ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 352, 2017-02-05 10:00

יעקב מרגי: אתם מכירים את איציק שמולי?

<קלוד ברייטמן: מכירים ומוקירים ורואים בחור צעיר שעושה הרבה וזה כיף.

<צבי ארד: עבודה רבה.

יעקב מרגי: וללא פופוליזם.

יעקב מרגי: הוא מוכיח שאפשר לעשות גם דברים גדולים ובלי פופוליזם.

איציק שמולי: תודה רבה.

<צבי ארד: חבר הכנסת שמולי, אני אציג את גב' קלוד ברייטמן, שאחראית על הפעילות הפרנקופונית.

<צבי ארד: אנחנו קולטים כל שנה 100 עולים חדשים מצרפת.

<קלוד ברייטמן: למעלה מזה.

<קלוד ברייטמן: עברנו את ה-150.

<צבי ארד: אני שמח לשמוע שאנחנו גדלים.

<צבי ארד: נוסף לזה היא עושה פעילות תרבותית עבור הקהילה הצרפתית בעיר, פעילות ייחודית במינה.

<צבי ארד: הפעילות היא כל כך חשובה שהיא קיבלה את לגיון הכבוד מממשלת צרפת.

<צבי ארד: פרופ' גרוס הוא הממונה על המכון לחקר האנוסים.

<צבי ארד: אנחנו מקימים מוזיאון לתולדות יהדות ספרד וקשר עם צאצאי האנוסים.

<צבי ארד: יש לנו את המרכז לדיאלוג אסטרטגי שתפקידו ליצור קשר עם גופים שונים בעולם למען מדינת ישראל, כמו האוונגליסטים וההיספנים האנוסים וגם קשרים עם טורקיה, ירדן, מצרים, במסגרת הדיאלוג האסטרטגי.

<צבי ארד: מוסד אחות לגוף לדיאלוג אסטרטגי זה המחקר לחקר האנוסים שמטרתו לקיים קשר עם צאצאי האנוסים.

<צבי ארד: יש 20 מיליון צאצאי אנוסים והקשר שלהם למדינת ישראל הוא קשר אוהד, לכן אנחנו רואים חשיבות בקיום המרכז הזה.

<צבי ארד: דורית היא אשת השיווק של המכללה, אני אציג רק את אנשי המכללה.

<צבי ארד: גיל רשף, מנכ"ל חדש של המכללה.

<צבי ארד: הוא היה מנכ"ל מייסד של קרית אונו, של מל"א וחבר אלינו כמנכ"ל חדש וההתכנסות של הוועדה זה בזכותו של גיל.

<צבי ארד: פרופ' סיני דויטש הוא ממייסדי המכללה, דיקן משפטים, משנה לנשיא, ממלא מקום נשיא.

<צבי ארד: פרופ' דויטש הוא החוקר החשוב ביותר בנושא הצרכנות, הוא ייסד את הענף הזה בארץ, כתב ספרים על הנושא והוא רגיש לענייני החברה ולכן הוא עוסק בנושא הצרכנות וגם בנושא של חוזים אחידים, שלא יפגעו בציבור בארץ.

<צבי ארד: הוא עוסק בחוזים אחידים וכאן מרכז פעולתו.

<צבי ארד: אני חושב שסקרתי את אנשי המכללה.

יעקב מרגי: מי שלא הוצג יציג את עצמו.

<קריאה: יש לנו חלק מהסטודנטים שהצטרפו אלינו וזה מאוד יפה.

<קריאה: (המשך הצגת נוכחים).

<צבי ארד: יש לנו 20 תארים, 10 תארים ראשונים, 10 תארים שניים, כך שאפשר לבחור להמשיך ללמוד אצלנו.

יעקב מרגי: תנו לנו סקירה על המאפיינים של המכללה.

<צבי ארד: כן, אני אאפיין.

<צבי ארד: באקדמיה אני פועל כבר 50 שנה, זאת אומרת שאני לא צעיר במיוחד, כיהנתי בתפקידים מרכזיים בבר אילן, כיושב ראש איגוד הסגל, ראש המחלקה למתמטיקה ומדעי המחשב, דיקן הפקולטה למדעי הטבע ומתמטיקה, רקטור האוניברסיטה, נשיא האוניברסיטה, חבר המועצה להשכלה גבוהה ובמסגרת פעילותי שמתי דגשים על הפריפריה ולמעשה בזכותי קיימות המכללות האקדמיות באשקלון, בצפת, עמק הירדן, שהיום נקרא כנרת, ואריאל.

<צבי ארד: אחרי שסיימתי את תפקידי כרקטור ונשיא הייתה אליי פנייה מעיריית נתניה, ראש העיר יואל אלרואי והגב' מרים פיירברג, שהייתה מנהלת מחלקת החינוך והיא ביקשה שאני אעזור לעיר להקים את המכללה האקדמית נתניה.

<צבי ארד: העיר הייתה עיר שבורה, הכלכלה שלה, תעשיית היהלומים, עברה מהעיר, המצב החברתי, היות שהעיר קלטה עליות לאורך כל שנות קיומה, יש פה את הקהילה האתיופית הגדולה ביותר, הרוסית, קהילה תימנית, מכל העדות והפזורות התקבצו בעיר, עלייה צרפתית גדולה והתיירות נפסקה בנתניה באותה תקופה.

<צבי ארד: אני מדבר על שנת 93', סיימתי אז את תפקידי, הייתי בכפל התפקידים, רקטור ונשיא, בבר אילן.

<צבי ארד: אני ביקשתי להקים את המוסד להיות מוסד מתוקצב, כי העיר נתניה הייתה עיר של פשע והייתה עיר כלכלית בדרגה 3, הנמוכה ביותר בארץ, ולכן חשבתי שמן הראוי לתקצב אותה.

<צבי ארד: אבל מה אפשר לעשות וקמה המכללה האקדמית תל אביב-יפו, אז את העשירים ראוי לתקצב, את העניים לא ראוי לתקצב, לכן המכללה האקדמית נתניה איננה מתוקצבת.

<צבי ארד: המשמעות שאיננה מתוקצבת, שלא קיבלנו אגורה אחת, לא מהעירייה ולא ממדינת ישראל.

<צבי ארד: היות שאני, סיני וברני פינצ'וק, כשהקמנו את המכללה היינו פרופסורים ולא בעלי הון, ביקשנו 300,000 שקל מהעירייה כדי לשכור מזכירה ומשרדי הקמה והוות"ת חייב אותנו להחזיר את ה-300,000 לעירייה.

<צבי ארד: החזרנו אותם, אבל הצלחנו להקים את המכללה.

יעקב מרגי: לא נורא, בפסח צריך גם מצה וגם מרור, חייב שמישהו יעשה את המרור.

<צבי ארד: את המרור אכלנו הרבה והשקענו מאות מיליונים במכללה, אחד הקמפוסים היפים.

<צבי ארד: יש לנו 500 חדרי מעונות, יש כעת, בעזרת הוות"ת ובעזרת מנכ"ל מל"ג-ות"ת, פעם ראשונה שאני מקבל תמיכה מהמדינה בבניין השלישי והרביעי של המעונות והחמישי, אנחנו זכאים לגשת לקול קורא.

יעקב מרגי: לבניית מעונות?

<צבי ארד: מדובר שם על 8 מיליון שקל.

יעקב מרגי: ענפי מחקר אין במכללה?

<צבי ארד: למה אין?

<צבי ארד: יש הרבה מאוד מחקר.

יעקב מרגי: אתם לא מתוקצבים?

<צבי ארד: אנחנו לא מתוקצבים בשום - - -

יעקב מרגי: שום כלום מוות"ת?

<צבי ארד: שום אגורה.

<צבי ארד: גם על המעונות לא הוות"ת ייתן לנו, אלא האוצר יעביר לעירייה והעירייה תעביר לנו.

<צבי ארד: מצאו איזה פתרון משפטי לתת לנו את התמיכה.

<צבי ארד: במכללה היום מאז הקמתה נוסדו כאן שמונה בתי ספר.

<צבי ארד: יש לנו משפטים, מינהל עסקים, בנקאות ושוק ההון, ביטוח, מדעי המחשב, מתמטיקה, מדעי ההתנהגות, תקשורת, נדל"ן, בית ספר לנדל"ן לתואר שני, בית ספר לניהול מערכות בריאות לתואר שני.

<צבי ארד: אני יכול לומר שהמל"ג הוגן בהחלט איתנו.

יעקב מרגי: כמה סטודנטים?

<צבי ארד: קרוב ל-3,700.

<צבי ארד: אנחנו בנויים לקלוט פה בקמפוס 6,000 סטודנטים.

<צבי ארד: קיבלנו 80 דונם נוספים, מיצינו את זכויות הבנייה בקמפוס הזה, קיבלנו 80 דונם נוספים, שזה כפליים מהמתחם כאן לפיתוח עתידי.

יעקב מרגי: זה צמוד לכאן?

<צבי ארד: - - - גובל בצפון לחורשה והשטחים החדשים במערב של החורשה.

<צבי ארד: דרך החורשה יהיו שבילים שיובילו לקמפוס.

<צבי ארד: באמת עזרו הרבה מאוד ידידים ותורמים בהתנדבות.

<צבי ארד: מדובר במאות ואלפי אנשים.

<צבי ארד: אני שמח שהגשמנו את החלום, עזרנו לשקם את העיר נתניה.

<צבי ארד: היום העיר נתניה מבחינה כלכלית עלתה לדרגה 5, שזה עדיין דרגה מאוד נמוכה, אבל בכל זאת היא עלתה מ-3 ל-5.

יעקב מרגי: כשהיא תעבור ל-6 הממשלה תגזול ממנה הרבה סעיפי תמיכה.

יעקב מרגי: זה עין דומעת ובוכה וזה שמח, מצד אחד עולים ברמה הסוציואקונומית ומיד המדינה קונסת אותם.

<צבי ארד: אני מקווה שהיא תגיע ל-10.

<צבי ארד: אנחנו לא רק פעילים באקדמיה, יש לנו מכוני מחקר כמו הדיאלוג האסטרטגי, המכון לחקר האנוסים, המכון לרפורמות חברתיות, שכחלון עמד בראשו תקופה מסוימת, ועוד מרכזי מחקר שונים.

<צבי ארד: מבחינה חברתית אנחנו רגישים מאוד.

<צבי ארד: למשל יש לנו 127 סטודנטים אתיופים.

<צבי ארד: הסטודנטים האתיופים לומדים - - -

יעקב מרגי: יוצאי אתיופיה.

<צבי ארד: הסטודנטים יוצאי אתיופיה, אני אוהב אותם, עליהם נאמר 'לכתך אחריי במדבר בארץ לא זרועה'.

<צבי ארד: הסיפור של הקהילה האתיופית זה סיפור מרגש.

<צבי ארד: על כל פנים אנחנו נותנים להם, למרות שאנחנו בקשיים כלכליים לא קלים, לימודי חינם פחות או יותר, מחייבים אותם לשלם את המקדמה ההתחלתית, אבל אנחנו כעת ערב קבלת תרומה שגם את המקדמה לא יצטרכו לשלם.

<צבי ארד: וגם אני רוצה לתמוך בהם בתואר השני, שעד היום לא יכולנו לקלוט.

<צבי ארד: זה מבחינת יוצאי אתיופיה.

<צבי ארד: הסטודנטים יוצאי אתיופיה מקבלים תמיכה בשכר הלימוד, אבל הם חייבים לחנוך ילד אתיופי באחד מבתי הספר בעיר נתניה ולהביא אותו למצב שהוא יהיה תלמיד מצטיין ושבעתיד ירצה לבוא ללמוד במוסד להשכלה גבוהה.

<צבי ארד: זה באשר לבני אתיופיה שמתקבלים פה באהבה רבה.

<צבי ארד: יש לנו גופים שתומכים בחלק משכר הלימוד שלהם, כמו לוריאל וגופים שונים שתומכים בנו.

<קלוד ברייטמן: לוריאל לקח את הפרויקט הזה כפרויקט הדגל שלהם לחגיגת 100 שנה ללוריאל.

<קלוד ברייטמן: עד כדי כך הם התרשמו מהערכים האנושיים ומהתוצאות וכמודל ממש חברתי.

<קלוד ברייטמן: אנחנו לא בדיוק, מדינת ישראל, הדבר הראשון שחושבים עליו כשמדברים על פרויקטים מן הסוג הזה, זו בכל זאת חברה עולמית, וזה נעשה.

<צבי ארד: אנחנו קולטים את הקהילה הצרפתית.

<צבי ארד: לא רק את הסטודנטים, אנחנו דואגים להם למלגות נכבדות, באמצעות קלוד אנחנו מקיימים פה פעילות ענפה, הרצאות לתושבי העיר, הכול בחינם.

<צבי ארד: אנחנו מעמידים את תשתיות המכללה בחינם לצרכי העיר, אם הם רוצים לקיים כאן אירועים אנחנו נותנים להם את הפסיליטיז שלנו, מהאמפיתיאטרון, האודיטוריומים, הכיתות, הכול ללא תמורה למרות שיש לנו הוצאות של הפעילות הזו.

<צבי ארד: אנחנו חונכים ילדים בבתי ספר על ידי מלגות של פר"ח ומלגות אחרות, שטיינמץ, המבורגר, תשובה.

<צבי ארד: יש לנו באמת תמיכה גדולה ואנחנו מנצלים את התמיכה גם לסייע לילדים שזקוקים לקידום.

<צבי ארד: אולי אני אתייחס לדבר אחרון.

<צבי ארד: אנחנו פונים גם למצטיינים ביותר.

<צבי ארד: יש לנו תכנית פרחי הייטק, שהשנה התקבלו 130 ילדים חדשים.

<צבי ארד: בכיתה ט' הם מתחילים ללמוד מדעי המחשב בתיאום עם הצבא, הם גומרים את ה-B.Sc לפני שירות הצבאי, מקבלים דחיית שירות לשנה והם מהווים חלק מתעשיית ההייטק.

<צבי ארד: הנה נכנס הדיקן, פרופ' עמוס ישראלי, שבמסגרת שלו לומדים פרחי ההייטק.

<צבי ארד: יש לנו תכנית לקידום המתמטיקה בישראל שתלמידים ניגשים בכיתה י' לבגרות 5 יחידות במתמטיקה ומתקבלים לאוניברסיטאות בסוף כיתה י' ומסיימים את תואר B.Sc במתמטיקה לפני השירות הצבאי.

<צבי ארד: זה מסגרת תכנית בר אילן, אבל תכנית בר אילן זה למעשה אנוכי וברני פינצ'וק שהקמנו אותה ואנחנו אבות התכנית.

יעקב מרגי: המל"ג או הוות"ת, יש להם מה לומר בסוגיות האלה?

יעקב מרגי: הם אישרו את התכניות?

<צבי ארד: לגבי פרחי ההייטק, הם מאפשרים לנו לקיים - - -

יעקב מרגי: במכסות?

<צבי ארד: לא, זה פועל במכללה למינהל, זה פועל באוניברסיטת חיפה ותכנית המתמטיקה פועלת בכל האוניברסיטאות.

<סיני דויטש: לא, הוא שאל אם יש מימון.

<צבי ארד: אין, לצערי - - -

יעקב מרגי: עזבו כסף.

יעקב מרגי: אני לא שאלתי על תמיכה כספית, השאלה אם יש להם מה לומר, הם מעודדים את זה?

יעקב מרגי: זה חייב לעבור הליך אישור שלהם?

<צבי ארד: המל"ג לא מונע מאיתנו, הייתי מגדיר את זה בצורה הזאת.

<צבי ארד: תמיכה אנחנו לא מקבלים, לא במכללה ולא בתכניות המיוחדות האלה.

<צבי ארד: לאחרונה קיבלתי קצת השמצות שהיו בדה-מרקר.

איציק שמולי: ברוך הבא למועדון.

יעקב מרגי: ברוך הבא.

יעקב מרגי: לא רוצה לומר לך צרת רבים נחמה מה היא, אבל מי שעושה חוטף, אל תדאג.

יעקב מרגי: יש כאלה שבזכות.

<צבי ארד: כן.

<צבי ארד: ואנחנו נעבור להמשך סדר היום.

<צבי ארד: פרופ' אבי גרוס יציג את נושא מוזיאון האנוסים, הפעילות שלנו היא צאצאי האנוסים בעולם.

<אבי גרוס: בוקר טוב.

<אבי גרוס: קודם כל, בתגובה למה שאמרת, אני מבין שאני עדיין לא על המפה, כי דה-מרקר עוד לא גילה אותי.

איציק שמולי: אנחנו לא מדברים על הדה-מרקר, אנחנו מדברים באופן כללי על התקשורת.

יעקב מרגי: הכוונה, אל תתרגש.

<אבי גרוס: אני מוכרח לומר שאני שמח, בעקבות ט"ו בשבט, אפרופו פסח ומצה ומרור, יש לנו את פירות ארץ ישראל ולא פירות יבשים מטורקיה.

<אבי גרוס: לפני 20 שנה אני בטוח שלא היו מגישים את הדברים האלה.

<אבי גרוס: קצת היסטוריה של חמש שנים ואחר כך על מה שאנחנו עושים כרגע ולעתיד.

<אבי גרוס: לפני כחמש שנים הוקם כאן מכון לחקר האנוסים.

<אבי גרוס: כידוע, ואם לא, בקיצור, יש נושא שנקרא אנוסי ספרד ופורטוגל ושלוחותיהם.

יעקב מרגי: אתם מכירים את חברת הכנסת בן ארי?

<אבי גרוס: כשאני אדבר על השדולה בכנסת תהיה לפחות אחת שהייתה נוכחת כשפתחנו את השדולה בכנסת בנושא האנוסים לפני שנה.

<אבי גרוס: זו תופעה של מאות אלפים שהתנצרו בעל כורחם לפני 500 ו-600 שנה בספרד ובפורטוגל, ב-50 שנה האחרונות ויותר ב-20 שנה האחרונות יש איזה שהיא תנועה שמתרחבת.

יעקב מרגי: יש גם במרוקו, בעיר פס.

<אבי גרוס: כמובן, הפזורה הספרדית הגיעה לכל מיני מקומות גם הפזורה האנוסית הגיעה, בעיקר לארצות המערב.

<אבי גרוס: חלק נכבד והולך וגדל מהם מתעניין בשורשיהם, חלקם עד כדי רצון לחזור ליהדות.

מירב בן ארי: אתה מדבר על התנועה של האנוסים.

<אבי גרוס: לנוכח העניין הזה הוקם כאן לפני שנים - - - אני צריך לומר, מאז שהגעתי ראיתי שהמכללה הזאת, מלבד היותה מכללה פרטית שעובדת באמת - - -

<צבי ארד: לא פרטית, לא מתוקצבת.

<צבי ארד: פרטית זה חורך לי בנשמה.

יעקב מרגי: ציבורית לא מתוקצבת.

<אבי גרוס: מלבד היותה לא מתוקצבת, פירוש הדבר שהיא עוסקת בעיקר בתחומים שאנשים מעוניינים ללמוד ולהשקיע שכר לימוד גבוה כדי שזה יעזור להם אחר כך בצורה מקצועית כזו או אחרת בכל בתי הספר השונים כאן, מבנקאות ועד מחשבים ומשפטים וכו' יש פה יותר משמינית של שמינית של חזון ושל שליחות.

<אבי גרוס: חלק מהדברים, השליחות החברתית כבר הוצגה על ידי הנשיא בקיצור והדבר הנוסף שאני מעורב בו הוא הנושא הזה של האנוסים שהתחיל לפני שאני הגעתי לכאן.

<אבי גרוס: כשאני הגעתי, לפני כשנתיים, הרחבנו לזה וקראנו לזה, אני לא יודע למה אתה עדיין עם האנוסים, זה המכון לחקר יהדות ספרד והאנוסים, מתוך הכרה הרבה יותר רחבה של מה שמכון כזה יכול לתרום.

<אבי גרוס: חלקו, חלק נכבד מהפעילות שלנו עוסק במחקר, הן במחקר של האנוסים, היסטורי ועכשווי, יותר סוציולוגי ואנתרופולוגי, מתוך לקשר את ההווה אל העבר בתחום הזה.

<אבי גרוס: לפניכם חוברת שאני מתנצל על זה שזה באנגלית, 'אתגרים', מחקרים ופרויקטים שונים שאנחנו עושים ומעוניינים לעשות.

<אבי גרוס: זה באנגלית משום שזה פונה אל תורמים.

מירב בן ארי: למה לא ספרד ופורטוגל?

<אבי גרוס: ובכן, כמו שאמרתי ביום חמישי בפורום אחר, ספרד זה ספרד ופורטוגל, בפורטוגל - - -

יעקב מרגי: זה לא אומר שרק שם יש, יש אנוסים בברזיל ו - - -

מירב בן ארי: לא, התופעה היא בספרד ובפורטוגל, לברזיל אין אנוסים.

יעקב מרגי: מה?

מירב בן ארי: לברזיל הגיעו, התופעה של האנוסים - - -

יעקב מרגי: הגיעו לשם.

יעקב מרגי: אני מדבר היום איפה הם נמצאים.

מירב בן ארי: אבל אני מדברת שהתופעה של הקונברסוס הזה התחילה, היא התחילה - - -

<אבי גרוס: אנחנו לא עוסקים עכשיו בקונברסוס, אני מדבר עכשיו על - - -

מירב בן ארי: היא התחילה בספרד ובפורטוגל, בגלל זה כשאתה כותב ספרד זה קצת מפריע לי.

מירב בן ארי: אני, את כל המחקר שלי על אנוסים עשיתי בפורטוגל בכלל.

<אבי גרוס: היות שרוב הקריירה שלי על פורטוגל ואני קורא לזה ספרד, אז תסמכי עליי שאני לא אקפח את פורטוגל.

<אבי גרוס: גם שגריר פורטוגל היה פה ביום חמישי ושגריר ספרד בפורום מכובד של המוזיאון, שפתחנו פחות או יותר את הקמפיין.

<אבי גרוס: אני רק אשלים.

<אבי גרוס: כשר' יוסף חיון, שהיה הרב הכי חשוב בפורטוגל במאה ה-15, שהיה מורה של הרב אברבנאל, שהיה פורטוגזי, בתחילת הפירושים שלו הוא יאמר 'אבי אברהם', יוסף בן אברהם חיון, ספרדי ממלכות פורטוגל.

<אבי גרוס: כי הם הרגישו שהם חלק מספרד.

<אבי גרוס: חלילה לי, אני האחרון פחות או יותר בעולם שלא רואה את פורטוגל בעניין הזה.

<אבי גרוס: אנחנו רואים בעניין האנוסים שני דברים.

<אבי גרוס: קודם כל אני חושב שבאופן עקרוני אנחנו רוצים לראות בהם חלק מאיתנו, חלק, אלה שרוצים להיות איתנו, שראוי לסייע, לעזור להם, לקבל אותם בסבר פנים יפות, כדוגמת רוב פוסקי המאה ה-16-17.

יעקב מרגי: הם רוצים?

<אבי גרוס: חלקם.

<אבי גרוס: למשל יהיה לנו בעוד פחות מחודש סמינר של שבועיים של דוברי פורטוגזית, מברזיל, שנקרא leadership seminar, של אנשים שהם מובילים קהילות, הם מתחילים ליצור קהילות.

<אבי גרוס: אז יש, אלה שרוצים רוצים.

<אבי גרוס: בכל אופן זו הגישה שלנו לעניין.

<אבי גרוס: ככל שנוכל לסייע מול הרבנות והממסד אנחנו נשמח.

יעקב מרגי: כשאמרת לגבי התקשורת 'ברוכים הבאים למועדון', אותו דבר.

<אבי גרוס: אין ספק.

<אבי גרוס: נוכל להאריך בזה אולי בשיחה פרטית, אבל מכירים את זה.

<אבי גרוס: זה צד אחד, אבל צריך להבין שנושא האנוסים איננו רק של אותם שרוצים לחזור ליהדות, להם אנחנו מדברים בעיקר.

<אבי גרוס: בזמן האחרון הסתבר לנו, גם בעקבות כנס גדול שעשינו במיאמי, שמטרה אסטרטגית של מדינת ישראל היום בארצות המערב, זאת אומרת אמריקה הלטינית כולה וארצות הברית, היא האוכלוסייה של הלטינוס ושל ההיספנים, לאמור בארצות הברית למשל יש 55 מיליון היספנים שהם כבר והולכים להיות גורם הרבה הרבה יותר חשוב בעתיד בארצות הברית ולכן כל השגרירים והקונסולים שלנו, דני דיין, ליאור חייט, דוברי ספרדית והם הדגישו שזה חלק חשוב של הפעילות הדיפלומטית שלהם, לקשור קשרים עם הקהילה ההיספנית.

<אבי גרוס: האנוסים, מה שאנחנו קוראים האנוסים, שהם היספנים, הם משלנו, הם מבחינתנו מעין גשר בגלל הבנה של האוכלוסייה ההיספנית של קרוב לחצי מיליארד איש, שלחלק גדול מהם יש איזה שהיא קרבה אלינו, תרבותית בוודאי, ימי הביניים, אבל גם גנאולוגית, גם גנטית, וגם פרופ' דלה פרגולה, דמוגרף חשוב, טען ש-10% מהם הם ממוצא יהודי.

<אבי גרוס: לא, אנחנו לא חושבים שהם יהודים, אני לא בטוח שאנחנו רוצים שהם יהיו יהודים, אבל שיידעו שיש להם מקום כאן, שחלק גדול מעם ישראל, הספרדי, יש קרבה.

<אבי גרוס: שיבואו לארץ, בסופו של דבר שיבואו גם דרך נתניה וגם דרך המוזיאון שאנחנו מדברים עליו.

<אבי גרוס: אתם תראו בדפים שלפניכם, יש דף אחד שהוא הסטייטמנט פחות או יותר של המכון ועליו אני סימנתי כבר בעט את הסעיפים שמדברים על הפעילות שלנו, בעיקר מול בני נוער, אבל גם חינוך מבוגרים, להכיר את הנושא.

<אבי גרוס: זה לא רק הנושא של האנוסים, אלא של יהדות ספרד.

<אבי גרוס: במובן הזה אני חושב שהנהלת המכללה הקדימה את ארז ביטון, את הוועדה הזאת, בלפחות שנתיים.

יעקב מרגי: חסכת לי שאלה, זה מתחבר לפעילות שקורית במשרד החינוך היום או שאין קשר?

<אבי גרוס: יש לי קשר עם פרופ' חביבה פדיה, אישי, ואנחנו נרצה כמובן - - -

יעקב מרגי: זה לא מתחבר, לדלות ממה שכבר עשיתם?

יעקב מרגי: לא להמציא את - - -

<צבי ארד: אולי אני אעיר הערה בעניין.

<צבי ארד: התורמים יתרמו למוזיאון אם ממשלת ישראל תגיד שזה פרויקט חשוב.

<צבי ארד: מאוד חשוב לנו לקבל הכרה.

<צבי ארד: הוקמה שדולה בכנסת לנושא קשר עם צאצאי האנוסים, אנחנו צריכים הצהרה - - -

יעקב מרגי: אבל אתה מבין שזה שני דברים שנשמעים שונים.

יעקב מרגי: מכון לחקר יהדות ספרד ומוזיאון או אפילו אם זה מכון לחקר האנוסים, השדולה נתפסת נטו לסוגיית האנוסים.

<אבי גרוס: למרות שהמילה אנוסים לא מוזכרת.

יעקב מרגי: אני לא יודע עד כמה.

יעקב מרגי: אני בא לסייע, לכן אני אומר, תחשבו על המיקוד.

<אבי גרוס: המיקוד למעשה בסופו של דבר, צריך לומר, גם מסיבות פרקטיות, עובר ליהדות ספרד.

<אבי גרוס: המוזיאון שיוקם, ראשית אני אומר, נוטה יותר ויותר להיות ספרדי מאשר האנוסים, השליחות החברתית הישראלית היא מאוד מאוד חשובה בתחום הזה.

<אבי גרוס: סביב זה נראה אולי סרטון של ארבע דקות, ברשותכם, על העניין הזה.

יעקב מרגי: רק משפט.

יעקב מרגי: אני אומר לך, אחת הנקודות שבאמת הדגשנו והדגשנו בסוגיית המלצות ועדת ביטון, שאם לא תהיה עבודת מחקר זה לא יחלחל, לא לכוחות ההוראה, לא לשטח.

יעקב מרגי: לכן תנסו להיכנס, אנחנו ננסה לעזור לכם להיכנס ב - - -

<אבי גרוס: בדיוק.

<אבי גרוס: אני רוצה לומר, זה שזה נעשה תחת מטריה של מכללה, אנחנו יודעים, יש לנו פניות, שאנחנו ניתן איזה שהיא גושפנקה לכל מיני דברים, משום שבאמת המחקר, ואני איש אוניברסיטת בן גוריון במשך 30 ומשהו שנה האחרונה, ולכן הביאו אותי לכאן, בגלל איזה שהיא תדמית של יוקרה או איזה שהוא מעמד אקדמי.

<אבי גרוס: זה נכון לגמרי.

<אבי גרוס: בתחום הנוער, קודם כל, אנחנו נקיים מהשנה הבאה קורסי השתלמויות למורים לתחום הספציפי הזה של יהדות ספרד ואנוסים, זה עכשיו במשא ומתן.

<אבי גרוס: במידה שמשרד החינוך יסכים יום אחד לשתף פעולה בעניין נסיעות של בני נוער לספרד ופורטוגל, נסיעות מורשת לשם, יש לנו את כל התכניות כולל עד היורו האחרון, כמה זה צריך לעלות ודברים שעבדנו עליהם כבר הרבה זמן.

<יהודית גידלי: כמה באמת?

<אבי גרוס: בערך 1,500 דולר.

<יהודית גידלי: שזה בדיוק כמו המסע לפולין.

<אבי גרוס: בערך, כן.

יעקב מרגי: עוד לא הסתדרו עם פולין ואתה תפתח להם - - - יש גם מי שרוצה שיעברו דרך ליטא ויש מי שרוצה - - - עכשיו תיקח אותם לספרד, בכלל אתה עכשיו - - -

<אבי גרוס: אבל תמצאו כאן את האשכנזי שיאמר לא, צריך ללכת לכיוון ספרד.

<צבי ארד: אני רק רוצה לומר שהקשר עם צאצאי האנוסים, זה לא במטרה לגייר אותם, אלא במטרה להביא קהל גדול שתומך במדינת ישראל, שיתמוך בה.

<צבי ארד: זו המטרה.

<צבי ארד: אני נגד ניסיונות גיור, אבל אני בעד להביא קהלים שיתמכו במדינת ישראל, כמו האוונגליסטים.

יעקב מרגי: אני מסכים עם הגשר, כי גם המדינות האלה, הלטיניות, הציבור האוונגליסטי שם הוא ענק, הוא ציבור גדול ולאחרונה המדינה, גם הגורמים הציוניים הלאומיים משתפים פעולה כדי למנף את זה.

יעקב מרגי: יכול להיות שזה עוד נדבך בקשר ובגשר.

<אבי גרוס: המטרה שלנו במוזיאון הזה, וזה מודגש בחוברת, היא לא אקסקלוסיבי, אבל בעיקר לבני נוער שיבואו, וזה לא מוזיאון במובן המוזיאלי, אלא מוזיאון במובן החוויה החינוכית ההייטקית הגבוהה ביותר שאפשר במה שאנחנו קוראים מנהרת זמן, והיינו מאוד מעוניינים שכל תלמיד תיכון בישראל וגם חיילים, סדרות חינוך, 'תגלית', כל האנשים הצעירים שיעברו את אותו דבר יעברו דרך המוזיאון הזה הם יהיו, נדמה לי, אנחנו מקווים, אנשים אחרים שייצאו ביציאה מהמוזיאון.

<אבי גרוס: אם יש שלוש דקות, אז נראה להם את הסרט על המוזיאון, שיבינו מה זה המוזיאון.

<אבי גרוס: (הקרנת סרטון).

<אבי גרוס: כל הספרים האלה, מכל הז'אנרים השונים של הקלסיקה היהודית נוצרו מספרד בכל תחום אפשרי, הייתי אומר, פילוסופיה, בלשנות.

<צבי ארד: אנחנו נעבור לנושא הבא.

<עמוס ישראלי: שלום לכולם.

<עמוס ישראלי: שמי עמוס ישראלי, אני שמח מאוד להציג בפני הפורום המכובד הזה את הפעילות שלנו בתחום בני הנוער אשר השם שלה הוא פרחי הייטק.

<עמוס ישראלי: מה רוצים כל בני הנוער, או יותר נכון מה רוצים כמעט כל בני הנוער?

<עמוס ישראלי: אנחנו מדענים, צריכים לדייק.

<עמוס ישראלי: להיות במחשב 24/7 או 24/6, בפייסבוק, בווטסאפ, בכל הדברים האלה שלא תמיד אנחנו אוהבים אותם.

<עמוס ישראלי: ומה חושבים על כך ההורים?

<עמוס ישראלי: הם רוצים שלבן ולבת יהיו חיים מאושרים ושלא ישרפו אלפי שעות בשטויות של המחשב וכולם מבינים למה אני מתכוון.

<עמוס ישראלי: ומה צריכה מדינת ישראל?

<עמוס ישראלי: מועמדים מתאימים לשירות הצבאי במערך הטכנולוגי, מהנדסי תוכנה שישתלבו בתעשיית ההייטק והתשובה לכל הצרכים האלה תכנית פרחי ההייטק אשר נערכת במחלקה למדעי המחשב במכללה האקדמית בנתניה.

<עמוס ישראלי: ומהי תכנית פרחי הייטק?

<עמוס ישראלי: תלמידי תיכון מתחילים ללמוד לקראת תואר ראשון במדעי המחשב בכיתה ט' ומשלימים את התואר לפני הגיוס לצה"ל.

<עמוס ישראלי: התכנית מיועדת לבני נוער מוכשרים וחרוצים.

<עמוס ישראלי: תכני התכנית זהים לתכני התכנית הרגילה, הם לומדים בדיוק אותם הקורסים, בדיוק אותם המרצים, בדיוק אותן הבחינות.

<עמוס ישראלי: הרציונל הוא, שפרופ' צבי ארד ופרופ' ברני פינצ'וק לימדו אותי לפני 20 שנה, תלמידים רבים לא מסתפקים בחומרי הלימוד שהם מקבלים במסגרת החינוך הרגילה, חוקרים מובילים קבעו כי גיל התיכון הוא אידיאלי ללימוד בתחומים המדעיים והטכנולוגיים.

<עמוס ישראלי: בהקשר זה אני רוצה להיזכר בשיר היפה שכתב לנו יהושע סובול, ואני לא אשיר אותו הפעם, על הכפר טודרא, אבל לרגע אחד ביקרתי גם בכפר בעזרת האינטרנט שלנו.

<עמוס ישראלי: הנה חלק מהתלמידים שלומדים בתכנית שלנו.

<עמוס ישראלי: איך נראית התכנית הזאת?

<עמוס ישראלי: כיתות ט' ו-י', הסטודנטים לומדים ערב אחד בשבוע, קורסי תוכנה בלבד.

<עמוס ישראלי: כיתות ט' ו-', מתאים מאוד לתוכנה, הם מתלהבים מזה, הם אוהבים את זה ואז ב-י"א ו-י"ב, שני ערבים בשבוע, ממשיכים ללמוד תיאוריה של מדעי המחשב וכמובן גם מתמטיקה כנדרש בתחום הזה.

<עמוס ישראלי: בסוף י"ב הם סיימו 50% מהתואר ולפי כללי צבא ההגנה לישראל הם זכאים לדחיית גיוס בשנה ואז בכיתה י"ג הם נמצאים רק אצלנו, משלימים את התואר ומתגייסים למערך הטכנולוגי של צה"ל.

<עמוס ישראלי: היום לומדים בתכנית שלנו 254 סטודנטים, 193 בנים, לצערי רק 61 בנות.

<יהודית גידלי: מאיפה הם מגיעים?

<עמוס ישראלי: יש לנו שני קמפוסים, אני אדבר ברגע זה על הקמפוס שלנו כאן, הם מגיעים מכל האזור, דרומה מלוד והרצליה, צפונה מחדרה והלאה, ואחר כך אני אדבר על קמפוס גבעת חביבה, עוד שתי דקות.

<עמוס ישראלי: השנה סיים את לימודיו המחזור הראשון ובו 13 בוגרים, 11 משרתים במערך הטכנולוגי בצה"ל, אחת בשירות לאומי במשרד ראש הממשלה, אני לא יודע מה זה בדיוק, אבל אומרים לי שזה קשור.

<עמוס ישראלי: ואחד מתחזק בישיבה, גם זה אני לא בדיוק מצוי, אבל אני מאוד אוהב אותו.

<עמוס ישראלי: המחזור השני ובו 23 כמעט בוגרים מתקרב ליום הגיוס שיהיה באוקטובר וכעת הם ממש שוקדים על סיום לימודיהם.

יעקב מרגי: כמה מתחילים וכמה מסיימים?

<עמוס ישראלי: הנשירה, אני יכול לענות על זה בסוף?

יעקב מרגי: מה שתרצה.

<עמוס ישראלי: אוקיי.

<עמוס ישראלי: מה רוצה או צריכה מדינת ישראל?

<עמוס ישראלי: מועמדים מתאימים לשירות, מהנדסי תוכנה.

<עמוס ישראלי: ומה עוד צריכה מדינת ישראל?

<עמוס ישראלי: מוביליות חברתית, ניעות חברתית, הזדמנות לבנות ובני הדור הצעיר להבטיח לעצמם מעמד כלכלי וחברתי משופר ומכובד.

<עמוס ישראלי: מהי תרומתנו למוביליות החברתית?

<עמוס ישראלי: כל התכנית זו תרומה לכך.

<עמוס ישראלי: בנוסף לקיום התכנית אנחנו מעניקים 20% משכר הלימוד כמלגה לכל הסטודנטים בתכנית, אנחנו מעניקים מלגות נוספות במקרים מיוחדים, יש לנו סטודנט אחד שלומד חינם.

<צבי ארד: אני רוצה לציין שלבנות המלגות יותר גבוהות.

<עמוס ישראלי: כן, לבנות יש לנו מלגה בגובה 30%, זה גם נכון וזה נכון בכל בית הספר למדעי המחשב.

<עמוס ישראלי: תודה על התיקון.

<עמוס ישראלי: מזה שנתיים התכנית מופעלת בקמפוס גבעת חביבה, שזה מרכז סמינרים של השומר הצעיר בשיתוף עם המרכז לחברה משותפת, שזאת תכנית יהודית ערבית.

<צבי ארד: אני רק רוצה להעיר שבגבעת חביבה הם לומדים - - -

<עמוס ישראלי: אנחנו נגיע לזה.

<צבי ארד: נמצאת פה גם נציגת המל"ג.

<עמוס ישראלי: אז תיכף, זה רשום.

<צבי ארד: הם לומדים מספר שעות.

<צבי ארד: במסגרת היחידה לחוץ קורסים אקדמיים, מותר רק 30 נקודות זכות, אנחנו פועלים לפי כללי המל"ג.

<עמוס ישראלי: ובכן, מבין 250 ומשהו שכתבתי קודם 98 בנות ובני נוער יהודים וערבים לומדים יחד במסגרת תכנית פרחי הייטק בגבעת חביבה.

<עמוס ישראלי: צבי, זה בשבילך במיוחד.

<עמוס ישראלי: לאחר שנתיים בגבעת חביבה משתתפי התכנית ממשיכים את לימודיהם בקמפוס המכללה בנתניה.

<עמוס ישראלי: הנה הסטודנטים שלנו מגבעת חביבה וסטודנטית מטייבה ובמיוחד לחבר הכנסת איציק שמולי, שלושה סטודנטים מלוד.

יעקב מרגי: הכינו שיעורי בית.

<עמוס ישראלי: הפסקה לפרסומות, כמעט סיימתי.

יעקב מרגי: הכול היה פרסומת.

<עמוס ישראלי: אני חשבתי שזה אינפורמציה.

<עמוס ישראלי: המגזין פורבס ישראל דירג את הפקולטות למדעי המחשב בארץ ומצא, מקום ראשון טכניון, מקום שני אוניברסיטת תל אביב, מקום שלישי האוניברסיטה העברית, מקום רביעי בן גוריון.

<עמוס ישראלי: נקודות חוזקה, מיקום גבוה במדדים בינלאומיים, מספר רב של ציטוטים - - -

<צבי ארד: והוא גם בחר מכללה - - -

<עמוס ישראלי: רגע, צבי.

<עמוס ישראלי: יש גם הפתעה שצבי קצת קלקל אותה, במקום הרביעי, ביחד עם בן גוריון, המכללה האקדמית נתניה, ולמה אנו במקום רביעי?

<עמוס ישראלי: כי אנחנו במקום ראשון באחוז הסטודנטים המסיימים לימודים בזמן וגם מקום ראשון באחוז הבוגרים המועסקים בתעשייה.

<עמוס ישראלי: זה בדיוק לאן שאנחנו מכוונים, להכין את הבוגרים שלנו להשתלבות בתעשייה.

<עמוס ישראלי: אנחנו לא מוותרים על רמה אקדמית, יש לנו בוגרים שגמרו דוקטורטים באוניברסיטאות מכובדות, אבל מרב הבוגרים מוכוונים לתעשייה ומגיעים לשם.

יעקב מרגי: בוגרים של נתניה מתקבלים באוניברסיטאות במגמות מבוקשות?

<עמוס ישראלי: בוודאי.

<עמוס ישראלי: הבקשות שלנו מכם, אנא פעלו ליישום פרק ב' בהמלצות ועדת וינוגרד בנושא שכר הלימוד במוסדות להשכלה גבוהה.

מירב בן ארי: 16 שנה כבר - - -

<עמוס ישראלי: לא הוועדה של מלחמת לבנון, ולמי ששכח, זה היה לפני 16 שנה, הצעת חוק של כמה חברי כנסת שעדיין איתנו, אך לא בכנסת.

יעקב מרגי: תראה מה קרה להם אחרי שהגישו את הצעת החוק הזו.

<עמוס ישראלי: חבר הכנסת מרגי, אני בטוח שאתה תחזיק מעמד הרבה יותר זמן.

<עמוס ישראלי: ותראו, המדינה תומכת בכל סטודנט למדעי המחשב באוניברסיטה ובמכללה ב-31,500 שקל.

<עמוס ישראלי: בסטודנטים שלנו, לא בי, המדינה תומכת במשהו מאוד עגול שנראה כמו אפס שקלים חדשים.

<עמוס ישראלי: אני חושב שזה לא הוגן, אני פונה אל חברי הכנסת שיושבים עמנו ולכל מי שיכול לעזור, בבקשה תעזרו לסטודנטים שלנו.

<עמוס ישראלי: ולחבר הכנסת מרגי, במיוחד, אנא פעל להנגשת בית הספר למדעי המחשב בשכר לימוד סביר לסטודנטים מן המגזר החרדי, ברגע זה יש לנו שלושה, אני חושב שאנחנו יכולים ואנחנו רוצים לתרום לכל מגזרי האוכלוסייה.

יעקב מרגי: אתם לא מח"רים בקטע של הציבור החרדי?

<צבי ארד: לא.

<עמוס ישראלי: לשאלות נוספות אפשר לפנות אליי בדואר הזה ותודה רבה על ההקשבה ובהצלחה בלימודים.

יעקב מרגי: אני רוצה לומר, ברשותך, מר ארד, בקטע הזה התפרצתי אני, אני צנוע, אני לא אומר התפרצת, אני התפרצתי לדלת פתוחה.

יעקב מרגי: תמיד פחדתי שאני אומר דברי שטות, אני אמרתי שאני מאמין בזה, יש תלמידים שכבר בכיתה ט'-י' אפשר להוביל אותם בסיום התיכון פלוס שנה לתואר אקדמי.

יעקב מרגי: קפצו עליי כל מיני, יש מתנגדים לכך, אני חושב שזה נכון, יש תלמידים שמשתעממים במערכת החינוך בגלל היכולות שלהם.

יעקב מרגי: אני חושב שאם הצבא ידע לעשות את זה בקורס טיס ועוד מקצועות כאלה יחד עם תואר, אני חושב שכבר מכיתה ט'-י', כפי שאתם עושים, לכן שאלתי אותך קודם, התכנית, אני חושב שאפשר להעתיק אותה ולשכפל אותה, כל עוד לא מפריעים לכם תשכפלו אותה ותאתרו הרבה בני נוער.

יעקב מרגי: אני חושב שאפשר לעשות - - -

<צבי ארד: אולי תרשה לי להתייחס לעניין?

יעקב מרגי: בבקשה.

<צבי ארד: אני מפעיל את התכנית של הנער המוכשר למתמטיקה שנקראת תכנית אוניברסיטת בר אילן 35 שנה.

<צבי ארד: היום יש 7,500 תלמידים ב-30 מוקדים ברחבי הארץ שלומדים, הם נבחנים בכיתה י' בבגרות 5 יחידות, הממוצע מגיע ל-98 כל שנה, כולל באשקלון, כולל בכרמיאל, בכל רחבי הארץ.

<צבי ארד: האוניברסיטאות, בבר אילן, למשל, לומדים כעת, כולל הנכד שלי במקרה, בכיתה י"א, הוא לומד לתואר B.Sc במתמטיקה, הוא יגמור ב-י"ג.

<צבי ארד: אנחנו מתואמים עם הרמטכ"ל, עם ראש אכ"א, עם שר הביטחון, אני נפגשתי עם ראש אכ"א, לפני שהוא סיים את תפקידו.

<צבי ארד: אוניברסיטת תל אביב, תכנית בנו ארבל, רוב התלמידים שלה זה מהתכנית.

<צבי ארד: תלפיות, רוב התלמידים זה מהתכנית.

<צבי ארד: בבר אילן לומדים השנה יותר מ-100 סטודנטים במתמטיקה עם האוניברסיטה - - -

יעקב מרגי: יוצאי הצבא האלה נחטפים בתעשייה.

<צבי ארד: הם נחטפים ביחידות הטכנולוגיות, הם בונים את תעשיית ההייטק במדינה.

<צבי ארד: האוניברסיטה העברית ביקשה ממני להפעיל את התכנית בירושלים וכל האוניברסיטאות מרושתות על התכנית וניסיון של 35 שנה, שתלמידים בתיכון יכולים לגמור B.Sc במתמטיקה, הם מצטייני הרקטור, מצטייני דיקן.

<צבי ארד: אני דיברתי עם גדעון סער, להפעיל את התכנית למגזר הערבי, ביקשתי ממנו מיליון דולר בשנה, אז הוא אמר לי 'אם אתה תביא תרומות חצי מיליון דולר, אני מוכן לתת מצ'ינג חצי', אבל את התרומות אני מביא למכללה האקדמית נתניה, כי אני מתפרנס מהמכללה אז זה לא הוגן לומר לי להביא חצי מיליון דולר.

<צבי ארד: אנחנו לא נתמכים, לדעתי ניתן, לא להכפיל את התכנית שלנו, אלא לעשות אותה מהפכה ארצית.

<צבי ארד: הניסיון שלי של 35 שנה אומר שהדבר הזה הוא הכרחי, רצוי וחשוב למדינת ישראל.

<צבי ארד: ההשפעה על תעשיית ההייטק היא אדירה, היא פשוט השפעה אדירה שלא ניתן לכמת אותה, אם כי משרד החינוך תמיד רצה לחסל את זה, אבל תמיד המנכ"לים והשרים לא נתנו.

<צבי ארד: השר פירון רצה לבטל את האפשרות להיבחן בכיתה י', ההורים הגישו בג"צ, הבג"צ דחה את ההחלטה לשנתיים ובנט החריג אותנו בעניין הזה.

יעקב מרגי: אני חושב שזו עוולה.

יעקב מרגי: מי שמכיר את שכבת י"א, מה הם עוברים בעומסים, אלה שבאמת רוצים ללמוד, להתכונן לבגרות האמיתית, לבחינות האמיתיות, זה עומס, לדעתי צריך להחזיר חלק מהבחינות לכיתה י'.

יעקב מרגי: שאלה, לגבי פרחי המתמטיקה, זה משתלב להם עם תכנית הלימודים שלהם?

<צבי ארד: בוודאי.

יעקב מרגי: זה בנוסף לעומסים שלהם?

<עמוס ישראלי: כן, הלימודים הם אחר הצהריים.

<צבי ארד: המתמטיקה, הפעילות היא מארבע עד שבע בערב.

יעקב מרגי: תלמידי י"א ב-5 יחידות מתמטיקה, פיזיקה, אנגלית, יודעים כמה עומס יש להם ב-י"א?

יעקב מרגי: אין להם חיים.

<צבי ארד: לא, יש להם חיים.

יעקב מרגי: אם אתה שואל אותי, צריך לפזר את העומס.

<צבי ארד: במתמטיקה בפגישה אחת פעם בשבוע מארבע עד שבע, הנכד שלי בנבחרת הכדורסל של הנוער בפתח תקווה, פעיל בכל מיני פעילויות וגם זה.

יעקב מרגי: לא יזיק אם חלק מהבחינות במעטפת יעברו ל-י'.

יעקב מרגי: לא יקרה כלום אם היסטוריה, ספרות, חלק מאנגלית.

<צבי ארד: אתה תראה את התעודה שלו - - -

<עמוס ישראלי: אני רוצה לתת שתי תשובות, אחת לחבר הכנסת יעקב מרגי.

<עמוס ישראלי: הפרישה מהתכנית קשורה לגיוס לתכנית.

<עמוס ישראלי: אנחנו מבקשים מהמועמדים אך ורק הצטיינות במתמטיקה, לא עורכים שום בחינות.

<עמוס ישראלי: כתוצאה מזה מגיעים כל מיני, טובים יותר וטובים עוד יותר, 50% פורשים במהלך השנה הראשונה ואחר כך אין פרישה, אחר כך יציבות.

<עמוס ישראלי: איך אני מאתר אותם?

<עמוס ישראלי: את הסטודנטים שלומדים בגבעת חביבה מאתרים אנשי גבעת חביבה, הם עוברים בבתי ספר, בשני המגזרים, ומביאים אותם.

<עמוס ישראלי: את הסטודנטים שלומדים כאן אנחנו מאתרים בעזרת דיוור ישיר, מזמינים אותם לפגישה פה ומנסים לשכנע אותם שיבואו.

<צבי ארד: כעת קלוד.

<צבי ארד: כפי שאמרתי, היא מתנדבת, היא עושה עבודת קודש גדולה, קליטת עלייה שקשה לתאר אותה, כל שבוע מגיעים לפה 300 מהעלייה הצרפתית מתושבי העיר להיות בפעילות תרבותית, אבל הפעילות היא לא סתם, קלוד תתאר אותה מהרבה אספקטים.

<קלוד ברייטמן: הבנתם כבר שאי אפשר להגיד לא לפרופ' ארד.

<קלוד ברייטמן: לפני 14 שנה, אחרי שאני תכננתי את האנדרטה של יצחק רבין ז"ל וכשהתבקשתי לבקר בכל מיני מוסדות כדי לנסות לתכנן עוד אנדרטה, אז ישבנו להיכרות ראשונה.

<קלוד ברייטמן: זה לא המקצוע שלי, אתם מבינים, שאלתי למה אין יותר התעניינות בנושא הפרנקופוני, כאשר בארץ יש מאות אלפים של פרנקופונים, דור ראשון, שני ושלישי.

<קלוד ברייטמן: ידעתי גם מה שקורה בצרפת, בגלל שידעתי את המצוקה הגדולה כבר אז, וכתוצאה מהשיחה הזאת הוא אמר לי 'את יודעת מה?

<קלוד ברייטמן: זה רעיון נהדר, בואי נראה איך אנחנו בונים את זה'.

<קלוד ברייטמן: אתם גם מבינים שיש פה שני נושאים מרכזיים, יש ציונות ויש חלק חברתי ובעניין הזה אנחנו עוסקים בדבר שהוא ניכר מהשפה, אנחנו מאתרים סטודנטים צרפתים שמגיעים לכאן עכשיו, זה כבר הבית שלהם אחרי 14 שנה, עברו דרכנו כ-500, כולם עם תואר ראשון ותואר שני, למעלה מ-70 נכדים מהמחזורים האלה, בגלל שמלבד העובדה שהם עובדים ביחד ולומדים ביחד אנחנו גם מספקים חונכים, ישראלים מצטיינים שגם הם זקוקים למלגה, אז יש לנו חונך ישראלי שמלווה עולה חדש מצרפת, שניהם מחויבים לעשרות אלפים של שעות התנדבות ותמיכה בילדים עם בעיות משפחתיות, ליקויי למידה וכן הלאה בנתניה, דבר שיצר מרקם חברתי יוצא מהכלל, מעבר לליווי האקדמי שהוא פשוט ללא פשרה.

<קלוד ברייטמן: אנחנו נמצאים שם בשביל להתגבר על כל מכשול ומכשול לאורך כל הדרך.

<קלוד ברייטמן: זה דורש הרבה מאוד תשומת לב והרבה מאוד לב והרבה מאוד תושייה.

<קלוד ברייטמן: למשל פרופ' ישראלי, החבר'ה שלנו שרוצים להיכנס להייטק, שבאים מתרבות אחרת, זוכים אצלו לטיפול אישי נקודתי, מחפשים ביחד את הדבר שהוא הכי מתאים ואין ספק שזה יוצר תוצאה יוצאת דופן, ואנחנו מאוד גאים בכך.

<קלוד ברייטמן: מעבר לעובדה הזאת, בגלל שאנחנו הבנו מהר מאוד שלצרפתים יש קשר מיוחד עם השפה, עם התרבות, אנחנו יצרנו סדרה של פעילויות, שזה הרצאות ברמה מאוד גבוהה, של כל האינטלקטואלים שיש בצרפת, הפרופסורים הכי מוכרים, עיתונאים, פסיכיאטרים, אנשים באמת מהשורה הראשונה, שמגיעים לכאן כמו לבית שלהם.

<קלוד ברייטמן: למשל השנה הנושא של ההרצאות שלנו זה 'נשים ומראות של העולם'.

<קלוד ברייטמן: אנחנו מדברים על גולדה מאיר, על סימון וייל, על שרלוט טלבור, על אתי הילסום, על נשים שבאמת תרמו, גם במלחמת העולם השנייה ובכלל, ויש לנו תמיכה של 150 אנשים פלוס נקודתיים, מעל ה-150, מדי שבועיים יש 300 צרפתים או דור שני של פרנקופונים שמגיעים לכאן ואז הם יוצרים תמיכה יוצאת מן הכלל, גם פסיכולוגית, גם חברתית וגם רוחנית לאותם הסטודנטים שלנו.

<קלוד ברייטמן: אני יכולה להגיד לכם שהחזון שלנו זה לאפשר עד כמה שניתן ובזכות המעונות שנבנו, זה בהחלט דבר שמוסיף הרבה מאוד, לאפשר לאותם הילדים הצעירים שבאים בלי המשפחה בשלב ראשון ולאחר מכן המשפחה באה בעקבות התארים והתחושה שאפשר לבנות חיים בארץ עם תואר שמתאים לשוק הישראלי הספציפי הזה ויש פה גישה מאוד מאוד ממוקדת לגבי הדברים הקונקרטיים שהם לומדים כאן.

<קלוד ברייטמן: יש הרבה מאוד שהולכים לשוק ההון ובנקאות, לתקשורת, להייטק, לדברים אחרים, למשפטים גם כן, אנחנו הוספנו שני פרויקטים נוספים, אחד של מסע, מסע ביזנס.

<קלוד ברייטמן: אנחנו קולטים פה מדי שנה כ-50 יוצאי בגרויות בצרפת, הם מגיעים לשנה, פרויקט מסע רגיל, כביכול היכרות עם הארץ, לימוד עברית יוצא מן הכלל אם הם כבר אצלנו, אבל מעבר לכך אנחנו מאפשרים להם להתמודד עם שניים, שלושה, לפעמים ארבעה קרדיטים אקדמאים, שזה מאפשר להם כבר להיות עם חצי רגל לתוך המכללה או בכלל להשכלה גבוהה והתוצאות יוצאות מן הכלל.

<קלוד ברייטמן: יש לנו למעלה מ-90% מהמשתתפים בפרויקטים האלה שנשארים בארץ, שעושים צבא ושבונים את החיים שלהם כאן, כמובן עם מסלול להשכלה.

<קלוד ברייטמן: זה הפרויקט השני.

<קלוד ברייטמן: והפרויקט השלישי זה לאפשר לכל מיני קרנות ולכל מיני תורמים מסביבנו לאסוף מספיק כסף, בגלל שאתם שמעתם שאנחנו לא מקבלים אגורה אחת, כל זה עולה הרבה מאוד כסף, מלגות, חונכים, שעות נוספות וכן הלאה, אנחנו מצליחים לגבש מסביבנו אנשים שמבינים שיש פה תוצאות.

<קלוד ברייטמן: אנחנו מוציאים כל שנה מחברת לכל התורמים שלנו, עם הכול, עם הציונים, עם שעות נוכחות, עם שעות התנדבות, עם הכול, הם יודעים בדיוק את מי הם הצילו באותה שנה.

<קלוד ברייטמן: זה המודל של ההתנהגות שלנו וזה מאוד מוצלח.

<קלוד ברייטמן: יש לנו פה כמה דוגמאות של סטודנטים שמוכנים לתת עדות על הדרך, סוניה תציג את החברים שלה.

<קלוד ברייטמן: גם סוניה עובדת עכשיו אצלנו בדסק הצרפתי הגדול, שזה שניים וחצי אנשים.

<קלוד ברייטמן: היא סיימה בהצטיינות בנקאות ושוק ההון, אבל היא כבר אמא לארבעה ילדים, היא צריכה חצי משרה, אז היא מסכימה לנהל לנו חלק מהמשרד, ויש לה פה שני חברים נוספים, שהיא תציג אותם.

<סוניה לוי: אז יש לורה, היא סטודנטית לתואר שני והיא תציג את עצמה.

<לורה אביסרה: שמי לורה אביסרה, אני בת 22, אני לומדת בשנה ג' לתואר ראשון במדעי ההתנהגות, במקביל התחלתי תואר שני בשנה א' בהתנהגות ארגונית.

<לורה אביסרה: עליתי לארץ לפני ארבע שנים, זו השנה החמישית שלי.

<לורה אביסרה: אני עליתי לבד לפני ארבע שנים, עשיתי תכנית באשקלון, שזה אולפן וכל מיני קורסים, אחרי זה עשיתי שנת שירות לאומי בבית ספר יסודי באשדוד ואז עברתי לכאן לנתניה, אני גרה במעונות והתחלתי את התואר הראשון.

<לורה אביסרה: בנוגע לקליטה של הצרפתים פה במכללה, אנחנו גם מקבלים סיוע כספי, שזה המלגות וגם אנחנו מקבלים סיוע שבעיניי הוא מאוד מיוחד ומאוד חשוב, שזה החונכות, בשנתיים הראשונות אנחנו מקבלים חונך שבא ללוות אותנו ולעזור לנו בכל מיני קורסים.

יעקב מרגי: אתם בכיתות נפרדות?

<לורה אביסרה: לא.

יעקב מרגי: אז הייחודיות בעלייה מצרפת, הם לא מבינים את זה, גם במשרד החינוך וגם מהתלמידים, זה מנטליות, הסגנון.

<קלוד ברייטמן: בממשלת ישראל אומרים שהעלייה מצרפת זה אחד מהדברים החשובים ובסופו של דבר - - -

יעקב מרגי: המדינה לא אוהבת לעבוד בפרטני, היא עובדת בפס רחב.

<קלוד ברייטמן: כשמגיעים לבקש עזרה אז אומרים 'אם אנחנו נעזור לכם, צריכים לעזור לכל העולים'.

יעקב מרגי: אני חושב שהשיטה של החונכות היא נכונה.

<לורה אביסרה: היא מאוד טובה גם.

מירב בן ארי: העניין שבתפיסה של מדינת ישראל שכשעלייה מגיעה מאירופה זו עלייה חזקה, זו לא עלייה מאתיופיה, לכן כשבאים ואומרים להם על עניין של תמיכות אז אומרים סדר עדיפויות.

מירב בן ארי: אני יודעת, כי גם היו אצלי, אני ניהלתי פה מרכז נוער לסיכון בנתניה והיו לי ילדים צרפתים במצב קטסטרופה, אבל אתה לא מקבל תמיכות כי מבחינתם מי שמגיע לפה מצרפת זו מדינה חזקה, זה לא כמו מי שמגיע מאתיופיה או - - -

יעקב מרגי: אין עלייה ללא משבר.

מירב בן ארי: בלי קשר למשבר, מבחינה כלכלית מאוד קשה למכור, אני אומרת, את העלייה מצרפת לפילנתרופיה לעומת - - -

<קלוד ברייטמן: צריך לבדוק, ניסיון מהשטח ולראות.

<צבי ארד: לצערי גם את הסטודנטים ממוצא אתיופי במכינה הקדם אקדמית זה עבר לתקצוב ות"ת ולכן אנחנו לא מקבלים את המעטפת.

מירב בן ארי: אני יודעת שזה עבר לתקצוב ות"ת, היינו שם גם, אני ו - - -

<צבי ארד: את מבינה?

<צבי ארד: אז את אומרת העלייה הצרפתית חזקה, אני מודיע לך שהיא לא חזקה.

מירב בן ארי: אני לא אמרתי שזו התפיסה שלי.

מירב בן ארי: היא נתפסת כ - - -

<צבי ארד: אבל העלייה האתיופית, ברגע שהתקציב עבר ממשרד החינוך לוות"ת אנחנו נפגעים.

יעקב מרגי: אנחנו אמורים לקיים דיון על כל המכינות בזמן הקרוב.

<קלוד ברייטמן: יש פה פשוט שליחות ציונית ממדרגה ראשונה.

<לורה אביסרה: אז בעקבות המלגה שאני מקבלת אני עושה את ההתנדבות שלי, שזה 100 שעות בשנה.

<לורה אביסרה: זה פרויקט חדש, הפרויקט מחולק לשני חלקים, זה סטודנטים צרפתים בעיקר שמחולקים לשתי קבוצות, אחת קבוצה קטנה שהולכת לבתי הספר, של ריגלר ושל שפירא, שם הם מקבלים קבוצה קטנה של תלמידים ועוזרים להם בכל מיני מקצועות, והקבוצה שנייה זה גם סטודנטים שהולכים למשפחות צרפתיות ועוזרים להם בשיעורי בית וכל מיני תמיכות רגשיות.

מירב בן ארי: איפה המשפחה שלך?

<לורה אביסרה: בצרפת.

מירב בן ארי: את פה בלי המשפחה?

<לורה אביסרה: נכון.

יעקב מרגי: אל תדאגי זה עניין זמני, היא תמשוך אותם.

<לורה אביסרה: יבואו.

<קלוד ברייטמן: יש לנו עוד אורח.

<אדיס מקונן: שלום לכולם.

<אדיס מקונן: כמו ששמתם לב, אני לא צרפתי.

<אדיס מקונן: קוראים לי אדיס, אני סטודנט לתואר שני ביזמות נדל"ן, בוגר תואר ראשון במינהל עסקים פה במכללה.

<אדיס מקונן: קצת נגיעה מהסיפור האישי שלי.

<אדיס מקונן: עליתי לארץ בגיל 12 עם משפחתי.

יעקב מרגי: לאן?

<אדיס מקונן: בהתחלה גרנו בחיפה.

<אדיס מקונן: עד הצבא, עד שהשתחררתי מהצבא גרתי בחיפה.

<אדיס מקונן: ברגע שהשתחררתי מהצבא עברתי ללמוד פה במכללת נתניה.

<אדיס מקונן: אני לא אגזים, עבורי, יכול להיות שזה עניין סובייקטיבי, אבל עבור המקום הזה היווה כבית שני, ממש מכל הבחינות.

<אדיס מקונן: אתם יודעים שזו מכללה פרטית ולא מתוקצבת, אז אני אגיד לך איך זה עובד מבחינת המלגות עם יוצאי אתיופיה.

<אדיס מקונן: יש את משרד הקליטה שמשלם 10,000, אתה יכול לממן את זה, ויש לך הפרש שצריך להשלים אותו.

<אדיס מקונן: אז פה יש לנו בית פתוח שאמרו 'אנחנו עושים מלגות בשביל להשלים את הפערים האלה', ובתהליך הזה מישהי מיוחדת שהייתי רוצה לציין זה ניקול.

<אדיס מקונן: אני מכיר את ניקול שמהווה תמיכה רגשית עבור הסטודנטים.

<אדיס מקונן: במקביל מבחינת העשייה במהלך התואר שלי הקמתי חברת סטרט אפ, יש לי חברה בתחום - - -

<גיל רשף: סליחה רגע, זה אחד הדברים הכי מעניינים שיש, אני חושב שזה יותר מעניין - - -

יעקב מרגי: מאיפה שאני בא אותי מעניין, מה דחף אותך להגיע לאקדמיה אחרי הצבא?

<אדיס מקונן: וואו, שאלה כזו.

יעקב מרגי: זה בא מהבית?

יעקב מרגי: מאיפה זה בא?

<אדיס מקונן: מרצון להתפתח.

<אדיס מקונן: אני לא יודע עד כמה אתם מכירים את השכונות, אומרים שנותנים המון תמיכה ומעטפת ליוצאי אתיופיה, אבל בתוך השכונות קשה מאוד לפרוץ את המעגל הזה ובטח להגיע לאקדמיה.

<אדיס מקונן: מבחינת אחוזי נתונים, מטווח הגילאים האקדמאים הזכאים ללמוד רק 5% מנצלים את זה.

<אדיס מקונן: יש עוד נתון נוסף, זה מתחיל מהבסיס, מהשורש, אני חייב לציין בנקודה הזו - - -

יעקב מרגי: בתיכון, היית תלמיד ממוצע, מעל הממוצע?

<אדיס מקונן: למדתי בפנימייה, שזה יחסית תנאים קשים בבית הספר.

יעקב מרגי: היית בכפר נוער?

<אדיס מקונן: פנימייה, הייתי חוזר הביתה פעם בשבועיים, קצת התמדתי, היה לי קצת רצון להצליח, סיימתי בגרות מלאה, אבל הנושא הזה שמדברים, שילוב חברתי של יוצאי אתיופיה ובכלל, יש נתונים שהם צורמים, שהם מתחילים עוד מהבסיס.

<אדיס מקונן: דיברתי על זה עם פרופ' צבי ארד לפני כמה ימים, מבחינת בגרויות, מתמטיקה ואנגלית לשנים 2011 עד 2013 כלל ארצי ניגשו רק 25 ילדים אתיופים.

איציק שמולי: מה אתה אומר?

<אדיס מקונן: שלא לדבר על שילוב ביחידות מחשוב וכל זה.

<אדיס מקונן: כל המעטפת, אמנם זה נשמע טיפה טוב, לגייס את הגופים לטובת העלייה האתיופית, כי היא יותר מגיעה מרקע קשה, אבל בתכלס בשטח זה לא זה.

<אדיס מקונן: אז אחת הפניות שהגיעה מפרופ' צבי ארד לגבי חיזוק הילדים, הוא אמר לי שהוא מוכן לשמוע על הרעיון ולאתר ילדים פוטנציאלים ואולי לשלב אותם - - -

יעקב מרגי: צריך להתחיל מוקדם, בשלב היסודי-תיכון, אין ספק.

יעקב מרגי: תודה.

<קלוד ברייטמן: בשביל לשבור את מעגל העוני, כדי למחוק את הבושה, חייבים לתת מענה לאותם האנשים האלה שיש להם, מאיזה שהוא מקום, אי אפשר להגדיר מאיפה הוא בא, את הרצון לצאת משם.

<קלוד ברייטמן: חייבים.

יעקב מרגי: כולם רוצים לצאת משם.

<קלוד ברייטמן: לא, אני לא יודעת - - -

מירב בן ארי: לא כולם רוצים לצאת.

יעקב מרגי: לא כולם יכולים.

מירב בן ארי: זה גם לא עניין של יכולים, לא כולם גם רוצים, צריך לקחת את הדברים - - -

יעקב מרגי: אנחנו כמדינה צריכים לעודד ולאתר ולדחוף ואני חושב - - -

<עמוס ישראלי: מבחינתנו כולם רוצים לצאת.

יעקב מרגי: נכון.

מירב בן ארי: איפה אתה גר?

<אדיס מקונן: אני גר כרגע בקרית נורדאו.

<אדיס מקונן: מתוך ההיכרות של הקהילה שממנה אני מגיע, מבחינת הרצון אי אפשר להגיד שאין רצון, יש הרבה שרוצים להתפתח, אבל המצב הנתון הוא לא - - - אני מדבר ספציפית לגבי השכונות, לא רק דווקא אתיופים.

<אדיס מקונן: אני לימדתי בבתי ספר יסודיים, אני רואה את המעגל שהם חיים בו, הילדים, עוד כשהם ילדים.

<אדיס מקונן: צורת החינוך שלהם, התפיסה, יש שם משהו שצריך לעשות שינוי, אבל מבחינת הרצון אני די בטוח שיש רצון לכולם.

<גיל רשף: אתה רוצה לספר על הסטרט אפ שלך?

<אדיס מקונן: רוצים לראות סרטון?

<קלוד ברייטמן: לגמרי, שווה.

<גיל רשף: אני רוצה להגיד לכם שזה מדהים, באמת מדהים.

<אדיס מקונן: בעיקרון הרעיון הגיע ממשחק אתיופי שהכרתי בילדות.

<אדיס מקונן: אחרי הצבא, בעקבות פטירתו של אבי, הלכתי לעשות טיול שורשים שם וראיתי ילדים משחקים איזה שהוא משחק וחשבתי להביא אותו בצורה מודרנית לעולם המערבי.

<אדיס מקונן: זה המשחק.

<אדיס מקונן: (הקרנת סרטון).

<אדיס מקונן: בעיקרון המטרה של המשחק זה למשוך את הילדים שתקועים בסמרטפון לשחק בצורה פעילה יחד עם הסמרטפון, מבלי להפריד אותם, כי להפריד אותם מזה זה נהיה מלחמה קיומית.

<אדיס מקונן: כרגע אנחנו פועלים להתקין את זה כמשחק בבתי ספר.

<אדיס מקונן: אפרופו בתי ספר, ועדת חינוך, אז תחשבו על זה.

<אדיס מקונן: זה הסטרט אפ שעשיתי, שמשלב מצד אחד חומרה, מצד שני תוכנה, מוצר הייטקיסטי לגמרי, שיש בו חדשנות.

<גיל רשף: יפה מאוד.

<צבי ארד: תודה רבה.

<גיל רשף: שלומי, אתה רצית להציג את פעילות הסטודנטים למעורבות בקהילה.

<שלומי דהן: אני אגיד כמה מילים לגבי הפעילות של הסטודנטים אצלנו בקמפוס.

<שלומי דהן: אני שלומי, יו"ר אגודת הסטודנטים במכללה.

<שלומי דהן: אני אתחיל מהסוף, אני יכול להגיד שאני באמת גאה בסטודנטים שלנו שאפשר לראות אותם בהמון צמתים, גם בנתניה וגם ברחבי הארץ.

<שלומי דהן: הם באים ומתנדבים.

<שלומי דהן: אצלנו במכללה אפשר להתנדב בהמון פרויקטים שהאגודה באה ורתמה למען הקהילה, אם זה ניצולי שואה, שסטודנטים שלנו, עשרות רבות של סטודנטים, הולכים לניצולי שואה הביתה, לוקחים אותם, מטיילים איתם, יושבים איתם, אוכלים איתם ארוחת ערב.

<שלומי דהן: באמת נוצרו שם חברויות שנהיו ממש כמו משפחה, בתמורה לנקודות זכות.

<שלומי דהן: כאשר סטודנט מתנדב, אם זה עם ניצולי שואה, יש עם בעלי חיים, עם קשישים עריריים, יש לנו מגוון פרויקטים רחב.

<שלומי דהן: מה שראיתי לאורך השנים והמוטו שמניע אותי זה שסטודנט מתנדב זה אדם טוב יותר ביום שלאחרי האקדמיה ובאמת זה מה שמניע אותי כבר מספר שנים כאן אצלנו בקמפוס.

<שלומי דהן: ניתן לראות שכאשר סטודנט קיבל את 2 נקודות הזכות שלו - - -

מירב בן ארי: 2 נקודות זכות שנתי או סמסטריאלי?

<שלומי דהן: שנתי.

מירב בן ארי: כמה שעות הוא מחויב לעשות?

<שלומי דהן: לפחות 60, אבל מה שאני בא להגיד, שהיפה כאן זה שסטודנטים אחרי שסיימו את השעות שלהם, אתה כבר רואה שנוצרו חברויות, יש סטודנטים שכבר שנים הולכים לאותו ניצול שואה וחשוב להם והם באים וזה היפה.

<שלומי דהן: אם אנחנו יכולים, ולו במעט, להכניס לסטודנטים לראש את הערך המוסף של ההתנדבות ואת הערך המוסף בתרומה למען הקהילה אנחנו את שלנו עשינו.

מירב בן ארי: זה פתוח לכל הסטודנטים במכללה?

<שלומי דהן: פתוח לכל הסטודנטים במכללה.

<שלומי דהן: ושוב אני אומר, עשרות רבות של סטודנטים.

<שלומי דהן: לי יש רעיון, שצריך לשבת באמת ולראות איך מקדמים אותו, אני חושב שצריך להיות באופן אינטגרלי מבנה בשעות הלימוד של הסטודנט, התנדבות למען הקהילה בתמורה לנקודות זכות.

מירב בן ארי: כן, ניסינו את זה בחקיקה, הם לא מוכנים במל"ג.

יעקב מרגי: שכנע את החברים בהסתדרות הסטודנטים.

מירב בן ארי: לא, זה לא קשור, במל"ג, הוא אומר ש - - -

איציק שמולי: הם המתנגדים העיקריים.

<שלומי דהן: למה?

<שלומי דהן: טוב, אנחנו כבר נשב על זה.

מירב בן ארי: זה החופש האקדמי.

מירב בן ארי: אם אתה תיתן להם עכשיו - - - יש לי חוק כזה, דווקא לא מההתאחדות, רק מהמל"ג, שהם באים ואומרים לנו - - - עכשיו אתה תגיד לנו - - -, אז עוד שנה תבוא ותחייבו לעשות קורס בתנ"ך או - - -

יעקב מרגי: עמוד התווך זה החופש האקדמי.

מירב בן ארי: כן.

מירב בן ארי: יש לי חוק כזה מהיום הראשון שלי בכנסת.

<שלומי דהן: אז אני חושב שזה מקסים, אני לא ידעתי על זה, חשבתי על זה ככה.

מירב בן ארי: זה מדהים בעיניי.

<שלומי דהן: ומה שאני אומר, שאם התאחדות הסטודנטים נגד, גם בזה אפשר לטפל, הכול בסדר.

מירב בן ארי: זה לא בעיה.

<שלומי דהן: נכון, באמת לא בעיה.

<שלומי דהן: עוד כמה מילים, הקמנו קרן מלגות על שמו של אלון בקל, סטודנט שנרצח בפיגוע בפאב הסמטה ב-1.1.16, המלגה הזאת אומרת דבר נורא פשוט, אני בוחר סטודנטים שבלטו בהתנדבות שלהם למען הקהילה, אותם סטודנטים באים ומקבלים ממני, מאגודת הסטודנטים, מלגה שעוזרת להם כספית.

<שלומי דהן: שוב אני רוצה לומר, סטודנט מתנדב זה אדם טוב יותר ביום של אחרי האקדמיה ואנחנו לקחנו את זה כמה צעדים קדימה.

<שלומי דהן: יש לנו כאן באמת את כל הסיוע מפרופ' ארד, שאם צריך פה איזה מלגה לסטודנט שבלט בהתנדבות, תמיד הדלת פתוחה, גיל רשף כאן שבאמת נותן את כל הסיוע, המנכ"ל שלנו.

<שלומי דהן: ויש לנו כאן סטודנטים מקסימים.

<שלומי דהן: ועוד מילה אחת, צרם לי הקטע הזה שעמד כאן סטודנט והוא אומר דבר נכון, יש כאן בעיה של אנשים שיש להם יכולות וידם אינה משגת, לא לכולם יש הורים שיכולים לעזור להם במימון של התואר.

<שלומי דהן: אני כן חושב שכאן זה התפקיד הכי חשוב של בית המחוקקים.

יעקב מרגי: אני אגיד לך, אני מאלה שמבקר ודוחף ולפעמים גם מיליטנטי, היום מי שרוצה ללמוד באקדמיה הקטע הכלכלי הוא לא - - -

<שלומי דהן: אדוני, אני חולק עליך.

<שלומי דהן: יש סטודנטים שפרשו כאן מהלימודים בגלל שהם לא יכולים לעמוד בזה.

יעקב מרגי: רגע, אני נמצא במקום אחר, אני נמצא לפני כן.

יעקב מרגי: יש תלמידים שיכלו להגיע לאקדמיה ולא מגיעים.

יעקב מרגי: למה לא מגיעים?

יעקב מרגי: מסיבות חברתיות.

מירב בן ארי: של הנגשה של האקדמיה - - -

יעקב מרגי: סיבות משפחתיות, הנגשה של האקדמיה.

יעקב מרגי: הוא אמר, החיים בשכונות שונים מאשר - - -

<שלומי דהן: חבר הכנסת מרגי, גם אם אני אלך ואני הולך בקו שלך, אני אומר לך שאני פה המון בשכונות ואני נכנס לכל המקומות האלה, נותן הרצאות בהמון בתי ספר, יש שם אנשים שבאים ואומרים לי 'כן, אני מת ללמוד, בוא דבר עם אבא שלי, אין לו כסף לממן, על מה אתה מדבר?

<שלומי דהן: '

יעקב מרגי: הכסף זה לא בעיה.

<שלומי דהן: כן?

מירב בן ארי: אבל אני רוצה להגיד לך - - -

<צבי ארד: אני שומע פעם ראשונה שהכסף זה לא - - -

יעקב מרגי: אני אומר למה אני מתכוון.

<צבי ארד: אני מודיע לך שהכסף זה בעיה גדולה.

איציק שמולי: הוא אומר שזה לא הבעיה הראשונה.

יעקב מרגי: אתם לא יורדים לסוף דעתי.

יעקב מרגי: זה לא הבעיה הראשונית.

יעקב מרגי: המלגות, יש קרנות, יש - - -

מירב בן ארי: יש דרך ללמוד היום במדינת ישראל, שכר הלימוד לא עלה כבר שש שנים, אז זה לא בעיה.

יעקב מרגי: אני מדבר על אחוז גדול יותר.

<צבי ארד: שכר הלימוד - - -

מירב בן ארי: אז שילמד ברופין ב-10,000 שקל.

מירב בן ארי: אני גם למדתי בבינתחומי, לא היה לי שקל וקיבלתי מלגות.

מירב בן ארי: בשלב הראשון לא קיבלתי, אז הלכתי ועבדתי בשלוש עבודות.

יעקב מרגי: הבעיה לדחוף אותם למצות את הפוטנציאל שלהם.

מירב בן ארי: יש גם קצת פינוק.

<עוזיאל זעפרני: יש פה אמירה נכונה, אני יכול לספר לך על עצמי.

<עוזיאל זעפרני: אני אציג את עצמי שוב, עוזיאל זעפרני, סטודנט למדעי המחשב לתואר שני במינהל עסקים.

<עוזיאל זעפרני: לשני התארים אני נכנסתי לפה על סמך העובדה שיהיו לי מלגות.

<עוזיאל זעפרני: אני יכול להבטיח לך שאין סיכוי שבעולם שהייתי בא ללמוד פה לולא המלגות.

<עוזיאל זעפרני: במקרה שלי ספציפית התחלתי ללמוד בירושלים, שכר לימוד אוניברסיטאי, רצה אלוהים, הכיר לי אישה, התחתנתי ועברתי לגור בחיפה, כלומר ההסתברות הכי נוחה היה באמת לבוא לפה ללמוד לימודי ערב, כי אם אני לא עובד משרה מלאה אני לא סוגר את החודש, באופן טבעי.

<עוזיאל זעפרני: אני יכול להגיד לך, אני מאוד פעיל בקרב הסטודנטים פה במכללה, אני יכול להגיד לך שהרבה שעזבו זה שכר לימוד, הרבה אנשים שיצא לי לדבר איתם לא באים לפה כי שכר הלימוד כבד.

<עוזיאל זעפרני: אני אומר לך שוב על עצמי, אם לא הייתי מקבל את ההנחה הזאת אין סיכוי.

יעקב מרגי: אז אתה לא לקחת את המסר שלי.

יעקב מרגי: ודאי שצריך לעבוד, צריך לחפש מלגות וצריך לעשות הכול - - -

מירב בן ארי: כן, אבל זה לא מה שמונע להיכנס לאקדמיה.

יעקב מרגי: אני רוצה את ההתייחסות לאותם חבר'ה צעירים בבתי הספר, בשכונות, כל בתי הספר, לאו דווקא בשכונות, שיש להם פוטנציאל ואין מי שידחף אותם לכך.

יעקב מרגי: אין להם לא מודעות, לא בית, לא חברה, לא סביבה, אין להם חוזק כלכלי והכול נראה הר גבוה ואנחנו כמדינה צריכים לדחוף אותם קודם כל לרצות להגיע לשם, אחר כך - - -

מירב בן ארי: כן.

מירב בן ארי: לא רק זה, המשפחה שלו תעדיף שהוא יילך לעבוד מאשר שהוא יבזבז את הזמן באקדמיה, אבל אני מסכימה עם מרגי שברגע שסטודנט אמר שהוא רוצה ללמוד, בטח במדינת ישראל, יש לו עולם של מלגות שאין בשום מדינה אחרת ועם כל הכבוד, ואני למדתי במוסד לא מתוקצב, יכולתי ללכת למוסד אחר, אבל כן, בניתי על המלגות שלהם, ואם לא הייתי מקבלת מלגה הייתי הולכת למוסד אחר עם 10,000 שקל, שלא עלה כבר חמש-שש שנים שכר הלימוד.

מירב בן ארי: פרופורציות.

מירב בן ארי: הבעיה הכי גדולה זה שאותו צעיר בקרית נורדאו, אל"ף, האקדמיה הרבה פעמים לא מעניינת אותו, הוא מעדיף לעשות כסף, כמו שהם אומרים, ובי"ת, האקדמיה לא מונגשת אליו.

מירב בן ארי: אגב, כמו שנת שירות, כמו מכינה קדם צבאית, שעכשיו אתה מכניס - - -

יעקב מרגי: אנחנו חייבים לומר שהכסף הוא לא בעיה.

יעקב מרגי: אם לא נאמר זאת - - -

<קלוד ברייטמן: הם נורא רוצים, הם עובדים בשתיים או שלוש - - -

מירב בן ארי: אני יודעת, עשיתי את זה בעצמי.

מירב בן ארי: תאמיני לי, עברתי את הכול בעצמי.

<קלוד ברייטמן: אחרי שנה וחצי הם הולכים ל - - -

<עמוס ישראלי: אני לא יכול להתאפק, עם כל הכבוד לך, את עשית דבר יפה בשביל עצמך וכל הכבוד לך, אני מסתכל על עוזיאל, סטודנט שלי שאני מכיר אותו, הפוטנציאל שלו פה, הוא עובד במשרה מלאה, מיד הפוטנציאל שלו ירד הנה.

<עמוס ישראלי: בית הספר שלנו למדעי המחשב זה המקום היחיד בארץ שמקבל סטודנטים עם 3 יחידות מתמטיקה והוא מוציא אותם מהנדסי תוכנה.

<עמוס ישראלי: חברת הכנסת בן ארי, עם כל הכבוד, סטודנט עם 3 יחידות מתמטיקה, הוא צריך ללמוד ארבע שנים והוא לא יכול לעבוד.

<עמוס ישראלי: הוא לא יכול לעבוד.

מירב בן ארי: אוקיי, לא חייבים להסכים.

מירב בן ארי: אני חושבת שסטודנט במדינת ישראל יכול לעבוד גם כשהוא לומד.

<עמוס ישראלי: אז את לא היית, עם כל הכבוד, סטודנטית למדעי המחשב.

מירב בן ארי: תאמין לי, לא קשור, הייתי סטודנטית מצטיינת - - - סליחה שנייה, אני רוצה רגע להגיד לך.

מירב בן ארי: אל"ף, הייתי סטודנטית מצטיינת, סיימתי את התואר בהצטיינות, בי"ת, גם הייתי יושבת ראש אגודת הסטודנטים.

<קלוד ברייטמן: מה למדת?

מירב בן ארי: למדתי משפטים ומינהל עסקים.

מירב בן ארי: תאמיני לי, ארבע וחצי שנים, כולל סמסטר קיץ, בלי שקל מהבית, בלי שום תמיכה, אפס, הייתי באה בטרמפים לצומת כפר שמריהו.

מירב בן ארי: אז תאמין לי, כשאני אומרת לך את הדברים אני אומרת אותם מדם לבי.

<עמוס ישראלי: גם אני.

מירב בן ארי: אני חושבת באמת, אם לא הייתי עוברת את זה בעצמי בתכנית של שתי התמחויות וסמסטר קיץ בלי כסף, כשבסוף שנה א' פשוט לקחתי את עצמי וטסתי ליפן לעבוד ברחוב, שלושה חודשים בגשם ושמש, רק כדי שיהיה לי כסף, אז שלא יטיפו לי.

מירב בן ארי: כמו העניין הזה שמבחינתי סטודנט, if you want a job to get done give it to a busy man, זו המנטרה שלי בחיים.

מירב בן ארי: אנחנו לא חייבים להסכים, אבל מבחינתי צריך לעבוד במהלך התואר.

מירב בן ארי: נכון, הקלו עליי במלגה, וגם כשקיבלתי מלגה של אייסף, שהיא מלגה משמעותית, עדיין עבדתי ומלצרתי בנאפיס.

מירב בן ארי: ואללה, זו לא הייתה עבודת חלומותיי, אבל עבדתי.

מירב בן ארי: לכן אני לא מקבלת את זה שאי אפשר לעבוד בתואר, מצטערת.

מירב בן ארי: אלא אם כן אתה לומד, לא יודעת, שבעה ימים בשבוע.

יעקב מרגי: אני חייב לומר, רבותיי, אומר לכם את זה בוגר שכונות, תאמינו לי, השכונות שאני גדלתי - - -

מירב בן ארי: בסדר, אני לא מהשכונות.

יעקב מרגי: יוצאי אתיופיה היו מתגעגעים - - -

מירב בן ארי: אין תחרות.

יעקב מרגי: אני חייב לומר את זה לדורות הבאים, זה חוב שלנו לחברה, כששומעים תלמידי תיכון מהשכונות שמנסים לעורר בהם מוטיבציה, לשאוף לפסגות, לשאוף, והם שומעים שהכסף זה המחסום, באותו רגע הם נעצרים.

יעקב מרגי: וצריך לומר ולחזור, אתם, ראשי האקדמיה, אתם חייבים להשתתף בזה, צריך לומר שהכסף זה לא המחסום, צריך לשדר את זה, כי הוא מתייאש, הוא רואה מה עובר אבא שלו ביום יום, הוא חולם בכלל?

יעקב מרגי: לכן כשאני אומר שהכסף הוא לא בעיה, יש מלגות, יש עבודה נוספת, יש הכול, יש תמריצים, כי קודם כל צריך לתת להם את השאיפה, צריך להכניס בהם את התקווה וזה המפתח להצלחה.

יעקב מרגי: אם אתם רוצים לגדול ל-5,000 ול-6,000 סטודנטים, תאמינו לי, רק תפיחו את התקווה.

<שלומי דהן: אני חורש בתי ספר כאן בכל רחבי נתניה ונותן הרצאות לתלמידים.

מירב בן ארי: כן, טוב מאוד.

מירב בן ארי: הלוואי שכולם היו כמוך, תאמין לי.

<צבי ארד: אני רוצה להגיד בעניין הזה, כל סטודנט במדינת ישראל, במתוקצבים, בישיבות, מקבל תמיכה.

<צבי ארד: יש 40,000 סטודנטים שלא מקבלים אגורה.

יעקב מרגי: בלא מתוקצב.

<צבי ארד: לא מקבלים שום תמיכה.

<צבי ארד: הייתה ועדת וינוגרד שאמרה שראוי שהמדינה תיתן להם מלגה אוטומטית של 5,000 שקל, שזה משהו סמלי.

<צבי ארד: באה שרת החינוך, אני לא אזכיר את שמה, אין הרבה שרות חינוך, אז תתארו לכם, וביטלה את זה.

<צבי ארד: זה פעל שלוש שנים והיא ביטלה באופן שרירותי, באופן לא צודק.

<צבי ארד: הבחורים, הסטודנטים כאן שירתו בצבא, משלמי מסים, עושים את הכול, מדוע שלא יעזרו להם בתקופת הלימודים?

<צבי ארד: מדוע?

יעקב מרגי: אני אומר לך, אתה יודע מי מונע את זה?

יעקב מרגי: חבריך - - -

<צבי ארד: והניסיון האישי שלך לא רלוונטי לכלל.

מירב בן ארי: קודם כל אני לא דיברתי על כלל, בגלל שהוא דיבר עליי אז היה לי חשוב לסבר את זה.

<צבי ארד: אז אני מדבר על הכלל.

יעקב מרגי: אתה צודק.

יעקב מרגי: אין ספק שלחשוב על זה שבאוניברסיטאות או במכללות המתוקצבות שכר הלימוד הוא בין 8,000 ל-10,000 ₪ ובמכללות הלא מתוקצבות זה יכול להגיע גם ל-20 ו-20 פלוס.

<קריאה: 32.

יעקב מרגי: זו שערורייה שצריך לטפל בה.

יעקב מרגי: לצערי הרב לא כולם באקדמיה רואים עין בעין כמוך ונאבקים ומפעילים - - -

<צבי ארד: אבל אתם שליחי ציבור, אתם לא האקדמיה.

יעקב מרגי: צודק.

יעקב מרגי: קודם כל תפקידנו לפרוש את המפה ולומר את ההתמודדויות.

יעקב מרגי: פה אתה יושב עם חברי כנסת שוודאי היו ששים ורוקדים ואולי מבחינתי זה יהיה מיצוי כל הקריירה הפוליטית שלי אם הייתי מצליח להביא את זה, אז אני מחובר לזה, אבל יש זרמים ותתי זרמים שמפריעים לכך.

יעקב מרגי: אני מקווה שהמדינה תתעשת ותבין שהמציאות הזו של המכללות, של הפריסה, של השגשוג, של הנגשת האקדמיה לכל חלקי האוכלוסייה, לחלקים גדולים שהיו מודרים בעבר מהאקדמיה, זו ברכה למדינה.

<קלוד ברייטמן: זה גם שיקול מדהים מבחינת הבתים של האזור.

<קלוד ברייטמן: אתם לא מבינים מה שקרה לנתניה בעקבות - - -

יעקב מרגי: זו ברכה ואני מקווה שבסוף - - -

<צבי ארד: אולי אני אומר עוד נקודה, אשקלון וצפת היו לא מתוקצבים, אני פעלתי לתקצוב שלהם, למזלי זבולון המר ז"ל היה ידיד אישי, פניתי אליו, היה אבנר שלו ממונה על המכללות האזוריות, אמרתי לזבולון 'בוא תעזור לי עם אבנר שלו שמכללת אשקלון ומכללת צפת יהפכו למכללות אזוריות ויתוקצבו על ידי משרד החינוך', היום על ידי ות"ת, אבל אילו לא הייתי פועל בעניין הזה הם היו לא מתוקצבות, אז בפריפריה הייתה פחות השכלה גבוהה.

<צבי ארד: נתניה זה פריפריה, כאן היה מדבר שממה, כל מזרח העיר, שיכון ותיקים, שהיה ידוע כשכונת מצוקה, זה מה שהיה, נתניה זקוקה והסטודנטים פה הם לא מעשירי הארץ ולא - - -

איציק שמולי: פרופ' ארד, בתכניות הסיוע של המועצה להשכלה גבוהה, סטודנטים במוסדות הלא מתוקצבים, רשאים ליהנות מזה?

<גיל רשף: באיזה נושא?

איציק שמולי: למשל מלגות לסטודנטים ערבים וחרדים, מלגות ל - - -

מירב בן ארי: תכנית המלגות של המל"ג פתוחה לכל הסטודנטים בארץ, בלי קשר לאיזה מוסד.

איציק שמולי: ותמיכה בהקמת מעונות?

<גיל רשף: כן.

<גיל רשף: עכשיו זה פעם ראשונה יהיה, אלה יהיו המעונות הראשונים שאמורים להיות מתוקצבים בעקבות הקמת המעונות כאן.

<צבי ארד: המעונות, שנתיים אני עובד על זה כי אמרו בפעימה השלישית, באוקטובר 2014 ייצא קול קורא, על הקול קורא הזה אני נהייתי הנודניק של המדינה, כי יש לנו 35 מיליון שקל גירעון וה-8 מיליון שקל של המעונות זה עבורנו אוויר לנשימה.

<צבי ארד: אז הובטח לפני שנתיים וחצי, רק כעת יצא הקול קורא, אנחנו מגישים אותו, אני מקווה שנזכה בתמיכה.

<גיל רשף: יש כאן סטודנטית שרוצה - - -

<באייש יינאו: אני גרה ממש קרוב, בוותיקים בחפציבה.

<באייש יינאו: אני באייש יינאו, סטודנטית שנה ד' במשפטים.

<באייש יינאו: כשהייתי ילדה, עוד כשהייתי בבית הספר והיינו באים לפה לטקסים זה היה נראה נורא נורא רחוק להיכנס לפה.

<באייש יינאו: רק בשנים האחרונות התחילו להתווסף פה אתיופים, בגלל הקושי של המימון, 30,000 שקל, בטח ובטח שההורים שלי לא יכולים לממן את זה.

<באייש יינאו: אני לומדת פה במכללה בגלל שאני מקבלת את המלגה ואני עשיתי דרך, אני למדתי בפנימייה, לא היו לי בגרויות, השלמתי בגרויות בגלל שרציתי להגיע לאקדמיה וכן להצליח.

<באייש יינאו: אני חושבת שלולא המלגה הזאת ובעצם המימון הזה, יכול להיות שהייתי עושה את זה קצת יותר מאוחר, אבל לא הייתי עושה את זה היום.

<באייש יינאו: אולי אחרי שהייתי מתפתחת כלכלית הייתי - - -

מירב בן ארי: איזה מלגה את מקבלת היום?

מירב בן ארי: של המכללה?

<באייש יינאו: של המכללה, של ההתנדבות, בשנה א' ובשנה ב' הייתי מתנדבת בבית ספר מורשת זבולון, בית ספר יסודי, הייתי חונכת שני נערים אתיופים, בעצם מחזקת אותם ומקדמת אותם, גם מבחינה חברתית וגם מבחינה לימודית.

<באייש יינאו: כשהם רואים אותנו כאקדמאים זה נותן להם תקווה והם מאמינים שהם מסוגלים לעשות את זה.

מירב בן ארי: נכון.

<באייש יינאו: היום אני מתנדבת גם בעמותת 'אחריי', שגם שם הקבוצה שלנו מותנית ב-50-50.

<באייש יינאו: גם שם, כשאני באה ואומרת שאני סטודנטית למשפטים הם פוקחים עיניים כאילו 'זה לא יכול לקרות'.

<באייש יינאו: זה כן יכול לקרות ושם אני באמת מקנה להם את הערכים האלה ונותנת להם מוטיבציה להמשיך, להציב מטרות וכן להגיע ליעדים.

<שלומי דהן: רק משפט אחרון, מחר זה יום היסטורי בשבילנו, אנחנו פותחים כאן כיתה במכללת נתניה של אנשים בעלי מוגבלויות שיגיעו לכאן לאקדמיה וילמדו משפטים, כמובן לא לתואר, זה מותאם להם.

<שלומי דהן: באמת ככה עוד פעם לערב את החבר'ה היותר חלשים, להכניס אותם לתוך האקדמיה, הם יבואו לכאן בברכתו של פרופ' ארד, שפתח את המכללה ואמר, 'בואו', וניתן להם להרגיש שווי ערך וניתן להם את הכלים, יהיה להם קורס שלם על כל הזכויות שמגיעות להם בתור בעלי מוגבלויות.

<שלומי דהן: וככה עוד נגיעה ועוד דרך לשלב את הסטודנטים שלנו עם האנשים החלשים בחברה.

מירב בן ארי: יפה מאוד.

מירב בן ארי: כל הכבוד.

<עמוס ישראלי: יושבת פה עוד סטודנטית שבאה במיוחד, אז נשמח מאוד - - -

<גיל רשף: אז נשמע אותה ואז נסיים.

<קרן אור: אני פה כדי לספר לכם על המלגה שלי שאני עושה, אני עושה פרויקט בנתניה.

<קרן אור: התכנית שלנו זה 'כל ישראל חברים', ו'מזרח שמש', זה בשילוב גם עם עיריית נתניה.

<קרן אור: אנחנו עשינו פרויקט בין דורית, זו תכנית שאנחנו לומדים בה לימודי יהדות חברתית ותוך כדי אנחנו עושים פרויקט בעיר כדי להרים איזה שהיא אוכלוסייה.

<קרן אור: במקרה שלי אנחנו עושים פרויקט עם האוכלוסייה של הגיל השלישי, עם בני נוער, אנחנו עושים את זה במתנ"ס דורה.

<קרן אור: זה עדיין בחיתולים שלו, אבל - - -

יעקב מרגי: התפלאתי שעד עכשיו לא הזכירו את דורה.

יעקב מרגי: הנה זה הגיע.

<עמוס ישראלי: אני רוצה לציין שקרן אור קיבלה מלגה.

<עמוס ישראלי: כל סטודנטית מקבלת בשנה א' מלגה 40% משכר הלימוד על חשבון המכללה ומתמסרת ללימודיה 100%.

<עמוס ישראלי: בשנים ב' ו-ג' היא מקבלת 20% מלגה ועוד 20% בתמורה להתנדבות היפה שהיא מספרת לכם.

<קרן אור: שזה כן בהחלט עוזר.

<קרן אור: זהו.

מירב בן ארי: כמה זמן הפרויקט בחיתוליו?

<קרן אור: שנתיים, אנחנו בשנה הראשונה.

<גיל רשף: חשוב מאוד הקטע של השילוב של האוכלוסייה הדתית.

<גיל רשף: זה צריך לעניין אותך.

<ניר ורגון: שלום.

<ניר ורגון: שמי ניר ורגון.

<צבי ארד: אבא של ניר זה פרופ' ורגון מבר אילן, שמואל ורגון, שהוא ידיד אישי שלי במקרה.

<ניר ורגון: אני מוסמך לרבנות ולדיינות ויש לי תואר גם במשפטים.

<ניר ורגון: אני אחראי על תכנית העשרה תורנית לסטודנטים דתיים.

<ניר ורגון: המכללה גם מתקצבת את זה ונותנת מלגה לכל מי שנשאר אחרי שעות הלימודים, מגיע במיוחד, ארבע שעות שבועיות שבהם אנחנו מלמדים אותם תורה, חומש, על החגים, מנסים גם ליצור אווירה חברתית מאוד מיוחדת, כי כרגע במכללה אחוזי הדתיים לא כל כך גבוהים ומאוד חשוב לנו שסטודנט דתי שמגיע לפה לא יילך לאיבוד, ליצור בשבילו גם העשרה תורנית, אבל העשרה תורנית היא לא הדבר עצמו, אלא ליצור איזה שהיא אווירה חברתית שתאפשר לסטודנט - - -

יעקב מרגי: זה בכלל לציבור הדתי, יש לכם מסלולים חרדיים?

<גיל רשף: לצערנו לא.

<צבי ארד: אני אתייחס לזה.

<צבי ארד: קיבלנו אפשרות לפתוח מחוץ לקמפוס, אבל הכלכלה של העניין לא אפשרה את זה.

<צבי ארד: אני מקווה שהמל"ג בתקופה הקרובה יאפשר.

יעקב מרגי: אנחנו עובדים על זה.

יעקב מרגי: אני קורא לזה איוולת, יד ימין לא יודעת מה עושה יד שמאל.

יעקב מרגי: להוציא את זה מחוץ לקמפוסים, מאיזה חשש של לרצות קבוצה מיליטנטית.

<צבי ארד: אם מישהו ישלם את שכר הדירה.

יעקב מרגי: זה הורג את הרעיון מהתחלה.

<צבי ארד: אנחנו נקיים פעילות לחרדים בקמפוס עצמו, אם המל"ג יאפשר לנו.

<צבי ארד: כיתות נפרדות לחרדים.

<גיל רשף: עשו קול קורא כזה ואמורים להתכנס.

<גיל רשף: אנחנו מחכים להחלטה.

<גיל רשף: קיבלנו מגדי פרנק בקשה לא להציק להם כרגע עד שלא תתקבל החלטה סופית.

יעקב מרגי: זה סגירות אחרונות.

<גיל רשף: הרעיון שלא לפתוח כיתות נפרדות לחרדים בתוך הקמפוס.

יעקב מרגי: זה קורה במכללות אחרות, אין שום סיבה שלא יקרה כאן.

<גיל רשף: זה מה שאנחנו רוצים.

יעקב מרגי: יש קבוצה אידיאולוגית מיליטנטית שמפריעה למהלך.

<צבי ארד: עובדה שלא נותנים לנו כאן.

יעקב מרגי: כי זה בתהליך, כי הם הבטיחו שלא ייתנו חדשים, זה התנאי לקיים את הקיים.

יעקב מרגי: אנחנו יודעים איך משפטנים עובדים במשרדי ממשלה - - -

<צבי ארד: לא, אבל אנחנו קיבלנו אישור לקיים פעילות לחרדים, אבל מחוץ לקמפוס.

יעקב מרגי: אנחנו מדברים על בתוך.

מירב בן ארי: למה?

מירב בן ארי: כל הקטע שיהיו בקמפוס.

יעקב מרגי: סליחה שהפרעתי לך, משפט אחרון.

יעקב מרגי: הייתי בשבוע שעבר בסיור במכללת אורנים, נתיבות.

יעקב מרגי: כיתה חרדית, הומוגנית, איכותית, שאלתי שם אם מישהו מרגיש שזה מצמצם לו את המרחב הציבורי ולא, יש אינטראקציה חיובית, בין ערבים, חרדים, חילוניים.

יעקב מרגי: יש כאלה שזה מפריע להם כנראה מעצם הרעיון, אבל סליחה שהפרענו לך.

<ניר ורגון: כמובן שהכיתה שאני מלמד, הסטודנטים שלומדים אצלנו הם סטודנטים לכל דבר, כלומר הם לומדים בכיתות הרגילות לחלוטין ודווקא בגלל זה חשוב לנו ליצור בשבילם את המסגרת הייחודית הזאת ולתת להם מלגה.

<ניר ורגון: כלומר מי שנשאר לזה מקבל איזה שהיא מלגה וסטודנט לא נשאר סתם ללימודים, אנחנו מקבלים גם מלגה וגם נקודת זיכוי, זה הרבה תודות למכללה ולחשיבה שלה באמת לייצר פה מכללה שיש בה גוונים וגם לסטודנט דתי שרוצה להגיע לפה, אז שתהיה לו את האווירה שלו ולשמור את הגחלת גם בשנים שהוא באקדמיה, כי אנחנו יודעים שהרבה סטודנטים שלומדים בישיבה תיכונית וזה על אש קטנה ואחר כך באקדמיה נופלים.

<ניר ורגון: אז זה מאוד חשוב, זה מתגבש בהרבה מכללות היום, ליצור בתי מדרש בתוך המכללות שיעזרו להם גם לשמר את הקיים.

<ניר ורגון: הכול זה תקציבים ומלגות שהמכללה נותנת.

<צבי ארד: יש גם בית חב"ד במכללה.

יעקב מרגי: יש מקום איפה לא?

איציק שמולי: אני רוצה לשאול משהו, בשטח הנוסף של המכללה, מה התכניות?

איציק שמולי: אתה מסתכל עכשיו 20 שנה קדימה.

<צבי ארד: הבניין הראשון היה מרכז ליהדות ספרד וחקר האנוסים, בניין 4,200 מטר שתכננו, אבל הכול לא עבד.

<צבי ארד: על כל פנים זה הבניין הראשון.

<צבי ארד: מדובר על אפשרות של בית ספר טכנולוגי, כמו בבר אילן, בית הספר הטכנולוגי של בר אילן, להקים בית ספר טכנולוגי ברמה גבוהה שיהווה גם תשתית לסטודנטים למכללה.

<צבי ארד: אני מאמין שבעתיד יהיו יותר סטודנטים.

<עמוס ישראלי: חסרות לנו כיתות, חסרות לנו מעבדות.

יעקב מרגי: ואתם לא רוצים לשלם 3,600 לסטודנט?

<עמוס ישראלי: בוודאי, בגלל זה אנחנו צריכים את השטח.

<עוזיאל זעפרני: קודם התפרצתי ועכשיו אני באופן רשמי.

<עוזיאל זעפרני: דבר ראשון, כמו שאמרתי, אני סטודנט למדעי המחשב, נכון, אמרתי, יש את הקשיים הכלכליים, אבל אני רוצה לדבר על רמת הלימוד.

<עוזיאל זעפרני: רמת הלימוד פה במדעי המחשב היא טובה, היא גבוהה, לפני שהגעתי לפה גם ביררתי בכל מיני מוסדות הייטק, דרך מכרים וכאלה, הרמה פה היא גבוהה.

<עוזיאל זעפרני: נכון, שוב, ששכר הלימוד קצת מקלקל, אז אל"ף, אם שכר הלימוד - - -

יעקב מרגי: הוא לא מקלקל, הוא גם גבוה.

<עוזיאל זעפרני: כמו שאמרתי מקודם, אני עושה גם תואר שני במסלול חץ, שנותנים מלגה של 40%.

<עוזיאל זעפרני: בכל מקרה, בגלל הקשיים הכלכליים שקלתי להקפיא את זה, כלומר שקלתי לעצור, לסיים תואר ראשון, לעבוד שנה ואז לחזור למסלול חץ ואז לזכותה של המכללה ייאמר, הציעו לי פה הלוואה שנקראת קרן שכ"ל, שאתה מקבל איזה שהיא הלוואה של 15,000-20,000 שקל והם מסבסדים את הריבית.

<עוזיאל זעפרני: בזכות זה אני מצליח לסיים את שני התארים ביחד.

<עוזיאל זעפרני: בעצם חסר לי שנתיים של לימודים.

יעקב מרגי: יש לציין שאתם יצירתיים.

<עוזיאל זעפרני: דרך אגב, אני מסכים עם האמירה שלה, שתכלס מי שרוצה ונלחם וזה, הוא יכול, אין ספק שהוא יכול, אני מאוד מסכים עם האמירה שצריך להכניס את זה למודעות, בעיקר של האנשים היותר צעירים.

<עוזיאל זעפרני: לגבי מה שנאמר פה מקודם, שהדיקן של מדעי המחשב נותן יחס אישי לכל תלמידי פרחי הייטק, אז אני בתור תלמיד שהוא לא פרחי הייטק יכול להגיד שהוא נותן יחס אישי גם למי שלא פרחי הייטק.

מירב בן ארי: נראה שזה בנפשו.

<עוזיאל זעפרני: זה בנפשו.

<עוזיאל זעפרני: אין אומרים שבחו של אדם בפניו - - -

<יהודית גידלי: אין אומרים כל.

<עוזיאל זעפרני: אני יכול להגיד שבהתחלה כשהכרתי את עמוס חשבתי שהוא קצת סנוב, סלח לי, כן?

<עוזיאל זעפרני: עם הזמן אני יכול להגיד לכם שהכרתי כאן דיקן שבאמת אכפת לו, באמת חשוב לי, והוא באמת - - - ואני חופר רצח, אני מודה שאני מתקשר על כל שטות.

<עוזיאל זעפרני: זהו, היה חשוב לי להגיד את הדברים.

<צבי ארד: נעשה סיור במכללה.

<ליאת הלבץ: לגבי משפטים, יש סוגיה ברמה ארצית, גם מבחני הלשכה, הארכת ההתמחות, שינוי המבחן, יש לכם איזה שהוא - - - חבל שהדיקן של משפטים יצא.

<גיל רשף: צריך לדבר עם פרופ' סיני דויטש, יש לו עמדה מאוד ברורה בנושא - - - לגבי הארכת ההתמחות במשפטים ושינוי המבחן - - -

<צבי ארד: אנחנו פעלנו, זאת אומרת סיני פעל שמי שלומד לתואר שני, לא משנה במה, ההתמחות שלו תהיה שנה וחצי.

<צבי ארד: אנחנו לא אהבנו את זה, אבל זה מה שכפו עלינו.

<גיל רשף: חבר הכנסת מרגי, לפני שנצא לסיור אני רוצה לומר משהו.

<גיל רשף: אני מכיר אותך הרבה שנים, מכיר את חברי הכנסת שיושבים כאן, את הכנסת, אני יושב הרבה בישיבות של ועדות החינוך בגלל תפקידי כמנכ"ל ועד המכללות.

<גיל רשף: אני הגעתי לכאן לפני שלושה חודשים ואני מצאתי פה משהו באמת מאוד מעניין.

<גיל רשף: כמו שראיתם, לא סתם הבאנו לכאן סטודנטים שמייצגים כאן כמעט את כל הרבדים, את המרכיבים של החברה הישראלית, מעולי אתיופיה, חברים שבאו מצרפת, בחור שבא מהאוניברסיטה העברית, שעבר ללמוד פה, חרדים - - -

<עוזיאל זעפרני: מכללת הדסה.

<עוזיאל זעפרני: דרך אגב, גם אני עולה מחו"ל, אני גם לא נולדתי פה.

יעקב מרגי: כולנו עולים.

יעקב מרגי: עוד 70 שנה נדבר על העלייה.

<גיל רשף: אני לא, אני דור שביעי, אני בסדר.

יעקב מרגי: בסדר, אתם מיעוט.

<גיל רשף: אני מיעוט הולך ונעלם.

<גיל רשף: מה שרציתי לומר, יש כאן מענה להמון המון מורכבויות וסוגים בחברה הישראלית.

<גיל רשף: אחד הדברים הכי חשובים זה, ואנחנו מדברים על זה כל פעם, זה הנושא של גמישות מחשבתית, גמישות תפעולית, גמישות ביצועית של מוסדות מהסוג הזה להיענות לצרכי השטח, שזאת הבעיה המרכזית שלנו כל פעם.

<גיל רשף: אנחנו כל פעם נתקעים בבעיה כמו, בא צבי ואומר 'בוא נפתח את הכיתות לחרדים בפנים, לא בחוץ', 'לא, אתה לא יכול, חכה עד שתהיה ועדה כזאת', 'בוא נעשה תכנית של עמוס בחוץ', 'לא, זה רק עד 30 נקודות'.

יעקב מרגי: אפקט המרור, אמרתי כבר.

<גיל רשף: כן.

יעקב מרגי: כשאתה צריך מהם עזרה הם לא לידך, כשאתה עושה משהו סוף סוף הם נזכרים שהם קיימים.

<גיל רשף: נכון, אתה חוטף.

<גיל רשף: עמוס רוצה לעשות תכנית נפלאה בחוץ למגזר הערבי, אז אתה כל הזמן עסוק בחששות, האם זה עובר את כללי המל"ג או זה לא עובר את כללי המל"ג?

<גיל רשף: אנחנו כל הזמן עסוקים בחשש מהרגולציה, לא ברגולציה, מהחשש, במקום לייצר בה.

<גיל רשף: הדבר הנפלא של מוסדות מהסוג שלנו זה הגמישות, היכולת לתפקד ולתפעל ולענות מהר לצרכי השטח, וזה אנחנו צריכים כל פעם להציף ולהעלות ולהגיד 'חבר'ה, תנו לנו גמישות, תפקחו על הרמה האקדמית'.

<עמוס ישראלי: יש אבסורד, המוסדות שהכי יודעים להיענות לצרכים של השכבות החלשות, בהם שכר הלימוד הגבוה ביותר.

<עמוס ישראלי: זה הפוך מההיגיון.

יעקב מרגי: אני מביא לך דוגמה ממקום אחר, תבין למה אתם באקדמיה סובלים.

יעקב מרגי: אתם יודעים למה מוסד הרבנות הראשית בישראל הולך ודועך?

יעקב מרגי: מי שקבע מי ירכיב אותו ואיך ירכיבו אותו זה רבני ערים, רבני ערים מקבלים החלטות נגד עצמם?

יעקב מרגי: הם לא יכולים לקבל החלטות נגד עצמם.

יעקב מרגי: זו תפיסה, אל תצטטו אותי בחוץ, גם ככה יש לי צרות עם מה שאני מייצג, אז זה אותו דבר.

יעקב מרגי: אתם לא מיוצגים במל"ג.

יעקב מרגי: סליחה שעכשיו אני יוצא מכללי הנימוס ואומר לך, זה מועדון חברים ששומר על עצמו והוא מקשה ומקשה על כל רצון שלנו לשנות ולא, אל תיבהלו, לא הולכים לעשות מהפכות, קצת שינויים, לתת את ההתאמות האלה הקטנות.

יעקב מרגי: על כל דבר אתה שומע, בדיונים בוועדות אנחנו מאוד מובילים לשם, יש לנו קשיים.

יעקב מרגי: הבטיחו לי שבתכנית החומש נתנו את הדעת, מצד אחד, מצד שני, אומרים לך 'חופש אקדמי, אנחנו לא מתערבים למוסדות', כשאתה רוצה לשנות פה הם מתערבים.

יעקב מרגי: פה אין חופש אקדמי.

יעקב מרגי: לכן במכללות, תדעו לכם, סליחה שאני אומר, לכם אין חופש אקדמי, כי לכם מתערבים בכל דבר.

יעקב מרגי: לכם מתערבים בכל דבר.

יעקב מרגי: זה דבר שאנחנו הולכים לשנות, דוחפים לאט, זה כמו במיקרונים, לצערי הרב, שלא יחשדו בך שאתה הולך לזעזע את אמות הספים או לפגוע בחופש האקדמי.

יעקב מרגי: אני אומר לך, עד שלא באתי לתפקיד הזה חשבתי 'חופש אקדמי' זה לא לעצב, לא לשכתב את ההיסטוריה, לא לעצב את תכני הלימוד.

יעקב מרגי: החופש האקדמי במדינת ישראל כל כולו זה לאפשר לאוניברסיטאות לקבוע מה מלמדים ואיך מלמדים, זהו, איזה מגמות, זה החופש האקדמי ובזה אומרים לך 'שומו שמים, אל תיגעו'.

יעקב מרגי: מבין אתכם.

יעקב מרגי: לצערי הרב, קטונתי.

יעקב מרגי: כמה שאני מנסה לדחוף, אבל אני משתף אתכם בתחושות, כדי שתבינו את המציאות שאתם נמצאים בה.

יעקב מרגי: אני אומר לכם, הבדיחה הזו של מוסדות מתוקצבים ולא מתוקצבים.

יעקב מרגי: כשאמרתי מועדון חברים סגור, כשהמל"ג רצה להכניס לוות"ת את המכללות לחינוך הוא עשה זאת, הוא לא ספר אף אחד, מהעוגה הכללית הוא הכניס ומתקצב אותם.

יעקב מרגי: חלק ממכללות החינוך נכנסו לוות"ת, חלקן עדיין לא, אלה שלא, קשה להם.

יעקב מרגי: אז עם כל הכבוד, אפשר לחלק את העוגה היום - - -

מירב בן ארי: אבל שם מראש במכללות לחינוך היה שכר אוניברסיטאי, הבעיה כאן זה שכר הלימוד הכבד.

יעקב מרגי: היום הם נהנים מתקצוב שוטף, מאיפה זה בא?

יעקב מרגי: מתקציב תוספתי?

יעקב מרגי: לא, זה בא מתוך התקציב הכללי.

יעקב מרגי: אמרתי בדיונים - - -

מירב בן ארי: אבל אתה רואה את עצמך באמת כמוסד, השאלה האם כל מוסד רוצה היום להיכנס למל"ג, זו גם שאלה.

<גיל רשף: לתקצוב של הוות"ת.

מירב בן ארי: כי עם התקצוב מגיעה הרגולציה והבירוקרטיה.

מירב בן ארי: היית רוצה להיכנס?

<צבי ארד: התשובה שלנו, היות שהסטודנטים כאן משכבות נמוכות באופן כללי, לכל שר חינוך לדורותיו, פרט לבנט, אני פניתי בבקשה לתקצוב כולל, לבנט דרך ראש העיר.

<צבי ארד: כך שאם את שואלת, אוריאל רייכמן, הוא לא מעוניין, כי לומדים שם - - -

<עמוס ישראלי: זה מוסד אליטיסטי, אנחנו לא אליטיסטיים.

מירב בן ארי: הוא לא מוסד אליטיסטי, וגם שם - - -

יעקב מרגי: הוא אליטיסטי, זה שלמדת שם זה לא עושה אותו לא אליטיסטי.

מירב בן ארי: זה לא קשור, יש - - - מכל המוסדות בארץ, יש להם מלגות יותר מכל מוסד אקדמי בארץ, זה לא העניין.

מירב בן ארי: איזה תקצוב?

מירב בן ארי: זה הכול התנדבות.

<יהודית גידלי: בדיוק, יש להם יותר התנדבות.

<צבי ארד: חברת הכנסת בן ארי, אני לא עסוק בלהתקיף את המרכז הבינתחומי.

מירב בן ארי: אני לא באתי כנציגת הבינתחומי.

מירב בן ארי: אתה פשוט אומר לי דברים ואתה מצפה ש - - -

<גיל רשף: בואו נצא לסיור, כי אני חושב ש - - -

<צבי ארד: אלה שני מוסדות שונים.

מירב בן ארי: בגלל זה רק שאלתי אם אתם רוצים והוא ענה לי, זו שאלה לגיטימית לשאול האם מוסד רוצה להיכנס למל"ג או לא.

<גיל רשף: התשובה היא כן.

<צבי ארד: בפורום המכללות ביקשתי - - - בגלל העיר נתניה והתשובה הייתה היות שמגוון המקצועות, זה היה משפטים, מדעי המחשב, הנדסה, תעשייה וניהול ומינהל עסקים, היות שאלה מגמות שלא זקוקים לתמיכה כלכלית, 'אם אתם תתרחבו למגמות נוספות תתוקצבו', זו הייתה החלטה של הוות"ת.

<צבי ארד: בזמנו את המכללה האקדמית תל אביב- יפו תקצבו ואותנו לא.

יעקב מרגי: אפשר.

יעקב מרגי: בתהליך מדורג אפשר - - -

מירב בן ארי: אין בעיה, אז אנחנו נשאל ונתעסק בזה.

מירב בן ארי: אם זה משהו שפעם ראשונה אני שומעת.

<צבי ארד: יש לי קלסרים גדולים עם הפניות שלי ועם התשובות ועם ההבטחות, אבל לא קרה כלום.

יעקב מרגי: רבותיי, נעשה סיכום לדיון כדי שלא נצטרך לחזור לשבת.

יעקב מרגי: ברשותכם, אני שמעתי, אל"ף, אין ספק שהמגוון הרחב שאתם מאפשרים, גם בקורסים, מחייבת אתכם לגמישות שכמעט אתם מתמודדים איתה לבד, בכוחות עצמכם.

יעקב מרגי: היוזמות הן ברוכות, אין ספק שזה מתחבר עם קהילת עולי צרפת, קהילת יוצאי אתיופיה ובכלל קליטה וכל הפעילות בשכונות, אני חושב שזה דבר מבורך.

יעקב מרגי: שמענו כאן את הסטודנטים וזה לא מובן מאליו, כי כולנו מכירים סטודנטים, מה הם חשים לגבי הקורסים שהם לומדים ולגבי התכנים שהם לומדים, שומעים פה סטודנטים שמחוברים למוסד.

יעקב מרגי: אני חושב שמבחינתי זה ביקור חשוב שמכללת נתניה, שהגיעה ל-3,500-3,700 סטודנטים, זה דבר מבורך, עברתם את הרף שמישהו יכול לומר לכם או לחשוב על עצם קיומכם.

יעקב מרגי: אין ברירה, אם המדינה תעשה מה שהיא אומרת ומצהירה וחושבת להביא ליעדים של חלקים באוכלוסייה - - - תראו, יש תחרות קשה על סטודנטים, בעשור הקרוב אתם הולכים להתמודד על כל סטודנט וסטודנט, בלי חשיבה יצירתית אתם או תדרכו במקום או - - - האוניברסיטאות יודעות זאת.

יעקב מרגי: בעשור הקרוב יהיה גרף כזה של סטודנטים ברמת ירידה.

יעקב מרגי: האוכלוסיות שמודרות מהאקדמיה, אלה מהחתך הסוציואקונומי הנמוך מבחינה חברתית וכלכלית והחרדים והערבים, ושם צריך ליצור, לשם אתם צריכים לכוון אם אתם רוצים למצוא את עצמכם באיזה מקום באמצע פלוס בגרף הזה.

יעקב מרגי: תהיה תחרות קשה על כל סטודנט וסטודנט.

יעקב מרגי: האוניברסיטאות נמצאות בפרשת דרכים וזה עולה בדיונים, גם במל"ג וגם בוועדה.

יעקב מרגי: אני חושב שמכללה עם מגוון רחב של קורסים, מגוון רחב של פעילויות, מלגות, יצירתיות כמו שיש לכם, אין ספק שזה יכול לבוא לעזרתכם ותלכו לכיוון הזה.

יעקב מרגי: אני חושב שצריך לעשות הכול שקודם כל בשלב הראשון, אם לא מתקצבים אתכם, לא להפריע לכם, לא להפריע לכם ביצירתיות הזו.

יעקב מרגי: בקטע של המל"ג, אני חושב שהמל"ג צריך ללכת בכיוון הזה שאם זה לא פוגע ברמה האקדמית ובתוצאות ועומדים בכל היעדים, אני חושב שהיצירתיות הזו, הגמישות הזו מתבקשת, במיוחד למכללות שיודעות לעשות את זה בצורה כמו שהצגת, שאתם נמצאים במדעי המחשב ובמתמטיקה במקום טוב.

יעקב מרגי: בכלל הפרויקט הזה של פרחי ההייטק, זה מתחבר לאני מאמין שלי ואני חושב שבהזדמנות נקיים דיון על זה ונראה לאן המדינה הולכת עם זה.

יעקב מרגי: מבחינת שר החינוך, הוא מצהיר מצהיר מצהיר, בואו נראה כמה המשרד שלו יודע להתחבר ולדחוף כמה שיותר לשם.

יעקב מרגי: אני אשמח לקבל מכם נקודות ספציפיות שפתוחות מול המל"ג בקטע הזה של גמישות.

יעקב מרגי: אנחנו נצטרך להיכנס לישיבות משותפות, ניכנס, ולא בגלל שאני בביקור כאן היום ואני רוצה לומר לכם שיש אוזן קשבת, לפחות בשנה האחרונה, מאז כניסתה של יו"ר הוות"ת - - -

מירב בן ארי: יפה זילברשץ.

יעקב מרגי: יש אוזן קשבת, זה לא מה ש - - -

מירב בן ארי: חגית מסר-ירון.

יעקב מרגי: אני לא אומר שמות.

יעקב מרגי: הייתה תקופת ביניים - - -

מירב בן ארי: הייתה תקופה קשה.

יעקב מרגי: שבמל"ג היו בחיפוש דרך כי חששו.

יעקב מרגי: אני חושב שיש היום אוזן קשבת.

יעקב מרגי: הם לא מתמסרים בקלות, שלא תחשבו שמחר כל מה שמבקשים - - - יש דיונים, יש נכונות לקיים דיון ולומדים לעומק את הדברים ורואים, אתה רואה שיש רצינות.

יעקב מרגי: אני חושב שכשאני דיברתי על עשור אבוד בהשכלה הגבוהה התכוונתי לקטע הזה, שאני טוען שההיפך, המל"ג חייב לשים את הידיים על ההגה, לא חזק, כמו שאנחנו יודעים לנהוג בקלילות ברכב, לתת ולראות מה הצרכים של החברה הישראלית, מה הצרכים של המדינה, כי בסוף בסוף החופש האקדמי, כפי שאמרתי, זה לאפשר לאוניברסיטאות לעשות מה שהם רוצים, אבל לאפשר גם למכללות כי המכללות זו עובדה קיימת.

יעקב מרגי: יש התרחבות ובשלב מסוים יש התרחבות שהיא גם מסכנת את הקיימים, צריך לחשוב על זה, להגדיר מה היא מכללה יציבה.

יעקב מרגי: אני לא הייתי רוצה שסטודנטים יתחילו מסלול חיים באקדמיה באיזה מכללה, שאחרי שנתיים-שלוש לא יהיה להם אבא ואמא.

יעקב מרגי: חשוב הקטע הזה שבכלל ההשכלה הגבוהה בישראל תתייחס ביראת כבוד גם לתארים של מכללות.

יעקב מרגי: אם במכללות מסוימות רואים שהתארים שלהם לא מתקבלים באהבה ובאהדה מסיבה אמיתית, שירימו את הרף קצת, מבחינת איך הם מוציאים את הבוגרים שלהם.

יעקב מרגי: הסולידריות הזו של ההשכלה הגבוהה, כולם ביחד.

יעקב מרגי: אני לא רוצה לומר שאתם לא מרגישים אותו, יש מתח חזק בין, הייתי אומר המתוקצבות והלא מתוקצבות, האוניברסיטאות מול המכללות בכלל וצריך לראות איך חיים עם זה בצורה חכמה וזה תפקידו של המל"ג.

יעקב מרגי: מל"ג-ות"ת זה לא רק כמה לתקצב, צריך צופה פני עתיד, לתכנן מדיניות.

יעקב מרגי: אני מאלה שאומרים, כן, אם צריך לדאוג שיהיו לנו גם בוגרים במקצועות מדעי הרוח, מה שהיום כמעט הולך ונכחד, אז כן, פוגעים בחופש האקדמי ודוחפים לאוניברסיטאות תמריצים כדי שבקורסים מסוימים לא יהיו שלושה סטודנטים במקצועות מסוימים.

יעקב מרגי: יש מקצועות נכחדים בהשכלה הגבוהה וזה האני מאמין שלנו, אנחנו מדברים על זה ודנים בכך ועושים הכול.

יעקב מרגי: ההנגשה של ההשכלה הגבוהה.

יעקב מרגי: רבותיי, אומרים לנו היום שאנחנו בממוצע במקום טוב, אבל מקום טוב למה?

יעקב מרגי: כי יש אוכלוסיות שהן ברף גבוה במיצוי בהשכלה הגבוהה וכפי שאמרתי קודם, יש אוכלוסיות שהן נעדרות בהשכלה הגבוהה.

יעקב מרגי: אפשר, המל"ג עשה דברים מבורכים עם מגזרים מסוימים והגענו לתוצאות.

יעקב מרגי: בקרב המגזר הבדואי, זה מיזם שהיה בחומש האחרון והוא הוגדר כהצלחה.

יעקב מרגי: אפשר להמשיך, להעצים אותו, אפשר לראות מה הצליח פה ולאמץ את זה למגזרים האחרים.

יעקב מרגי: ושוב, היד נתונה, אני לא יודע לומר לך, גיל, ופרופ' ארד, היום מה מו מי, תעלו, תציפו את הנקודות הבעייתיות אלינו במסמך.

יעקב מרגי: אם צריך נקיים ישיבה מקדימה לפני, אם לא נצליח בישיבה מקדימה נעשה דיון בוועדה, כי אני חושב שמה שאתם מציגים נכון לעוד מכללות רבות וכדאי וראוי שזה יעלה לדיון.

יעקב מרגי: כפי שאמרתי, אנחנו זוכים לאוזן קשבת בשנה האחרונה, ואפילו פחות קצת משנה, אין ספק שאותי זה הכניס לרגיעה מול המל"ג.

יעקב מרגי: פעם הייתי כמעט בכל דיון מצליף בהם, אבל ברגע שיש נכונות לכך, אני לא מקבל הכול, לא מקבלים הכול, אבל יש נכונות לקיים דיונים.

יעקב מרגי: לכן, גיל, אני מקווה לקבל מכם מסמך.

<גיל רשף: יהיה, כתבתי.

יעקב מרגי: ספציפית לגבי, איך אתה קורא לזה?

יעקב מרגי: מכון לחקר יהדות ספרד.

יעקב מרגי: אני חושב שתעלו פנייה, אני אחבר את שר החינוך לקטע הזה.

יעקב מרגי: אין ברירה, יש מסמך, יש ועדה שהוקמה ביוזמתו של שר החינוך, זה לא יקרום עור וגידים להכניס פה עוד רפרטואר כזה או דמות, זה לא עושה את החיבור ליהדות ספרד, זה באמת ממש טיפול קוסמטי.

יעקב מרגי: אם רוצים, זה חייב להתחיל ממחקר, להוריד את זה למטה, למכללות, למכללות לחינוך ורק ככה עושים, רק ככה מתקדמים, ככה זה מחלחל מלמעלה.

יעקב מרגי: נשמח לסייע בנושא הזה ונצא לסיור.

<צבי ארד: בבר אילן אני הקמתי מכון לחקר יהדות המזרח, יש בבר אילן פעילות עצומה שאני בזמנו הקמתי.

<גיל רשף: בואו נצא לסיור.

יעקב מרגי: לפני כן חברי הכנסת, לסיכום.

מירב בן ארי: אני רוצה גם להגיד תודה לכם על כל הפעילות פה.

מירב בן ארי: גם אם היה נראה לכם שאני באיזה מקום, כי אני מגיעה משם אז אני יודעת, קצת, לא הרבה, אבל באמת מאוד מרשים, גם הסטודנטים, גם הפעילות של נקודות הזכות, שזו פעילות מעולה בעיניי.

מירב בן ארי: החוק הראשון שלי בכנסת היה שזה יהיה בחירה, אפילו לא חובה, שתבין, שהסטודנט יכול לבחור קורס אחד במשך שלוש וחצי-ארבע שנים של מעורבות בקהילה.

מירב בן ארי: זה היה חצי שנה של דיונים ובסוף המל"ג די נפנף אותי, אני מודה, אבל זה בנפשי.

מירב בן ארי: אני עשיתי את זה גם בבינתחומי ויש לי פה מרכז שמקבל סטודנטים בעצמו ולדעתי זה נהדר, אז אני חייבת לפרגן לכם.

מירב בן ארי: זה לא קיים בכל המוסדות האקדמיים בארץ וחבל מאוד, כי כל מה שהוא אמר, אני חותמת על זה ומסכימה.

מירב בן ארי: כמובן גם הפרויקטים שלכם וגם העניין של עולי צרפת, אני לא חושבת שיש מכללה או אוניברסיטה בארץ שמחויבת לעולי צרפת כמוכם.

מירב בן ארי: אין לי ספק, זה גם המיקום שלכם פיזית, אבל גם הראייה שהיא באמת כל כך חשובה בעעיניי כי זו עלייה נהדרת שאם מחזיקים אותה כמו שצריך היא פשוט עולה ופורחת ואם לא אנחנו מפספסים וחבל.

מירב בן ארי: וכמובן פרחי ההייטק והסטודנטים שדיברו והציגו את הפרויקטים שלהם בעצמם.

מירב בן ארי: אני יותר אופטימית לגבי המל"ג, גם מיפה, גם הסגנית שהגיעה מהמכללות, זה משהו שמאוד השתנה במל"ג.

מירב בן ארי: יש לי דלת פתוחה, גם אצל גדי, אני כל הזמן מעלה שם דברים, אני גם אעלה - - - מעניין אותי, דרך אגב, כפורום שאנחנו מתעסקים המון, גיל, אתה חבר קבוע, אבל מעניין לשבת עם כל המכללות הלא מתוקצבות ולהבין כמה מהם באמת היום רוצים, האם יש לכם נתונים של כמה.

מירב בן ארי: נגיד הבינתחומי, אתה אומר שאוריאל לא רוצה, אתם כן רוצים, לא יודעת, יש עוד מכללות לא מתוקצבות, אז את זה להעביר לוועדה ולעשות דיון ספציפי, ממוקד, שבו יבואו המל"ג, משרד האוצר והמשרדים הרלוונטיים, יבואו אותם נציגי מכללות, לא רק גיל, אלא אותם נציגי מכללות שאומרות 'אנחנו רוצים להיות מתוקצבים' עם כל המשמעויות של זה, ושיבואו להסביר לוועדה מה העלויות ומה המשמעויות.

מירב בן ארי: אני מוכנה באמת לעזור במה שאני יכולה.

מירב בן ארי: באמת לא ידעתי.

מירב בן ארי: אני אגיד לך את האמת, כי אני מסתובבת במכללות לא מתוקצבות וחלק אומרים לי 'אנחנו לא צריכים אותם', אבל חלק אומרים שכן.

מירב בן ארי: אם זה כבר נעשה בעבר, אם כבר היה תקדים, אין סיבה שזה לא יהיה.

מירב בן ארי: ואני רוצה להגיד עוד דבר אחרון, בכל מקום שאני נמצאת, בכל הוועדות, גיל יודע, אני בעד המכללות.

מירב בן ארי: אני חושבת שמה שהמכללות עשו במדינת ישראל זה שינוי שלא עשה שום דבר מבחינת גם שינוי חברתי, חינוכי, כלכלי, כל עיר שהם מגיעים פורחת, נתניה פורחת, ספיר בדרום והרצליה וכל עיר ואפילו שנקר עם רמת גן.

מירב בן ארי: העיר פורחת מזה ולצערי ראשי הערים לא רואים מספיק את המשמעות של העניין הזה, ולכן אני מאוד בעד.

מירב בן ארי: אני גם מאוד מסכימה איתכם על הפריפריה, פריפריה זה לא רק בדימונה, היא גם פריפריה חברתית.

מירב בן ארי: קרית נורדאו ושכונת דורה ושכונת סלע, שבה אני גדלתי, הם לא פחות פריפריה מדימונה וירוחם והקשיים הם קשיים.

מירב בן ארי: כמו שציין כאן הבחור המקסים, שבא ואמר על ההנגשה של האקדמיה.

מירב בן ארי: לכן אני מאוד בעד.

מירב בן ארי: אני חושבת שאנחנו הרבה פעמים צריכים לתפוס את הפריפריה החברתית של מדינת ישראל, שהיא לא פחות, לצערי, נחשלת מהפריפריה הגיאוגרפית.

מירב בן ארי: אגב, כשאמרת על ותיקים, אמרת חפציבה, זה שני עולמות שונים.

מירב בן ארי: מי שיודע מה זה חפציבה מבין שזה אחד המקומות הכי קשים שיש במדינת ישראל, באמת, ושיכון ותיקים זה לא אותו דבר.

מירב בן ארי: הקשבתי לךְ, כל הכבוד, אני אומרת לך, לכולם, אבל לבוא מחפציבה ולתת שם דמות לחיקוי, אז ברכות וכל הכבוד לךְ.

<עמוס ישראלי: אני רוצה לשאול את חברי הכנסת למה אי אפשר לתמוך בתחומים מסוימים.

<עמוס ישראלי: מדינת ישראל, אני שומע מכל - - -

יעקב מרגי: אני שמח שבגיל שלך אתה עוד שואל למה.

מירב בן ארי: לא, הוא צודק.

מירב בן ארי: על העניין של ההנדסאים שהיה עכשיו, נגיד?

<עמוס ישראלי: למה אתם באיזה שהוא אופן לא יכולים לתמוך בסטודנט למדעי המחשב.

<עמוס ישראלי: הוא נחוץ למדינה בכל מקום שבו הוא לומד ברמה טובה, למה?

איציק שמולי: אני אגיד לך על זה משהו.

איציק שמולי: אתה מתפרץ פה לדלת פתוחה, כי אנחנו תומכים ביוזמה של הוואוצ'רים, מה שנקרא.

איציק שמולי: אני לא חושב שצריך להצמיד את זה למקצועות טובים יותר וטובים פחות כי אחרת מה שאתה מקבל, כמו שאמר היושב ראש, שבסופו של דבר במדעי הרוח, בגלל שהעולם הופך להיות יותר ויותר מוכוון הכשרה, וכך גם האקדמיה, התוצאה היא שאם אתה גם תתקצב את זה בהתאם אתה תקבל לא רק שלושה סטודנטים בחוג למדעי הרוח אלא גם סגירה מוחלטת של החוג למדעי הרוח ולשם אנחנו לא רוצים להגיע.

איציק שמולי: אני חושב שזה נוגע בכשל גדול יותר שנוגע להשכלה הגבוהה, שהוא לא רק בתקופה הזאת, הוא כבר זמן ממושך יותר, אני ראיתי את זה במו עיניי גם כחבר המועצה להשכלה גבוהה.

איציק שמולי: אני חושב שהמועצה להשכלה גבוהה לא עוסקת במידה הנדרשת בתכנון מדיניות ובהתוויית מדיניות, היא עוסקת יותר באישור של תכניות.

איציק שמולי: זה מבחינתי חלק ממקור הכשל.

איציק שמולי: בארבע שנים במל"ג מעולם לא ישבתי בישיבה, שיכול להיות שקרתה בוות"ת, אבל גם למליאה יש אחריות פה ואני גם לא בטוח שהיא קרתה, על החיבור בין צרכי התעשייה לבין האקדמיה, על איך הגענו למצב שיש הצפה של עורכי דין ועכשיו במקום למצוא פתרונות בתוך המערכת האקדמית נותנים לסטודנטים ללמוד עכשיו כמה שנים ואחרי זה אומרים להם שאין מקום בשוק, לשכת עורכי הדין.

איציק שמולי: כל זה נוגע להיעדר או לחוסר בתכנון מדיניות וזה כמובן מתקשר גם למצב ולחלוקת העבודה באקדמיה בין המוסדות הלא מתוקצבים לבין האוניברסיטאות.

איציק שמולי: כחלק מהרפורמה בהשכלה הגבוהה, למרות שבסופו של דבר לא הושגו הסכמות עם הסטודנטים, השר לשעבר גדעון סער הזניק תכנית בהשכלה הגבוהה, זו כמובן זכותו, זה הפררוגטיבה שלו, אבל במסגרתה הוגדרה מחדש חלוקת העבודה בין מכללות לבין אוניברסיטאות.

איציק שמולי: אני חושב שחלק גדול מהתסכול שאתם משמיעים פה, גם בהקשר של שכר הלימוד, גם בהקשר של חוסר התקצוב של תחומים מסוימים, זה לא עלה פה, אבל לפעמים זה נדמה כאילו על המוסדות הלא מתוקצבים מערימים קשיים גדולים יותר במועצה להשכלה גבוהה, גם בכל מה שקשור לאישור תכניות, גם בכל מה שקשור לכל מיני נהלים באופן שבו אתה מנהל את המוסד ואני חושב שאולי, כמו שאמרה מירב, צריכים לקרות שני דברים.

איציק שמולי: אחת, אנחנו צריכים שאתם תמפו לנו את מה שמשותף לכם, המוסדות הלא מתוקצבים, והאתגרים שאתם עומדים בפניהם במערכת ההשכלה הגבוהה, לא רק עכשיו, היום בבוקר, אלא נגיד בהסתכלות של חומש או עשור קדימה.

איציק שמולי: אין שום ספק ששכר הלימוד זו אחת הנקודות.

איציק שמולי: לא יודע, אולי אחד הפתרונות יכול להיות שאתם תיקחו ותובילו תחומים מסוימים באקדמיה במדינת ישראל, כפי שראיתי בחוברת.

איציק שמולי: יש אצלכם תחומים שאני לא ראיתי אותם כמעט באף מוסד אקדמי אחר.

<צבי ארד: יש לנו MBA בניהול מערכות בריאות, נדל"ן, בנקאות, ביטוח, משאבי טבע, סביבה ואנרגיה.

איציק שמולי: אז אני בעד זה שאתם תראו לנו, אני לא יודע אם הפורום של המכללות הלא מתוקצבות עדיין פעיל.

<צבי ארד: הוא פעיל.

איציק שמולי: אז אני בעד זה שאתם תכינו מסמך לוועדה, שתמפו עבורנו את האתגרים המרכזיים שבפניהם אתם עומדים ובאופן שוטף כמובן הדברים שמטרידים אתכם.

איציק שמולי: אני חושב שכוועדה אתם תמצאו אוזן קשבת, גם בהקשר של שכר הלימוד וגם בעניין של סוגיות אחרות.

איציק שמולי: יש גם לנו מן הצד השני שאלות, אמרה את זה ליאת, אמרה את זה כבדרך אגב, גם דברים שהם מנקודת מבט לאומית מטרידים אותנו, כמו למשל הדירוג, כל שנה מחדש, במשפטים, כמה עוברים - - -

מירב בן ארי: בחינות לשכת עורכי הדין.

איציק שמולי: אנחנו רוצים לעזור, אני לא אומר את זה חלילה בהתרסה, אבל כמו שאומרים את הדברים הטובים צריך להגיד גם את הדברים הפחות טובים, שאנחנו צריכים לעזור לכם לראות איך מתגברים על זה.

איציק שמולי: זהו.

איציק שמולי: אני בסך הכול מאוד מודה לכם, העבודה שאתם עושים פה היא מאוד מאוד מרשימה, מאוד מרשימה, אתם דוגמה חיה לזה שתפקיד האקדמיה, תפקידה העיקרי הוא כמובן לגלות ידע ולהעביר ידע, אבל בסופו של דבר לאקדמיה יש גם תפקיד חברתי ואתם ממש, אבל ממש, לא עושים את זה מהשפה ולחוץ, אתם עושים את זה במלוא המרץ ובלב שלם ובכוונה מלאה ורואים את זה, גם עם הישראלים יוצאי אתיופיה, גם עם העלייה מצרפת, גם עם פרויקטים אחרים שאתם עושים פה ובאמת כל הכבוד לכם.

<צבי ארד: תודה רבה על הביקור ותשומת הלב.

יעקב מרגי: נצא לסיור.

יעקב מרגי: תודה.