: תכף נגיע לשם.

<נ.א.: אתם אומרים לי, 'שימו את הילד שם, בגוב האריות'.

<נ.א.: את אומרת לי 'תשלחי את הילד שלך לקרב'.

<נ.א.: את לא יודעת מה יהיה, יכול להיות שיחזור הביתה, יכול להיות שהוא לא יחזור הביתה.

<נ.א.: זאת ההרגשה שלי.

<נ.א.: אני כאילו מרגישה, אנחנו נלחמים בבית במלחמה יומיומית, לעבוד משרה מלאה, להיות אזרח טוב, אבל כשזה מגיע לבן שלי אומרים לי 'שימי אותו שם ו-וואלה, תקווי שיהיה בסדר'.

יפעת שאשא ביטון: לא נעים לי להגיד לך, המצב הוא הרבה יותר חמור, לא אומרים לך 'שימי אותו שם ואלוהים גדול' - - -

<נ.א.: לא, יש לא בטוח שהוא יהיה שם.

יפעת שאשא ביטון: אומרים לך 'את לא חלק מאיתנו עוד, חכי שיהיה פתרון'.

יפעת שאשא ביטון: וזאת האמירה הקשה שיש כאן, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: שאנחנו לשנה הבאה, אני תכף אחזור לשנה הבאה, אני רגע רוצה לסגור את זה שאנחנו נבין כולנו שאנחנו תמימי דעים שיש מה לעשות, שאפשר לטפל בזה, חגי, ושיש כבר תכנית שאנחנו לא צריכים להמציא את הגלגל מחדש, המציאו אותו בשבילנו במקומות אחרים, אנחנו רק צריכים ללמוד אותו ולהתחיל להטמיע אותו בתוך המערכת בשנה הבאה.

יפעת שאשא ביטון: אני מקבלת את ההערה, אם זה לא 3 חודשים וזה דורש יותר אז זה דורש יותר, אבל צריך להתחיל לעשות את זה כבר, כבר בזמן הקרוב, כדי שאנחנו נגיע מוכנים לשנה שאחר כך.

יפעת שאשא ביטון: ועכשיו נשאלת השאלה, אז מה בספטמבר?

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה אמירה ברורה של המסגרות, של המערכות.

יפעת שאשא ביטון: אם אתה צריך לברר עם המשרד אם יש את האפשרות לגמישות בשנה הקרובה כדי שבינתיים יהיה תהליך של הטמעה של משהו אחר, כדי שאנחנו לא נוותר על הילדים האלה, אז אני מוכנה לתת לך את הזמן.

יפעת שאשא ביטון: אני גם מוכנה לעשות הפסקה בדיון ולאפשר את זה.

יפעת שאשא ביטון: באמת אני אומרת, בואו ננסה להציל את המצב לספטמבר הקרוב, לשנה הקרובה, ולא באבחה אחת אנחנו נחתוך את כל מה שהיה לנו.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: מה שתגיד, באמת.

<חגי פורגס: שוב, כשאת אומרת לבדוק מענה זמני זה במימון סייעות?

יפעת שאשא ביטון: תתקשר, אתה רוצה להתקשר למנכ"ל?

<חגי פורגס: לא, במימון סייעות או, למה את מתכוונת?

יפעת שאשא ביטון: אין לך משהו אחר היום.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו או לממן סייעות או להפעיל את התכנית.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שלהפעיל את התכנית כפי שהיא בצורה אמיתית, מקצועית ולא פרטץ' לא ייקח גם לא 3 חודשים כפי שהייתי אופטימית לפני שבועיים, אני לוקחת את דבריי בחזרה ומקבלת את העמדה המקצועית, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: יש לנו תהליך של שנה של הטמעה.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו, אני רוצה שמשרד הרווחה יגיד, אני רוצה, אין לי בעיה גם שתתקשר למנכ"ל או למי שצריך, מה משרד הרווחה אומר?

יפעת שאשא ביטון: 'חברים, בתשע"ח הילדים האלרגיים לא חלק מהמערכת, אנחנו מתנצלים, אלא אם כן אתם רוצים לממן עבורם'.

יפעת שאשא ביטון: מי שיממן עבור הילדים סייעת הוא כבר לא צריך אתכם, הוא יביא סייעת, מישהי שתהיה איתם בבית.

יפעת שאשא ביטון: בואו נגיד את האמת גם, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: כי זה לא עכשיו איזה אוניברסיטה או איזשהו מערך חברתי שאנחנו באמת צריכים, חייבים שהילדים יהיו שם.

יפעת שאשא ביטון: אם אני מביאה מטפלת מה אני צריכה את המעון?

יפעת שאשא ביטון: שיישבו בבית.

יפעת שאשא ביטון: אני גם יכולה לשים מצלמה כי אני לא צריכה לשאול אף אחד, מה שאנחנו לא עושים במעונות.

יפעת שאשא ביטון: אבל זה רק פרומו לדיון באחת.

יפעת שאשא ביטון: אז אני רוצה שמשרד הרווחה יגיד, 'אנחנו שם או בתשע"ח אל תדברו איתנו, אנחנו ניערך לתשע"ט'.

יפעת שאשא ביטון: גם זאת אמירה, אבל אני רוצה שהדברים יהיו ברורים, כי זהו, אנחנו יוצאים לפגרה, זה היום האחרון שיש לנו כדי ללחוץ על המערכת.

<חגי פורגס: זה נאמר.

<חגי פורגס: זאת אומרת, אין לי מה לחדש - - -

יפעת שאשא ביטון: אתם עומדים מאחורי זה?

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת זאת האמירה של משרד הרווחה?

יפעת שאשא ביטון: תשע"ח הילדים האלרגיים לא חלק מהמערכת.

<חגי פורגס: האמירה היא שהמשרד לא מממן סייעות בתשע"ח, זאת האמירה.

יפעת שאשא ביטון: והוא לא מקבל למערכת ילדים כשבע

יפעת שאשא ביטון: צם נכתב להם במסמך הרפואי שהם צריכים סייעת.

יפעת שאשא ביטון: אז שני דברים, ואני אומרת את זה אולי בחצי ציניות אולי לא, אני עוד לא החלטתי, הסיפור הוא פשוט הורים יקרים, או שפשוט תלכו לרופאים ותגידו שלא יכתבו שאתם צריכים סייעת כדי שיכניסו לכם את הילדים למעון, ואז תיקחו צ'אנס ותתפללו כל בוקר.

יפעת שאשא ביטון: הם יכתבו, הם כותבים, הרופאים, מה שאומרים להם, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: אנחנו ראינו את זה במקרים - - -

<רחל אטדגי: מה עם הסיכון של הילד?

<רחל אטדגי: היא תסכן את הבן שלה, היא תסכן את הבן - - -

יפעת שאשא ביטון: רגע, אז בגלל זה אני אומרת, את שומעת מה אני אומרת?

<רחל אטדגי: כן, אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: שהם ילכו ויבקשו מהרופא, ואני אמרתי, אני אומרת את זה בחצי ציניות חצי לא, שהוא לא צריך, ויכניסו את הילד ואלוהים גדול, או שהם פשוט יגידו 'אנחנו לא לוקחים צ'אנס ומשאירים אותו בבית', אבל יש גם אופציה נוספת, ואני אומרת לכם אותה במלוא הרצינות, אני, ידיי כבולות - - -

<קריאה: אני מציעה לכם להגיש בג"ץ,

יפעת שאשא ביטון: בכלים הפרלמנטריים שלי עשיתי כל מה שאפשר, ואני אמשיך לעשות את כל מה שאפשר כדי לוודא שלפחות לתשע"ט אנחנו לא נגיע במצב הזה.

יפעת שאשא ביטון: אבל היום זה קצת בידיים שלכם, ההורים, ויש לכם את הזכות לצאת ולמחות בכל דרך שתבחרו, בין אם זה לפנות ליועץ המשפטי של הממשלה, בין אם זה לפנות לבג"ץ, בין אם זה לפנות לכל גוף שאתם תרצו - - -

<קריאה: בג"ץ.

<קריאה: יש כבר קבוצה של כ-50 הורים שניגשים - - -

יפעת שאשא ביטון: חברים, בידיים שלכם לפעול כרגע מול ההחלטה האומללה הזאת שאין לכם מענה בשנת הלימודים הבאה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, איגוד הרופאים, נכון?

<יעקב יהב: לא, לא, אני מביטוח לאומי, שמי פרופ' יהב ואני רופא ילדים וקשה לי קצת לשמוע פה את הביטויים שרופא כותב בדיוק מה שאומרים לו.

<יעקב יהב: אני חושב שרופא כותב מה שהוא חושב, ואם הוא לא עובד נכון אז יש את הכלים להתמודד עם זה.

<יעקב יהב: אבל משרד הבריאות, ואני חושב שכאן כן משרד הבריאות צריך לעשות, להוציא חוזר ממינהל הרפואה לרענן את נושא המכתבים והנוסחים שכותבים על מנת שלא יהיה המצב האבסורדי הזה שהוא רושם, כשהוא רושם משהו שהוא לא מאמין בו, חס וחלילה אם זה קורה, אז זה רק פוגע במשפחה.

<יעקב יהב: כי זה מה שיצא בדיון הזה.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

<יעקב יהב: שיכתוב את מה שצריך, ובדיונים האלה הרופאים האלרגולוגים שקיימים בארץ ואיגוד הרופאים האלרגים לא חושב שזה כל כך חמור, אז שיכתוב ויואיל להוציא מסמך מתאים לכל רופאי הילדים ולרופאי המשפחה שמטפלים בילדים, בגיל אפס עד שלוש זה בעיקר רופאי הילדים, גם במקומות שיש רופאי משפחה, ושיעשו את זה כמו שצריך.

<יעקב יהב: אני חושב שבדיון הזה יצא לכאורה שהרופאים עושים מה שאומרים להם כי הם רוצים לעשות את זה.

<יעקב יהב: היה לי קשה לשמוע את זה.

יפעת שאשא ביטון: לא, כי הם רוצים להיות נחמדים וכי הם רוצים, איך היא אמרה?

יפעת שאשא ביטון: הם רוצים לסייע למשפחה שהם מלווים כבר הרבה זמן, בעובדה זה קורה.

יפעת שאשא ביטון: ואני אגיד לך משהו, פרופ' יהב, הסיפור הרבה יותר מורכב, אתה יודע למה?

יפעת שאשא ביטון: כי אותה אמא שקיבלה בהתחלה מסמך רפואי שהילד אלרגי אבל הוא לא צריך סייעת, באמת לא צריך, זה מה שנאמר והיא חיה עם זה בסדר, אבל אמרו לה 'תעשי את זה כי את תוכלי לקבל', מה אכפת לה לנסות.

יפעת שאשא ביטון: ואז כתבו לה שהיא צריכה סייעת, ובאיזשהו שלב כשהיא נכנסת למלחמה מול המערכת כדי שיאשרו לה את הסייעת, כי בואו נודה על האמת, גם זה לא כזה פשוט ובקלות מקבלים את זה, היא כבר מתחילה להאמין שהילד שלה בסכנת חיים ואם לא תהיה סייעת אז הוא חס וחלילה ימות.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אנחנו נמצאים באיזשהו מעגל קסמים כזה, שכל המערכת נמצאת בסחרור ואנחנו לא יודעים למה.

<יעקב יהב: אז אני חושב שכדאי שמשרד הבריאות ירים את הכפפה שהרמת כאן ויוציא חוזר מינהל רפואה או חוזר מנכ"ל כפי שהם ימצאו לנכון, ולא רק דף ההמלצות של הרופאים לאלרגיה, אני חושב שזה לא מספיק חזק כי זה לא יגיע לכולם, וזה לא רציני בצורה כזו שזה יגיע לכל מי שצריך שזה יגיע אליו.

יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה.

<יעקב יהב: אני חושב שזה דבר שצריך להיעשות.

<יעקב יהב: משרד הרווחה זה כבר עניין שאני כבר לא - - -

יפעת שאשא ביטון: אני, אני מסכימה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה פרופסור יהב.

יפעת שאשא ביטון: עורכת דין טליה, אני באמת מבקשת, את אמרת מקודם, גם אני חידדתי ופרופ' יהב מחדד את זה שוב, שייצא דף נהלים מאוד מאוד ברור, כשגם ברור לרופאים שיש סנקציות שם.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שכשרופא כותב שלא על פי המצב הרפואי באמת, את קראת לזה רישום כוזב, אז שיידע שלצד זה יכולה גם להיות סנקציה, ואני מקווה שהם יחשבו פעמיים.

יפעת שאשא ביטון: כי זאת הדרך.

יפעת שאשא ביטון: כל אחד מתוך הגורמים שיושבים כאן יכול לסייע במהלך הזה, ואני חושבת שזה גם מקרין על דברים אחרים.

יפעת שאשא ביטון: אז זה חלקכם, לפחות בסוגיה הזו.

יפעת שאשא ביטון: תודה.

יפעת שאשא ביטון: השלטון המקומי, בבקשה.

רות דיין- מדר: אני מרגישה אי נוחות מהדיון הזה.

רות דיין- מדר: עו"ד רות דיין- מדר, מרכז השלטון המקומי, לא זכור לי מתי שמענו על ילד שמת כתוצאה מאלרגיה.

רות דיין- מדר: אני מאמינה שאולי יש נתונים.

רות דיין- מדר: אני עכשיו זאת שאומרת המלך הוא עירום, אני לא זוכרת ואני מאמינה - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אמרו את זה גם, אמר את זה פרופ' - - -

<קריאה: פרופ' קסל.

<רות דיין מדר: אני מאמינה שיש נתונים לילדים שנפגעו כתוצאה מזה שאולי לא שמרו עליהם כמו שצריך במעון או בגן, אבל אני חושבת שצריכה להיות עבודה רב מערכתית של משרד הבריאות, שינחה את מי שצריך, של משרד הרווחה שינחה את המערכות, שיהיו הכשרות של המעונות, וכל אחד יעשה את העבודה שלו בחלקה שלו.

<רות דיין מדר: זה בדיוק כמו שגברתי היו"ר אמרה, כמו שאני שומרת על הילד שלא ייחנק מהגולה ואני דואגת שלא תהיה שם גולה, כנ"ל לגבי האוכל.

<רות דיין מדר: ואני חוויתי את זה בגנים של הילדים שלי, כשלא הייתה עוד סייעת לכל ילד, לא במערכות החינוך ולא בגנים ולא בצהרונים ולא במעונות, ואיכשהו כולם ידעו להסתדר יפה.

<רות דיין מדר: אז אני חושבת שקצת, קצת התבלבלנו, ואני אומרת לכם את זה כאמא לארבעה ילדים וכאדם שמקדם מדיניות הרבה מאוד שנים, ואני לא מטילה את האחריות על ההורים, אני מטילה את האחריות על המדינה שתיקח אחריות, שתשב ביחד, שתוציא הנחיות ותוודא שכל מי שצריך לבצע ייבצע את מה שאחריות עליו.

<רות דיין מדר: יכול להיות שבמקרי קצה יש ילדים שצריכים את אותה סייעת, אבל אולי זה רק מקרה קצה, ואז העלויות הן גם בהתאם, והמדינה יכולה להתמודד עם זה, אבל לא כמו שהיום שכל רופא כותב את מה שההורה מבקש ממנו לכתוב, כי ברור שאחר כך לא תהיה סייעת, והוא רוצה לצאת בסדר, מה אכפת לו? הוא לא מממן את זה מכיסו.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: הסיפור, אגב, אני חוזרת ומדגישה, הוא בכלל לא סוגיית המימון, ובמיוחד רואים את זה במערכת החינוך, ששם הסכומים הם אסטרונומיים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על קרוב למאה מיליון שקלים שניתנים על סייעת, כשאנחנו יודעים שזה לא הפתרון המיטבי ואנחנו כן רוצים לקדם פתרון כזה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה רגע לתת הנחיות למשרד העבודה והרווחה.

יפעת שאשא ביטון: חגי, אני רוצה כן לתת לכם משימות לשנה הקרובה שאולי יעזרו לנו כן לקלוט את הילדים האלה, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: ואם יש משהו שאתם לא מסוגלים לעמוד בו, וזה חלק מהסיכום, אז תודיעו לנו לפחות תוך שבוע כדי שאנחנו נוכל לראות וגם ההורים יוכלו לדעת איך הם מתארגנים.

<יערה שילה: יפעת, רק דבר אחד, איך זה מחייב אותם מה שאת אומרת?

<יערה שילה: כי הרבה פעמים אנחנו יוצאים מדיונים וזה נאמר, אבל אין שום התחייבות מהמערכות.

יפעת שאשא ביטון: אני לא שוטר ואין לי שום סמכות אכיפה, יש לי רק סמכות להציק ולפקח כל הזמן שהדברים אכן קורים.

יפעת שאשא ביטון: לא בכדי אני מבקשת התייחסות תוך שבוע, אם הם כותבים שהם לא עומדים בזה, כמו שאמרתי להורים, יש לכם את הזכות, ממני תקבלו את כל הגיבוי המלא, לכל מהלך שתבחרו כדי לנסות ולאפשר לילדים שלכם כן להיות במעונות ושזו כן תהיה סביבה בטוחה עבורם.

יפעת שאשא ביטון: יותר מזה, לצערי הרב, אין לי, לא כרגע, אולי כשאני אהיה ברשות המבצעת, אבל זה כבר סיפור אחר.

יפעת שאשא ביטון: חגי, אני רוצה שכן לקראת ספטמבר, שלפחות ייצאו נהלים מאוד מאוד ברורים, ונציגי המעונות שכאן, אני מבקשת מכם גם לקחת את זה מאוד ברצינות, לגבי הדברים שכן אפשר ליישם אותם ברמה הראשונית, שזה אומר סימון של מוצרים, הדגשה של ילדים שנמצאים בסכנה או שהם אלרגיים, שכל הצוות יהיה מודע בעצם לכך שהם אלרגיים, כן ליצור מצב של פינות סטריליות ממזון שבהם שוהים הילדים, זאת אומרת שיהיו פינות מוגדרות לאוכל ופינות מוגדרות למשחק.

יפעת שאשא ביטון: זה דברים שברמה הטכנית אנחנו עוד יכולים להיערך אליהם או לפחות ברמה מכסימלית להביא לשם.

יפעת שאשא ביטון: הסיפור של הדרכות ברור לי שהוא לא יקרה לכולם, אבל הסיפור של הכנסת מזרקי אפיפן זה לא איזושהי לוגיסטיקה שצריך שנה בשבילה, זה עניין של רכש.

יפעת שאשא ביטון: איך שלא יהיה זה אפילו לא יתקרב למה שמימנו במשרד הרווחה עד היום, אבל לאמוד את זה.

יפעת שאשא ביטון: אתם יכולים גם להגיש את התקציב ואנחנו נראה אם אפשר לסייע גם בערוצים נוספים.

<קרן איוס: סליחה, אנחנו גם נשמח שהם יתמחרו איזשהו קיט למגזר הפרטי, כי יפה שמעון יקבל, אבל יש הרבה ילדים שמגיעים אלינו, אז אם יתומחר גם קיט - - -

יפעת שאשא ביטון: קרן, אני תכף אתייחס, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: אני מבטיחה שאני שנייה, אני אתייחס גם לסיפור של - - -

<קרן איוס: קצת מלחיץ אותי העניין הזה.

יפעת שאשא ביטון: בצדק, בצדק, אבל אני תכף אתייחס גם לסיפור של המגזר הפרטי, רגע, בואי נסיים לפחות את מה שיש לנו במקום שהוא מפוקח.

יפעת שאשא ביטון: אני רגע רוצה ברשות

יפעת שאשא ביטון: כם לפתוח את נייר העמדה, אם יש עוד דברים שאנחנו יכולים לעשות כשלבים שהם - - - זה הסיפור כרגע, זאת אומרת הניסיון, ואגב עושים את זה במערכת החינוך וזה מופיע בחוזר מנכ"ל, לנסות ולנקות עד כמה שאפשר את הגן מהאלרגנים והפרדה בין פינות משחק לפינות אוכל, כך שאנחנו באמת ברמת המניעה ממזערים את הסיכוי שהילד ייחשף לאותו אלרגן.

יפעת שאשא ביטון: לגבי ילדים שהם מולטי אלרגיים ושהם באמת נמצאים בקצה ובאמת זקוקים לאיזושהי השגחה שהיא אקסטרה זה כרגע, אמר משרד הרווחה, אין לנו פתרון, חכו שנה, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: חגי, אתה תבדוק את הסיפור הזה?

יפעת שאשא ביטון: מזרקי אפיפן, הנחיות ברורות של הפרדות פינות אוכל, סימון של מוצרים וילדים, סימון של ילדים, לא על הילד עצמו, אבל שבאמת כל צוות יידע אם יש ילד אלרגי, למה הוא אלרגי וכולם יונחו בהתאם.

<ל.ש.: לגבי סימון מוצרים אז זה לא רק מוצרי אוכל.

<ל.ש.: למשל סתם דוגמה ילד שרגיש, אלרגי לגלוטן, לא יודעת, אז שלא ייתנו לו בצק - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, ברור, אם יודעים, אבל זה מה שאמרנו - - -

<ל.ש.: זה כאילו גם דברים - - -

יפעת שאשא ביטון: אם יש ילד אלרגי אז כל הצוות יידע ששמוליק הוא אלרגי, אלרגי למה ושיהיה ברור - - -

<ל.ש.: כן, אבל שהסימון יהיה גם על דברים שהם - - -

יפעת שאשא ביטון: כן.

יפעת שאשא ביטון: כשאומרים סימון של מוצרים, בוודאי.

יפעת שאשא ביטון: אם יש למישהו משהו להוסיף אז - - -

<א.ל.: תראו, אני אמא, אמא יחידנית, הילדה שלי אלרגית מגיל 3 חודשים והאלרגיה מחריפה לה, משהו שיחסית הוא נדיר, אבל היא החריפה לה.

<א.ל.: גם כאם יחידנית וגם כאמא לילדה אלרגית אני מתמודדת עם קושי מאוד מאוד גדול שאתם לא יודעים לבוא ולתת לי מענה לילדה שלי.

<א.ל.: אני מכניסה אותה לגן באי ודאות, שעכשיו אתם אומרים לי שאני לא יכולה להכניס אותה לגן.

<א.ל.: אני צריכה מענה שתיתנו לי.

<א.ל.: לא לחכות עוד חודש, שתיתנו לי מענה עכשיו.

<א.ל.: יש לי סייעת שעצרה פעמיים, הצילה את הילדה שלי, הסייעת הצילה את הילדה שלי.

<א.ל.: אני לא יכולה לשלוח אותה, עכשיו להוציא אותה מהגן ולשים אותה אצל מטפלת.

<א.ל.: הילדה צריכה סביבה, היא צריכה להתפתח, היא צריכה חברים.

<א.ל.: תנו לי מענה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה, תודה על הדברים.

יפעת שאשא ביטון: מישהו רוצה להוסיף עוד משהו שאפשר לעשות ברמה המיידית ולדרוש אותו כדי שאנחנו לפחות נמקסם את האפשרות?

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, טליה ואחר כך עמותת יה"ל.

<טליה אגמון: אני רוצה להעיר שני דברים.

<טליה אגמון: האחד, אנחנו נתקלנו במקרים בודדים שבהם, אני חושבת שחשוב להגיד את זה, אני לא אומרת את זה בתור משרד הבריאות אלא בתור טליה אגמון שנחשפה לחלק מהמקרים האלה, גם במשפחה, יש לפעמים אי מיצוי זכויות בביטוח הלאומי, וילדים שצריכים השגחה צמודה באמת ברמה מאוד חריפה זכאים לגמלה מוגדלת וההורים לפעמים לא יודעים את זה.

<טליה אגמון: אז זה דבר אחד שצריך לפעול.

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל גם הגמלה, גם הגמלה המוגדלת היא לא תאפשר לה לשכור סייעת.

<קריאה: לא את ה-188, טליה, לא את ה-188.

יפעת שאשא ביטון: גם זה לא ייתן לה את האפשרות לקחת סייעת,

<טליה אגמון: לדעתי הפרשנות, לדעתי, ושוב, אני אומרת את זה שוב, אני, את כל זה, זה לא עמדה רשמית של משרד הבריאות, זה התובנות שלי, המגבלות שהביטוח הלאומי מניח על הזכאות ל- 188 הן לא מעוגנות בחקיקה שלהם, הן מחמירות מדי לטעמי.

<טליה אגמון: מישהו צריך לקחת את זה אולי לבית משפט.

<טליה אגמון: זה אני שמה בצד.

יפעת שאשא ביטון: אגב, דווקא כמי שקידמה את הנושא של ה-188 גם והרחיבה את הסל לילדים נוספים אני יכולה לומר לך שזה לא מחמיר מדי וצריך פה גם איזה, צריך מידתיות, סליחה, בכל דבר שאנחנו מדברים - - -

<טליה אגמון: באתר הביטוח הלאומי שכתוב שהצורך בהשגחה - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל, טליה, אני רוצה שתגידי לי רגע מה משרד הבריאות מוכן לעשות בשביל ילדים כמו ש', אוקיי?

יפעת שאשא ביטון: ואחר כך אנחנו, אני אקריא לפרוטוקול כדי שיהיה אפשר להוריד את השמות אם אתם תרצו.

יפעת שאשא ביטון: מה אתם יכולים לסייע, כמי שצריך לתת גם את המענה הרפואי לצורך העניין במקרי קצה?

יפעת שאשא ביטון: אנחנו שומעים שזה מקרה קצה.

<טליה אגמון: שוב, הנושא של בעצם הנגשה של הגנים הוא לא באחריות של משרד הבריאות, זה צריך להיות חד משמעית - - -

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, זה הבנו.

יפעת שאשא ביטון: דיברנו עם משרד הרווחה, מה עושים עם ילדים כמו ש'?

<טליה אגמון: נכון.

<טליה אגמון: אז הפתרון צריך לבוא ממי שמפעיל את הגנים ומי שמתקצב את הגנים ומי שאחראי על הפעילות של הגנים, ואנחנו ניתן את הסיוע המקצועי הנדרש, אבל אני כן אומרת שחשוב לזכור שיש עוד גורמים בתמונה, ואם הביטוח הלאומי מסייג את הסיוע שהוא נותן במקרה של השגחה צמודה רק לילד שנמצא בבית חולים אז הוא מסייג אותו מעבר למה שכתוב בחוק.

<יעקב יהב: לא רק לילד שנמצא בבית חולים, ממש לא.

<טליה אגמון: זה מה שכותב.

<יעקב יהב: 188 זה משהו אחר לגמרי.

<יעקב יהב: לא, זה שלוש פעמים בשבוע - - -

<טליה אגמון: זה מה שכתוב באתר הביטוח הלאומי.

יפעת שאשא ביטון: טליה, אני לא נכנסת עכשיו לביקורת על מה הביטוח הלאומי נותן או לא, ואני רוצה להגיד לך שגם אם הוא ייתן את ה-188% האלה במקרה הזה זה לא נותן לי פתרון במעונות.

יפעת שאשא ביטון: אז זה, איך שלא נסתכל על זה זה פחות רלוונטי.

<טליה אגמון: הדבר השני שאני כן רציתי להגיד, עלה הנושא הזה של הרופאים, אז ברור שיש מקרים שבהם ניתנים אישורים שאולי לא היו צריכים להינתן אבל זה לא הבעיה, הרופאים הם פה לא האיש הרע.

<טליה אגמון: אז צריך לשים את זה בפרופורציות, וכי שאמר נציג נציבות השוויון אם יהיו מעונות מונגשים בצורה טובה ונקיים מאלרגנים וזה אז גם הביקוש לאישורים האלה מהרופאים יירד והתופעה תפחת גם מעצמה.

<טליה אגמון: אנחנו בהחלט נקבל את ההמלצות המעודכנות של איגוד האלרגולוגים, נוציא הנחיות ברורות, הן יהיו, חוזר זו הדרך שבה אנחנו יודעים להוציא הנחיות, כך אנחנו מוציאים אותם, לא צריך לדרוש מאיתנו להוציא חוזרים, זו הדרך שבה אנחנו מוציאים הנחיות.

יפעת שאשא ביטון: אני לא רוצה שתוציאו חוזרים.

יפעת שאשא ביטון: אני לא צריכה, הם ייכנסו לגוגל והם יקראו לבד, באמת אני אומרת, סליחה על הציניות.

יפעת שאשא ביטון: זה לא מספיק לי.

יפעת שאשא ביטון: אם זה מה שמשרד הבריאות יודע להגיד לי שהוא נותן זה לא מספיק לי.

<טליה אגמון: החוזר הוא מה שמשרד הבריאות יודע לעשות.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שמשרד הבריאות, ואתם יודעים מה?

יפעת שאשא ביטון: עכשיו כשאני חושבת על זה יכול להיות שהמועצה לגיל הרך, שבעזרת השם תעבור קריאה שנייה שלישית היום או מחר, ותתחיל לשבת עם כל הגופים, אתם כולכם תבינו שאנחנו כולנו מטפלים באותו ילד, באותו ילד בגיל הרך, ובסופו של דבר אנחנו כולנו צריכים לתת מענה לאותו ילד, בין אם הוא נמצא בבית, בין אם הוא נמצא במעון ובין אם הוא נמצא בכל מקום אחר.

<טליה אגמון: נכון.

<טליה אגמון: כל אחד מהגורמים צריך לתת את המענה שלו.

יפעת שאשא ביטון: וזאת החשיבה, נכון.

<טליה אגמון: הילדים האלה מקבלים טיפול מיטבי ומעולה במסגרות של קופות החולים ובתי החולים.

יפעת שאשא ביטון: זה לא מספיק.

<טליה אגמון: שנייה, זה חלק מהאחריות.

יפעת שאשא ביטון: מערכת הבריאות שלי מסת

יפעת שאשא ביטון: כמת בבית החולים?

<טליה אגמון: לא, אבל זה חלק מהאחריות.

<טליה אגמון: יש שרשרת שלמה של דברים שלא כולם באחריות משרד הבריאות.

<טליה אגמון: אם צריך לבנות רמפה בכניסה לבית ספר זה לא משרד הבריאות עושה.

יפעת שאשא ביטון: טליה, אני לא מדברת על רמפה, אני מדברת על ילד שעלול לקבל התקף ואני לא יודעת מה יקרה לו.

יפעת שאשא ביטון: את לא תיקחי את הדיון לשם.

יפעת שאשא ביטון: לא, באמת.

<טליה אגמון: אבל השאלה, השאלה של הנגישות של הגנים היא שאלה מאוד חשובה, מאוד כבדת משקל, אנחנו רוצים שהגנים יהיו נגישים - - -

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, והיא לא מנקה אתכם, היא מנקה את האלרגנים, היא לא מנקה את משרד הבריאות מהתהליך, אני חשוב לי לומר את זה.

<טליה אגמון: אנחנו לא מחוץ לתהליך.

יפעת שאשא ביטון: טליה, יש פה ניסיון להתנער.

<טליה אגמון: אנחנו בשום שלב לא הוצאנו את עצמנו מהתהליך.

<טליה אגמון: המומחיות שלנו היא הידע המקצועי, אנחנו נותנים אותו, המומחיות שלנו היא התעסקות למשל - - -

יפעת שאשא ביטון: במכתב?

<טליה אגמון: למשל בזה, אנחנו בתהליך של בדיקה אם אפשר לקנות מזרק אפיפן בלי מרשם רופא, ולא רק לילד, אלא בכל מעון.

<טליה אגמון: זה חלק מהחסמים, אנחנו מזהים אותם, איפה שהם באחריות שלנו אנחנו פועלים לתקן אותם, אבל יש דברים שהם לא באחריות שלנו.

יפעת שאשא ביטון: תודה, תודה, טליה.

יפעת שאשא ביטון: מה שלא באחריות שלכם אני יודעת.

יפעת שאשא ביטון: לא ביקשתי מכם לבוא ולהוציא את האלרגנים מתוך מערכת החינוך, גם לא מתוך המעונות, בשביל זה גם פניתי למשרד הרווחה שיעשו את זה ואפילו אנחנו הקראנו מה אנחנו מצפים שהם יעשו בשלב ראשון.

יפעת שאשא ביטון: אני כן מצפה ממשרד הבריאות, כן מצפה ממשרד הבריאות שיהיה שותף בכל תהליך ההדרכה, וכשאני מדברת על שיח ועל שיתוף פעולה בין משרדים זה לא אני אגיד לך מה לעשות אתה תעשה, אלא איפה אני נכנס כאיש מקצוע ומסייע בסיפור הזה.

יפעת שאשא ביטון: ולכם יש את הידע המקצועי ולכם יש את האפשרות לתווך את הידע המקצועי הזה באמצעות אנשי מקצוע שלכם לאותם מוסדות או לאותם ארגונים.

<טליה אגמון: את זה אנחנו עושים.

יפעת שאשא ביטון: לא.

יפעת שאשא ביטון: כי את אומרת לי אני אוציא חוזר ואני אומרת אני לא רוצה חוזר.

<טליה אגמון: אמרתי, דיברנו על נושא אחד, נושא אחד זה חוזר, יש הרבה דברים שאנחנו עושים.

<טליה אגמון: יש דברים שכבר נעשים ויש דברים שצריך לעשות יותר, אבל בשילוב עם הגופים שאחראים לזה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, זה מה שאני מבקשת.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת ששני המשרדים שוב יישבו, שוב לא יישבו כי עוד לא ישבתם, אלא אני שוב מבקשת שאתם תשבו ושאתם תראו איך אתם בונים ביחד את התכנית שאנחנו מדברים.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת גם שעמותת יה"ל וכל גוף אחר שאתם חושבים שיכול לסייע בנושא הזה יצטרף אליכם.

יפעת שאשא ביטון: תבנו את התכנית כמו שצריך כדי שאנחנו נוכל לעשות אותה לא במאה אחוז, במאתיים אחוז בתשע"ט, אני חושבת ששנה זה מספיק זמן לעשות את זה.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת ממשרד הרווחה כן לפעול בדברים הבסיסיים שאני ציינתי כבר לשנה הקרובה, כולל הסיפור של מזרקי אפיפן, ואני כן מצפה ממשרד הבריאות שירתום את עצמו ויתחיל להיכנס גם למקומות השונים ולהדריך את הצוותים, לפחות במעונות המפוקחים.

יפעת שאשא ביטון: לא שכחתי את הגנים הפרטיים, אני תכף אדבר עליהם.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<מאיה ניר אליעז: כחלק מנוהל פתיחת שנה אני מציעה שאם אנחנו מדברים כרגע על המינימום זה שיהיו מזרקים או שאנחנו מדברים על לנקות, ברגע שהצוות לא מכיר את הנושא, לא עבר הדרכה מינימלית, זה לא יעזור.

<מאיה ניר אליעז: אולי לפחות לנסח איזשהו מסמך ראשוני עם הנחיות, משהו צריך לרדת מלמעלה, זה לא יכול להיות משהו כזה, הוראות תפעוליות בלבד.

יפעת שאשא ביטון: אמרתי, שהם ינסחו נוהל.

<מאיה ניר אליעז: זה חייב להיות ל- 1.9 הזה.

<מאיה ניר אליעז: ואני אמרתי מקודם ואני חוזרת שוב שיש קבוצה גדולה מאוד של הורים שהתחילו תהליך של טרום בג"ץ, זה לא יכול להיגמר במקום הזה, זה לא יכול להסתיים ככה.

יפעת שאשא ביטון: מסכימה.

<מאיה ניר אליעז: בתשובות כאלו כרגע.

<מאיה ניר אליעז: פשוט לא, זה לא יסתיים כך, לצערנו הרב.

יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה.

יפעת שאשא ביטון: אני יותר ממסכימה, אבל בכלים שיש כרגע אלו הכלים שיש לי, שמתי את כולם כאן, אין לי יותר מזה.

יפעת שאשא ביטון: אם היה הייתי מביאה.

יפעת שאשא ביטון: כשאני דיברתי על ההנחיות זה ברור לי שזה לא ייצא משהו אמורפי אלא איזשהו נוהל מחייב שייצא ממשרד הרווחה לגבי הסיפור הזה, כולל העניין של אפיפן שאני כן חושבת שהוא ייכנס.

יפעת שאשא ביטון: ברגע שגם נכנס מזרק אפיפן ואומרים לצוות שזה עוד חלק ממה שיש בערכה ומסבירים מה המשמעות של זה ואיך משתמשים בזה כבר לאט המודעות הולכת וגדלה.

יפעת שאשא ביטון: הרי הסיפור הגדול פה במניעה זה העניין של המודעות, וזה משהו שנצטרך לעבוד עליו.

יפעת שאשא ביטון: מאוד יכול להיות שבשלב ראשון לקחת באמת את המנהלים של המוסדות השונים ושם לתת את עיקר כובד המשקל והם כבר יעבירו את זה למטה ברמת הצוות, ואז זה גם הופך את זה למשהו שהוא יותר מהיר ויותר קל, לפחות כשלבים ראשונים.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לסמוך על משרד הרווחה שלפחות את המעט הזה יעשה כבר לקראת ה- 1.9.

יפעת שאשא ביטון: לגבי הגנים הפרטיים.

יפעת שאשא ביטון: הגנים הפרטיים נמצאים היום בבעיה, ולא רק היום, אגב, הם בבעיה מתמדת.

<קרן איוס: אבל העניין הזה ממש שם אותנו במצוקה, אם ייצאו 350 ילד עכשיו שלא ייקלטו במעונות ללא סייעת - - -

יפעת שאשא ביטון: אני מבינה, קרן, אני מבינה, אבל בואי קודם כל נגיד את האמת, גם כשאלה קיבלו סייעת הם לא היו זכאים אליה בגנים הפרטיים.

יפעת שאשא ביטון: וגם אם הם קיבלו סייעת ופתאום אין מקום בוויצ"ו או נעמ"ת או חרות או אמונה או כל מי שלא הזכרתי, שלא יגידו חלילה שאני עושה למישהו פרסומת, והם היו רוצים ללכת לגן פרטי הם היו מאבדים את הזכות לסייעת.

<קרן איוס: אז אני רוצה להגיד על זה משהו במקום של שוויון הזדמנויות.

יפעת שאשא ביטון: עזבי, אין שוויון.

יפעת שאשא ביטון: אל, אל תנסי, אין שוויון.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו 75% מהילדים במערכת מופקרים שם - - -

<קרן איוס: לא, לא בשוויון להורה, לא בשוויון הזדמנויות להורה, כי אני לא פה במקום של ההורה, אני פה במקום של הגננת.

יפעת שאשא ביטון: אין.

<קרן איוס: הגננות שלי תקבלנה את ה- 350 ילדים האלה שלא ייקלטו במעונות.

יפעת שאשא ביטון: קרן, אבל אין שוויון.

<קרן איוס: אני רוצה עזרה בהדרכה, אני רוצה עזרה בהעברת המזרקים האלה, אני רוצה שתיכנס איזושהי ערכה במחיר מצומצם או סמלי שאנחנו הגנים הפרטיים נוכל לרכוש.

<קרן איוס: אם אתם תפיצו חוזר אני רוצה להיות מכותבת, אני רוצה להוציא את זה לגננות שלי.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אז בואי אני אומר לך את זה בצורה הכי בוטה שיש, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: אתם לא חלק מהתמונה.

יפעת שאשא ביטון: בואי, אני אומרת לך את זה על השולחן, הגנים הפרטיים, ואני לא אשקר לך ואני לא אנסה לייפייף לך את התמונה.

<קרן איוס: את לא מייפייפת לי שום תמונה.

יפעת שאשא ביטון: אתם לא חלק מהתמונה.

יפעת שאשא ביטון: הרי על זה אנחנו נלחמים.

יפעת שאשא ביטון: את מוזמנת לבוא גם באחת, כי זה גם חלק מהמאבק שלנו, הסיפור של להרחיב את הפיקוח והאחריות הכוללת על כל ילדי לידה עד שלוש, בכל המערכות, אתם לא שם.

יפעת שאשא ביטון: אתם לא שם בשום צורה ובשום דרך, לא הגננות, לא הילדים, לא ההורים, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: הנה אמרתי לך את זה בצורה הכי מפורשת.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו, מה שאני מציעה לכם, את שמעת את השיח, את מבינה שהולך להיות מערך כזה, את יכולה או באמצעות המשרדים או באמצעות עמותת יה"ל, שאני בטוחה שתשמח לסייע גם לכם, נכון?

יפעת שאשא ביטון: אני לא סתם מדברת בשמכם?

<מאיה ניר אליעז: כן, בהחלט.

יפעת שאשא ביטון: תשמח לסייע גם לכם.

יפעת שאשא ביטון: הם הוציאו מסמך מאוד מאוד מפורט, אני בטוחה שמישהו בעל תושייה, אגב גם מנהלי הארגונים השונים, מנהלות הארגונים השונים, מי שבעל תושייה ייקח את זה, אפשר להטמיע את זה בתוך המערכת, גם אם לא באופן מלא אז באופן שהוא מספיק סביר כדי שיהיה אפשר להתמודד בצורה יותר טובה ממה שאנחנו מתמודדים היום עם ילדים אלרגיים בתוך המערכת.

יפעת שאשא ביטון: המסמך מפורט, מובן, באמת, ברמה של עשה ואל תעשה, אוקיי?

יפעת שאשא ביטון: אז יש לנו כלים, יש לנו כלים מקצועיים, אפשר להשתמש בהם, תפני לעמותה, תוכלו ליישם את זה אצלכם.

יפעת שאשא ביטון: כרגע גם לא לוקחים במקרה הזה אחריות על מי שמפוקח, כן?

יפעת שאשא ביטון: אבל עד שאנחנו ניקח אחריות בכלל על כל הילדים שנמצאים במדינת ישראל בגיל לידה עד שלוש.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכולם.

יפעת שאשא ביטון: משרד הרווחה, אני רוצה תשובה תוך שבוע לגבי מה שאנחנו ביקשנו פה, אם אתם שם או לא שם, וגם משרד הבריאות מה הצעדים המידיים שאתם יכולים לעשות.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכולם.