ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 411, 2017-01-03 10:05

אלי אלאלוף: אנחנו היום ב-3 בינואר 2017, ה' בטבת תשע"ז והשעה 10:05.

אלי אלאלוף: בוקר טוב לכולם.

אלי אלאלוף: אנחנו קיבלנו בקשה לתיקון תקנות שלא עשיתם את זה משנת 2010.

אלי אלאלוף: אז איך העולם מתקיים בלי זה?

<הילה קפלן-רענן: אלה רענן, משרד העבודה, לשכה משפטית.

<הילה קפלן-רענן: באמת בספטמבר 2010 פגה הוראת השעה שהותירה לגבות תשלום מותר מעובד זר והסיבה לכך הייתה, בשנת 2013 הותקנו תקנות שכן אפשרו לגבות סכומים כאלה בענף החקלאות, אבל זה בכפוף לזה שבענף החקלאות יש הסכמים בילטראליים וניתן היה לפקח על הגבייה המותרת של אותם סכומים.

<הילה קפלן-רענן: בענף הסיעוד לא הותקנו תקנות כאלה ולכן חשבנו שיכולת הפיקוח על הכספים שנגבים מהעובדים הזרים, היא מוגבלת ביותר.

<הילה קפלן-רענן: יחד עם זאת, במהלך השנים האחרונות התקבלו פניות במשרדי הממשלה, פניות מלשכות פרטיות בענף הסיעוד, שמבקשות להסדיר תקנות שיאפשרו להם לגבות כספים גם מהעובדים הזרים.

<הילה קפלן-רענן: לפני כשנה גם הגישה עמותת אחיעוז – שעוסקת בתיווך עובדים זרים בענף הסיעוד – עתירה לבג"ץ ובה ביקשה לתת למדינה צו על תנאי שמורה למדינה לחדש את תקופה של הוראת השעה, עד לקביעת הסדר קבוע בדבר מקורות המימון.

<הילה קפלן-רענן: לאחר דיונים שהתקיימו בין משרדי הממשלה בנוגע לאפשרות לחדש את הוראת השעה ולאחר שהמשנה ליועץ המשפטי לממשלה חקיקה קבע שלא ניתן להגן על מצב משפט לפיו אין קובעים כל סכום מותר, הוחלט לחדש את הוראת השעה.

<הילה קפלן-רענן: זאת על מנת לאפשר ללשכות הפרטיות בענף הסיעוד לגבות כספים מן העובדים מן הצד האחד.

<הילה קפלן-רענן: מהצד השני ביקשנו לתת זמן לממשלה לבחון את ההסדר הקיים באשר לגביית הספים ובהתחשב במאמצי הממשלה, להתקשר בהסכמים בילטראליים גם בענף הסיעוד.

<הילה קפלן-רענן: לכן הצענו לחדש את הוראת השעה שהייתה קיימת עד שנת 2010 לתקופה של שנתיים, כשבמה

<הילה קפלן-רענן: לך התקופה הזאת, המדינה תעשה בחינה כלכלית של ההוצאות הריאליות של הלשכות הפרטיות בענף הסיעוד ותגיע להחלטה האם יש באמת טעם לחדש את הוראת השעה, זאת אומרת כהוראת קבע, או לא.

<הילה קפלן-רענן: יחד עם זאת, בשים לב לעובדה שעדיין לא נחתמו הסכמים בילטראליים בענף הסיעוד, אנחנו הצענו גם להוסיף תקנה נוספת בתקנות הקיימות, שהמטרה שלה היא לקבוע את התנאים שבהתקיימותם יוכלו הלשכות המשפטיות לגבות את התשלום המותר.

<הילה קפלן-רענן: זאת אומרת חוברות ראשוניות שיעזרו לסייע באכיפה.

אלי אלאלוף: ומה אמר מבקר המדינה בשנת 2015?

<קריאה: - - -

<יאיר דוד: לא בסיעוד.

<קריאה: גם בסיעוד.

אלי אלאלוף: נו, ולא לקחתם בחשבון את ההערות של מבקר המדינה?

<הילה קפלן-רענן: לא מ-2015.

אלי אלאלוף: טוב.

אלי אלאלוף: מישהו רוצה?

<יאיר דוד: כן אדוני.

<יאיר דוד: עורך דין יאיר דוד.

<יאיר דוד: אני מייצג את העמותה של חברות תאגידי - - -

אלי אלאלוף: תאגידי הסיעוד.

<יאיר דוד: תאגידי הלשכות מה שנקרא, שנמצאות פה ולמעשה אנחנו - - -

אלי אלאלוף: אני לא הבנתי.

אלי אלאלוף: אתה מייצג עמותה ששמה?

<יאיר דוד: ששמה אחיעוז.

<יאיר דוד: היא הוזכרה על ידי - - -

אלי אלאלוף: ומה העמותה עושה?

<יאיר דוד: העמותה מאגדת את אותן לשכות שפועלות בהתאם לחוק ואמורות לאתר ולהביא את אותם עובדים שכולנו נזקקים להם בצורה כזאת או אחרת ואמורות לשבץ אותם למשפחות שנזקקות לאותם עובדים.

<יאיר דוד: התהליך הזה הוא תהליך שנעשה נכון להיום בחו"ל.

<יאיר דוד: הוא מוסדר לפי חוק שירות התעסוקה וגם לפי חוק עובדים זרים ולמעשה, כפי שאמרה הגברת רענן, אנחנו משנת 2010 במגעים, שיחות, עם הרשויות השונות, כאשר הוראת השעה לא אושרה.

<קריאה: לא חודשה.

<יאיר דוד: לא חודשה.

אלי אלאלוף: ולפי מה עבדתם?

<נעה בן שבת: אגב, היא באמת לא חודשה.

<נעה בן שבת: זאת אומרת היה פה דיון בוועדה ובגלל שלא היה תחשיב אז לא - - -

<יאיר דוד: בדיוק כך.

<יאיר דוד: זה מה שראיתי לומר, בדיוק כך.

<יאיר דוד: הסיבה שהיא לא חודשה, כי היו ויכוחים על איזה סכום צריך לאשר.

<יאיר דוד: אני רק רוצה לומר שלפני כשנה, קצת יותר משנה, התקבלו מסקנות ועדת שושני, שמונה על ידי שר הפנים דאז, אם אני לא טועה גדעון סער, שאמור היה ל - - -

אלי אלאלוף: כי שניהם באים מהחינוך.

<יאיר דוד: נכון.

<יאיר דוד: הוא בן אדם ראוי, שאנחנו הופענו גם בפניו, העלינו את כל הנושאים כולל כל תקציב הלשכה.

<יאיר דוד: בעצם יש המלצות שקשורות לתקציב בכללותו, כאשר ברור, ואגב, אני לא אלאה ולא אכנס, גם במדינות מערביות אחרות, כשמדובר בהשמה, הרי מדובר פה בהשמה של כוח אדם.

<יאיר דוד: גם כעובדים ישראלים, שאנחנו צורכים היום שירותי כוח אדם בארץ, האדם ששמים אותו, יש עלויות שכרוכות בהשמה הזאת, בתיווך הזה.

אלי אלאלוף: לכן שאלתי מה עשיתם, היות ולא היו הנחיות משנת 2010 ועד היום.

<יאיר דוד: אז באמת המצוקה הזאת נצעקה ובין היתר גם בבג"ץ שהוגש עכשיו, אבל יש מקורות מימון - - -

אלי אלאלוף: תכלס, מישהו מבקש תביאו לי עובד - - -

<יאיר דוד: אז אני חוזר ואומר שוב, אלף יש מקורות מימון נוספים במסגרת חוק שירות התעסוקה.

<יאיר דוד: על השמה בארץ אנחנו רשאים לגבות 2,000 שקלים לפי חוק שירות התעסוקה ולפי התקנות ו-70 שקלים מדי חודש וחודשו מכל משפחה, כנגד הפיקוח שאנחנו מבצעים על פיקוח סוציאלי של עובדת סוציאלית, שאמורה לפקח על ההתנהלות התעסוקתית של העובד, שלמעשה מעניק את השירותים למשפחה, למטופל וכו'.

<יאיר דוד: המצוקה היא קשה ביותר.

אלי אלאלוף: חד פעמי.

<יאיר דוד: להשמה אחת.

אלי אלאלוף: ואם עובד עוזב את המשפחה למשפחה אחרת?

<יאיר דוד: אז לפי הנוהל, במהלך השנה הראשונה אם הוא עוזב אנחנו צריכים להחזיר את הכסף.

<יאיר דוד: זאת אומרת אם הוא עוזב.

<יאיר דוד: אני מתכוון אם הוא עוזב עזיבה מוחלטת, אם הוא לא משובץ למשפחה אחרת.

<יאיר דוד: זאת אומרת למעשה האינטרס שלנו זה לבצע כמה שיותר השמות.

אלי אלאלוף: רגע, אז הוא משלם לכם 2,000 שקלים?

<יאיר דוד: לא, לא, המשפחה משלמת לנו 2,000 שקלים.

אלי אלאלוף: שבעצם זה שנת שירות - - -

<יאיר דוד: נכון.

אלי אלאלוף: אתם נותנים לה במהלך השנה וגם אם התחלף עובד אתם מביאים לה תמורת זאת עובד חלופי - - -

<יאיר דוד: נכון, נכון.

<קריאה: ללא תשלום.

<יאיר דוד: המשימה שלנו זה לדואג למשפחה למשך שנה.

אלי אלאלוף: ובשנה השנייה אם תביאו להם עוד עובד, אז אתם עוד פעם גובים 2,000 שקלים.

<יאיר דוד: כאשר המגמה והנטייה היא שעובד כזה נשאר במשפחה.

<יאיר דוד: זו השאיפה של כולם, שעובד כזה נשאר במשפחה עד אריכות ימיו של המטופל או הנזקק.

אלי אלאלוף: וזה-70 שקלים?

<יאיר דוד: זה אמור להיות, זה נושא מאד רגיש.

<יאיר דוד: אני אומר את זה, כי בעניין הזה אנחנו בעניין הזה גם במגעים מול המדינה ואפילו בעתירה.

<יאיר דוד: הסכום הזה לא עודכן כבר שנים רבות.

<יאיר דוד: אני מניח שזה יגיע לוועדה הזאת ביום מן הימים, כי יש בעניין הזה גם עבודת מטה, אני חייב לומר.

<יאיר דוד: מצד המדינה כרגע התחילה בדיקה כלכלית כוללת של כל הנושא של התנהלות הלשכות האלה והתקציב.

<יאיר דוד: זו אגב אחת המסקנות.

<יאיר דוד: מסקנה מספר 17 בדו"ח שושני קבעה והמדינה אימצה אותה והודיעה לבית המשפט שהיא מאמצת אותה.

<יאיר דוד: משרד האוצר התקשר עם חברה חיצונית שמבצעת כרגע בדיקה כללית של כל התקציב של הלשכות וההתנהלות שלהן והשאלה מי צריך לגבות ולמי צריך לגבות וכיוצא בכך.

<יאיר דוד: כאשר אנחנו מהצד שלנו חייבים שיאפשרו לנו אוויר כדי שאנחנו נוכל לפעול ולעשות את השירות שהמדינה ביקשה מאיתנו לבצע אותו.

אלי אלאלוף: עוד נקודה.

אלי אלאלוף: בעצם ברגע שהעובד נוחת פה בארץ, הוא קשור אליכם לעולמים?

<יאיר דוד: לא, אז אני אסביר.

<יאיר דוד: יש פה העסקה מאד סבוכה, היא משולשת למעשה.

<יאיר דוד: אנחנו לא מעסיקים.

<יאיר דוד: בניגוד לסקטורים אחרים, למשל כמו בבניין - - -

אלי אלאלוף: הוא קשור אליכם.

<יאיר דוד: הוא קשור אלינו רק ברמת הפיקוח.

<יאיר דוד: מי שמעסיק אותו בפועל זה המטופל, זאת אומרת זה המשפחה.

<יאיר דוד: התפקיד שלנו זה להביא אותו למשפחה, כשהמשפחה בדרך כלל נמצאת איתנו בקשר ומודיעה לנו, מבקשת מאיתנו מה הם הצרכים, מה רמת ה - - -

אלי אלאלוף: יוצא שהעובד עוזב בגלל לא עלינו פטירה.

<יאיר דוד: אז יש בחוק.

<יאיר דוד: חוק הכניסה לישראל מתייחס גם לעניין הספציפי הזה וקובע חריגים להיתרי עבודה בענף הסיעוד.

<יאיר דוד: זאת אומרת עובד בענף הסיעוד רשאי להישאר בארץ עד אריכות ימיו של המטופל שלו, או 63 חודשים ויש לנו ברקע גם את הוועדה ההומניטארית, שבעצם מוסמכת להאריך, במקרים חריגים - זה גם נושא בפני עצמו - תקופה נוספת כשיש אירועים או נסיבות מיוחדות.

אלי אלאלוף: ו - - - משרד הפנים?

<שריי גבאי-נוראיל: כן.

אלי אלאלוף: והוועדה ההומניטארית מתכנסת?

<שריי גבאי-נוראיל: כן.

אלי אלאלוף: באיזו תדירות בבקשה?

אלי אלאלוף: תציגי את עצמך בבקשה.

<שריי גבאי-נוראיל: שריי מהמחלקה המשפטית של רשות האוכלוסין.

<שריי גבאי-נוראיל: הוועדה מתכנסת.

<שריי גבאי-נוראיל: אנחנו הולכים גם לקראת איזה שהוא תיקון חקיקתי של חברת הכנסת שולי מועלם, שיסדיר את כל הסיפור של הוועדה.

<שריי גבאי-נוראיל: אנחנו בדיונים כרגע על העניין הזה.

<שריי גבאי-נוראיל: המשרד שלנו ביקש התאמות, אבל כרגע הוועדה ממשיכה לפעול.

<יאיר דוד: אז אני רק אומר לכבודו ולחברי הוועדה הנכבדים - - -

אלי אלאלוף: מתי בפעם האחרונה התכנסה הוועדה?

<שריי גבאי-נוראיל: לפני כחודש בערך.

<קריאה: אישרו גורף לכולם.

<שריי גבאי-נוראיל: זה היה אחרי האישור.

<יאיר דוד: יש בעיה.

<יאיר דוד: אנחנו טוענים, אדוני שאל, זה לא נושא הדיון, אבל אני אומר כך: לנו יש בעיה קשה עם הוועדה ההומניטארית מהסיבה הפשוטה שמדי מספר חודשים/שנים מגיע שר פנים ומחליט לבצע איזו שהיא הארכה גורפת, מה שנקרא להלבין - - -

אלי אלאלוף: לא נשנה את שיטת השלטון.

<יאיר דוד: לא, אין בעיה, אבל העניין הוא שזה פוגע.

<יאיר דוד: עזוב אותנו, אנחנו מוחזקים ככאלה שרצים, הקפיטליסטים, אבל יש פה גם פגיעה בעינינו של כל המערכת.

<יאיר דוד: בעניין הזה גם שושני בדו"ח שלו התייחס לנושא הזה ואנחנו סבורים שגם ההתנהלות של הוועדה הזאת צריכה להתנהל - - -

אלי אלאלוף: מתי היה הדו"ח של שושני?

אלי אלאלוף: באיזו שנה?

<שריי גבאי-נוראיל: בספטמבר 2014 יצאו המסקנות.

אלי אלאלוף: והוא אומץ?

<שריי גבאי-נוראיל: כן, אומץ על ידי השרים הקודמים ולא מזמן גם על ידי השר הנוכחי.

<יאיר דוד: הוא אומץ שלוש פעמים.

<יאיר דוד: כל שר שנכנס מאז שהוועדה חתמה את הדו"ח הזה, אימץ.

<יאיר דוד: זה כבר על ידי שלושה שרים.

<שריי גבאי-נוראיל: וגם יצאה תכנית יישום כבר וחלק מהדברים כבר יושמו.

<יאיר דוד: אנחנו הגשנו עתירה לבית המשפט המחוזי כדי שיישמו את נושא התקציב.

<יאיר דוד: אני חוזר ברשות אדוני לנושא שלשמו התכנסנו כאן היום – התקציב הכללי של הלשכה.

<יאיר דוד: ביקשנו שיאפשרו לנו לטעון, אגב, גם בעניין של התקנות הללו.

<יאיר דוד: במסגרת הכוללת של התקציב של הלשכות המדינה הודיעה לאחרונה - - -

אלי אלאלוף: כמה לשכות כאלה יש בארץ?

<יאיר דוד: 101 לשכות.

<נעה בן שבת: כמה עובדים בסך הכל עובדים שם?

<קריאה: 42,000 בערך.

<נעה בן שבת: לא מגזרים, עובדים שעובדים בלשכות.

<קריאה: מאות.

<קריאה: בכל לשכה יש מספר בודד של אנשים.

<נעה בן שבת: השכירים בלשכות.

<קריאה: מאות של אנשים.

<יאיר דוד: מאות בכלל הלשכות.

<יאיר דוד: זאת אומרת, אני רק אומר, אולי מאחר שאנחנו סוגרים את הענף או את התחום.

<יאיר דוד: כל לשכה מחויבת להחזיק גורם סוציאלי בכיר שאחראי למעשה על אותו פיקוח שדיברנו עליו קודם, שבגינו אנחנו מקבלים 70 שקלים לחודש, שזה עניין בפני עצמו שאנחנו צריכים לדבר עליו.

<יאיר דוד: זה אפילו לא מכסה את האוטובוס של העובד הסוציאלי למקום המגורים.

<יאיר דוד: אגב, הסכומים האלה לא עודכנו משנת 2005.

<נעה בן שבת: קבועים בנוהל של משרד הפנים.

<יאיר דוד: נכון.

<יאיר דוד: לא עודכנו משנת 2005.

<יאיר דוד: לחמנייה בסופר – המחיר שלה עלה.

<יאיר דוד: אנחנו את ה-70 שקלים - - -

אלי אלאלוף: אנחנו לא אוכלים לחמניות, רק - - -

<יאיר דוד: לחם שחור אדוני.

<יאיר דוד: לחם שחור עודכן.

<יאיר דוד: אנחנו את ה-70 שקלים האלה לא רק שלא עדכנו, הורידו לנו גם את המע"מ שהיינו מוסמכים פעם לגבות.

<יאיר דוד: גם את זה כבר אסור לנו, אבל עוד פעם, אנחנו מלאים ואנחנו באנו לפה היום דווקא בגלל שאנחנו שבעי רצון מהתהליך - - -

אלי אלאלוף: וזה שאני רגוע זה גם טוב.

<יאיר דוד: אני מכיר.

<יאיר דוד: יש דיונים יותר סוערים פה.

<יאיר דוד: אני רק אומר, באנו לפה היום ואנחנו מעריכים מאד את העמדה של המדינה, שבסופו של דבר, אחרי שהגשנו את הבג"ץ, בהגינות ואני חושב שבצורה ראויה לשבח - - -

אלי אלאלוף: אני רוצה לשאול שאלה מחוץ לתחום.

אלי אלאלוף: אם תגיד שהיא מחוץ לתחום לא נורא, אבל תענה.

אלי אלאלוף: העובד הזר הזה, הוא משלם למישהו כדי לבוא לעבוד פה?

<יאיר דוד: אדוני, אני אצטט משהו שאמרה חברת הכנסת, השרה מירי רגב, בעניין אחר שדומה בנושא של הבניין.

אלי אלאלוף: בנושא האומנות של העובדים הזרים?

<יאיר דוד: לא, בנושא הבניין, שרצו לסגור את השמיים כי אמרו שגובים בסין עמלות מעובדי הבניין.

<יאיר דוד: אני חושב שהיה גם דיון אצל אדוני באיזו שהיא - - -

אלי אלאלוף: יכול להיות.

<יאיר דוד: כשיש עבריינים על הכביש – לא סוגרים את הכביש.

<יאיר דוד: צריך להעניש אותם.

<יאיר דוד: ואני אומר את זה פה בשם העמותה הזאת ובשם הנציגים שיושבים פה היום.

<יאיר דוד: מי שפועל בניגוד לחוק, שמדינת ישראל תעניש אותו בחומרת הדין.

<יאיר דוד: ומי שעושה דברים - - -

אלי אלאלוף: קיבלתי תשובה שכן?

<יאיר דוד: שלא.

<יאיר דוד: אבל אם מישהו חושב שיש פה איזו שהיא התנהלות לא תקינה, בגלל זה לא-.

<יאיר דוד: וזו הייתה הטענה שלנו לבג"ץ.

<יאיר דוד: סגרתם את הכביש.

אלי אלאלוף: וגם בחוץ לארץ לדעתכם הם לא משלמים לכל מיני מאכרים?

<יאיר דוד: אני לא מכיר את החוקים במדינות אחרות.

<יאיר דוד: אני רק יודע שהיום - - -

אלי אלאלוף: לא, זה לא עניין של חוק.

אלי אלאלוף: אם זה היה לפי חוק זה היה ברור, אבל זה לא לפי חוק.

אלי אלאלוף: עבריינים לא עובדים לפי חוק.

<קריאה: אנחנו יודעים שכן.

<יאיר דוד: החוק במדינת ישראל אוסר את זה.

<יאיר דוד: אני יודע שיש מדינות שהחוק אינו אוסר את זה.

אלי אלאלוף: איך אתה מקבל מישהו שבא לעבוד?

אלי אלאלוף: אתה מבקש ממישהו תשלח לי עובד, 1.80 מטר, שיטפל ב - - -

<יאיר דוד: אז אני אסביר.

<יאיר דוד: אז ראשית יש היום אמצעים טכנולוגיים.

<יאיר דוד: שנית, ישנם היום מנגנוני פיקוח - יושבת פה נציגת משרד החוץ, היא תוכל לאשר את דברי.

<יאיר דוד: במדינות שמהן בעיקר מביאים את העובדים הסיעודיים, במדינות ממזרח כמו הפיליפינים, כמו סרילנקה או מקומות אחרים, היום יש מערך בתוך השגרירויות של פיקוח ובקרה והזמנה לראיונות עבודה של אותם עובדים, לפני שמאשרים את הגעתם לארץ.

אלי אלאלוף: מי מראיין אותם, נציגי משרד החוץ?

<נעה בן שבת: בפיליפינים יש כזה מערך?

<יאיר דוד: כן, בוודאי.

<אורטל אלבז: סליחה, אתם עושים קצת מישמש מהדבר הזה.

אלי אלאלוף: שם ותפקיד ברשותך.

<אורטל אלבז: אורטל אלבז ממשרד החוץ.

אלי אלאלוף: או, אלבז זה חשוב.

אלי אלאלוף: זה אמא שלי.

<אורטל אלבז: אני מהאגף הקונסולארי.

<אורטל אלבז: אני לא עורכת דין, אבל אני יכולה לענות ולומר שעדיין לא נחתמו הסכמים בילטראליים בענף הסיעוד.

<אורטל אלבז: אנחנו עובדים במסגרת פיילוט - - -

<נעה בן שבת: עם הפיליפינים?

<אורטל אלבז: שהבאנו מנפאל וכרגע אנחנו במגעים מאד מתקדמים גם עם סרילנקה.

<אורטל אלבז: המטרה של הפיילוט הזה ושל ה- - -

אלי אלאלוף: אבל לרוב באים מהפיליפינים.

<אורטל אלבז: למנוע את הבעיה של דמי התיווך.

אלי אלאלוף: גברת אלבז, הרוב מגיעים מהפיליפינים.

אלי אלאלוף: איך אנחנו מתמודדים?

<אורטל אלבז: סליחה, מה השאלה?

<אורטל אלבז: רוב הנשים באות מהפיליפינים, לא?

<אורטל אלבז: לא.

<קריאה: לא, לא.

<קריאה: זה כן, זה כן, פשוט מאד - - -

<נעה בן שבת: רגע, אולי אפשר לתת לה לענות.

<אורטל אלבז: יש ביקוש מאד גדול לעובדות מהפיליפינים.

<אורטל אלבז: הן ידועות כעובדות מאד מסורות ואמינות, אבל לא רובם מגיעים מהפיליפינים.

<אורטל אלבז: מגיעים גם ממולדובה, מסרילנקה, מהודו, אבל אנחנו גם במגעים מתקדמים מול הפיליפינים, להתחיל איתם פיילוט בענף הסיעוד.

<קריאה: ומתבצעים ראיונות.

<אורטל אלבז: כל המטרה של המנגנון הזה - - -

אלי אלאלוף: אז מה משרד החוץ עושה להם?

אלי אלאלוף: הנציגות שלכם, הקונסוליה.

<אורטל אלבז: תראה, הקונסול בתפקיד שלו לא יכול להיות גורם מקצועי, מוסמך, כדי לסנן וכדי לקבוע באופן חד משמעי ומקצועי אם עובד בענף הסיעוד הוא מוכשר לעבוד - - -

אלי אלאלוף: לא, את זה לא מבקשים ממנו.

אלי אלאלוף: לא היינו מבקשים ממנו.

<אורטל אלבז: אבל - - -

אלי אלאלוף: מה התפקיד של הקונסוליה מבחינת הנושאים האלה?

<אורטל אלבז: הקונסול – כשמביאים עובדים זרים שלא במסגרת הסכם, מה שקורה כיום, אנחנו מנסים למזער את המצבים שבהם באמת אנחנו מגייסים עובדים, גם כדי לוודא שהם לא משלמים דמי תיווך, אבל אנחנו גם מוודאים, עד כמה שניתן, הם באמת מוכשרים לעסוק בענף הסיעוד, עברו איזו שהיא הכשרה מוקדמת במדינת המולדת שלהם.

<אורטל אלבז: התפקיד של הקונסול הוא לבדוק את אותם מסמכים שאותה חברת כוח אדם מגישה וגם שותפה לתהליך הגיוס.

<יאיר דוד: אימות זהות.

<אורטל אלבז: לאמת את המסמכים האלה, לראות שהם לא מזויפים.

<אורטל אלבז: אנחנו יודעים שיש לנו בעיה מאד קשה עם סרילנקה.

אלי אלאלוף: ואז הנציגות שלנו בחו"ל שולחת את החומר למי פה?

<אורטל אלבז: לא, חברת כוח האדם בארץ היא מול חברת כוח האדם הפרטית – בוא ניקח דוגמא בסרילנקה – מאתרת עובד, הם מאתרים את העובד הזה וחברת כוח האדם המקומית אמורה להעביר את כל המסמכים הרלבנטיים - - -

אלי אלאלוף: כולל של השגרירות.

<אורטל אלבז: לשגרירות.

<אורטל אלבז: הקונסול מתפקידו לבדוק את המסמכים האלה, לבדוק שהם מאומתים, שהם לא מזויפים.

<אורטל אלבז: אני יכולה לספר שבסרלינקה יש לנו בעיה חמורה מאד של מסמכים מזויפים, גניבת זהויות וזה תיק כבד שהקונסול מטפל בו, אבל אנחנו עושים את זה.

אלי אלאלוף: אז שוב אני חוזר, אני מנסה לעקוב.

אלי אלאלוף: מהארץ יש בקשה תשלחו לנו 10 עובדים.

<אורטל אלבז: כן.

אלי אלאלוף: זה מגיע ל - - -

<יאיר דוד: זה לא עובד ככה אדוני.

אלי אלאלוף: אז תסבירו לי.

אלי אלאלוף: אני רוצה להבין.

אלי אלאלוף: לצערי במשפחה אנחנו העסקנו חמישה עובדים, כמו שאומרים אצלנו בז'רגון – מאיפה הפיליפינית שלך.

אלי אלאלוף: מנפאל?

<אורטל אלבז: אני אסביר איך זה מתנהל וגם איפה נקודות החולשה.

אלי אלאלוף: אז בואי תסבירי לנו את המסלול כולו.

אלי אלאלוף: אני צריך פיליפינית.

<אורטל אלבז: חברת כוח אדם פרטית - - -

אלי אלאלוף: אני אזרח, אני צריך עובדת סיעוד.

אלי אלאלוף: מה אני עושה?

<יאיר דוד: אתה פונה לאחת החברות המורשות, אחת מהלשכות הללו ומבקש ואומר יש לי מצב רפואי כזה וכזה, קיבלתי אישור.

<יאיר דוד: אתה צריך לקבל אישור מקדמי.

אלי אלאלוף: כן, אחרי שגמרתי.

<יאיר דוד: קיבלת את האישור פה אצל הרשויות, אתה פונה לאחת החברות הללו ואומר להן אני זקוק לעובדת.

<יאיר דוד: החברה הזאת מאתרת עובדת שמתאימה לצרכים הבסיסיים שאתה מצהיר - - -

אלי אלאלוף: מישהי נוסעת מפה?

<יאיר דוד: או מפה, או מחו"ל.

<יאיר דוד: יש גם היום באמצעים טכנולוגיים, בשיחות סקייפ למיניהן וכו'.

אלי אלאלוף: אז היא מתקשרת לחו"ל.

<יאיר דוד: מתקשרים לחו"ל, מאתרים עובדת ספציפית, בודקים - - -

<קריאה: אנחנו עובדים מול חברות כוח אדם - - -

<יאיר דוד: חברות כוח אדם מקומיות.

אלי אלאלוף: יש לכם כבר - - - איתם.

<יאיר דוד: ברור.

<יאיר דוד: אחרי שאנחנו חושבים שאיתרנו את העובדת המתאימה או את העובד המתאים, כמובן, אנחנו לא יכולים להודיע למשפחה ולא יכולים להציג אותו למשפחה, לפני שאותו עובד עובר את אותו ראיון.

<יאיר דוד: קראה לזה הגברת ממשרד החוץ ביקורת או בקרה מסוימת.

אלי אלאלוף: הגברת אלבז, תזכור את השם.

<יאיר דוד: אלבז, סליחה.

<יאיר דוד: אותה בקרה במדינות שאנחנו הזכרנו קודם.

<יאיר דוד: יש, היום לפחות יש החמרה ואנחנו מעודדים אותה באופן עקרוני, מצד משרד החוץ.

<יאיר דוד: הם בודקים את כל הכשירויות, כולל גם את המסמכים, כולל גם הדרכות ועוד כל מיני דברים אחרים.

<יאיר דוד: למעשה אנחנו לא יכולים להציג לפי הנוהל את העובדת למשפחה או לאשר אותה, לפני שקיבלנו את ההכשר של הקונסול במדינת המוצא.

<אורטל אלבז: אני רק רוצה לחדד כאן נקודה מסוימת.

<אורטל אלבז: ישנם המון מקרים שאנחנו מקבלים בנציגות הברקה ממשרד הפנים שעובד מסוים מקושר כבר למשפחה מסוימת, וכשהקונסול בודק את הכשירות של אותו עובד על פי כל הקריטריונים, הרבה פעמים הוא פוסל את הבקשה.

<אורטל אלבז: זה גורם לעוגמת נפש מאד גדולה למשפחה שכבר ממתינה וכבר חושבת - - -

אלי אלאלוף: הוא לא פוסל אותה כי הם בקשר, אלא כי היא לא מתאימה.

<אורטל אלבז: היא לא מתאימה.

<קריאה: כי הוא חושב שהיא לא מתאימה.

<אורטל אלבז: היא לא מתאימה.

<קריאה: הוא חושב, הוא חושב.

<אורטל אלבז: או שמקושרים אליה מסמכים מזויפים.

אלי אלאלוף: בשביל זה מבקשים ממנו לעשות את זה.

<קריאה: יש לו חשד.

אלי אלאלוף: כן.

אלי אלאלוף: אז ברגע שהיא גמרה את התהליך ומשרד החוץ אישר אותה - - -

<יאיר דוד: הוא מאשר אותה, אנחנו מודיעים למשפחה מצאנו מועמדת או מועמד שמתאימים, ואז מתחיל התהליך.

אלי אלאלוף: אתם מראים תמונה?

<יאיר דוד: או תמונה, ראיון סקייפ, יש ראיון סקייפ.

<יאיר דוד: היום אפשר לראות, להתרשם.

אלי אלאלוף: - - - אני יכול להבין אותה.

אלי אלאלוף: סקייפ, אני-.

אלי אלאלוף: ואז?

<יאיר דוד: ואז המשפחה מאשרת את זה, אנחנו מאשרים.

<יאיר דוד: זאת אומרת יש סוג של מפגש רצונות, של התאמה בין המשפחה לבין העובד.

אלי אלאלוף: זה לא רצונות.

אלי אלאלוף: הם לא מדברות עברית והם לא מדברים - - -

<יאיר דוד: אלף זה מדויק.

<יאיר דוד: גם המשפחות יודעות היום ומדברות גם אנגלית.

<יאיר דוד: בפיליפינים למשל מדברים אנגלית.

<אורטל אלבז: לא, רגע, סליחה שאני קוטעת אותך.

<אורטל אלבז: אני רוצה לספר לך, כשאני הייתי קונסול בבובאי, אני קיבלתתי על שולחני מספר בקשות מאיזו שהיא חברת כוח אדם שטענה שהיא העבירה הכשרה לעובדים הודים בתחום הסיעוד - - -

<קריאה: מקומית או ישראלית?

<אורטל אלבז: כן, מקומית, שמקושרת עם חברת כוח אדם פרטית בארץ, לצורך העניין.

<אורטל אלבז: אני עשיתי בדיקה.

<אורטל אלבז: כשאני אומרת שאני עושה בדיקה, אני יצאתי לשטח.

<אורטל אלבז: אני יצאתי לשטח.

<אורטל אלבז: אני נסעתי 5 שעות כדי להגיע לאותו אזור לפי הכתובת שהייתה כתובה בתעודת ההכשרה שהגישו לי בנציגות, והגעתי לבניין מגורים - - -

<קריאה: שלא קיים.

<אורטל אלבז: פתחה לי אישה, לא הכשרה, לא סיעוד ולא - - -

<קריאה: יש תופעות כאלה - - -

<אורטל אלבז: זה לא היסטורי, זה קורה גם היום.

<קריאה: זה לא קיים.

<יאיר דוד: אבל יש היום מרכזי הכשרה מורשים, אתם משפרים את זה ואנחנו בעד.

<יאיר דוד: הרי בסופו של דבר זה תופעות של עולם שלישי - - -

<אורטל אלבז: אדוני, זה עדיין קורה בסרילנקה.

<יאיר דוד: בסדר, אבל אתם מקושרים עם סרילנקה - - -

<קריאה: למה את מפילה את זה עלינו?

<קריאה: האחריות היא לא של החברות.

<אורטל אלבז: סליחה, סליחה - - -

אלי אלאלוף: לא, לא, אני רואה ש - - -

<אורטל אלבז: אדוני רוצה לשמוע את תמונת המצב, אני מחדדת אותה.

אלי אלאלוף: לא, לא, גברת אלבז.

אלי אלאלוף: אני רוצה להגן עלייך.

אלי אלאלוף: יש לי בקשה, כל אחד ידבר כשיקבל האישור לעשות זאת.

<אורטל אלבז: לא, אדוני פשוט שואל, אז אני רוצה לחדד בפניו את העובדות ואת המציאות בשטח, שהיא לא פשוטה והיא מאד מורכבת.

<אורטל אלבז: כי אותה משפחה, שכבר קיבלתי בנוגע אליה הברקה ואני אחר כך הייתי צריכה לבטל את אותה הברקה, את אותו אישור, מחכה עכשיו עוד פעם חודש שלם לאותו תהליך של גיוס עובד חדש ועד שמגישים את המסמכים ועד שמוודאים ועד שהקונסול עוד פעם מוודא שאינו מתאים.

<אורטל אלבז: יש פה תהליך שהוא לא פשוט.

<אורטל אלבז: אני לא באה פה בהאשמות לשום גורם כל שהוא, אני רק מציינת עובדות.

אלי אלאלוף: ואז מי שסובל זה המשפחה.

<אורטל אלבז: המשפחה היא זאת שסובלת.

<אורטל אלבז: משרד החוץ מנסה בכל הכוח ועם כל המנגנונים שיש ברשותנו, והם די מוגבלים, עדיין הקונסול הוא לא פונקציה מקצועית, שיכולה לקבוע אם עובד מוכשר בתחום הסיעוד או לא מוכשר בתחום הסיעוד.

<אורטל אלבז: זה ענף שהוא מאד ייחודי וצריכים מאד לבדוק - - -

אלי אלאלוף: אוקיי, זה ברור.

<יאיר דוד: אולי משרד החוץ ישקול להכניס לקורס צוערים הכשרה בעבודה סוציאלית.

<יאיר דוד: אני רוצה לומר רגע עוד משפט באותו הקשר.

אלי אלאלוף: כן, אתם רוצים לסיים?

<יאיר דוד: עוד משפט ברשות אדוני.

אלי אלאלוף: כן, בבקשה.

<יאיר דוד: ראשית, היא מתארת תופעות שכנראה קיימות.

<יאיר דוד: אנחנו לא יכולים לתקן את העולם, בקושי את עצמנו ואנחנו משתדלים לעשות - - -

אלי אלאלוף: כמה עובדים סיעודיים בערך יש בארץ?

<יאיר דוד: כ-50,000 אם אני לא טועה.

אלי אלאלוף: לא, כמה מהם - - -

<אורטל אלבז: 45,000.

אלי אלאלוף: כמה אתם מוצאים פנויים שיכולים ל - - -

<יאיר דוד: אדוני, זו בדיוק הבעיה.

<יאיר דוד: קשה לנו לדעת, כי הוועדה ההומניטארית - - -

<ירון בן גרא: פחות מ-3%.

<קריאה: לפי אחוזי ההשמה של הלשכות - --

<ירון בן גרא: רוב הפעילות לא מתבצעת על ידי הבאת עובדים מחו"ל.

<ירון בן גרא: רוב הפעילות מתבצעת פה בתוך הארץ.

<ירון בן גרא: האחוז שמגיע מחו"ל הוא זניח לעומת ההשמות והפעילות שמתבצעת פה בישראל.

<נעה בן שבת: אתה אומר מצד אחד ששלושה אחוז מהעובדים שנמצאים - - -

<ירון בן גרא: פחות משלושה אחוזים.

<נעה בן שבת: שלושה אחוז שנמצאים פה בארץ ורוב ההשמות מצד אחד נעשות-.

<נעה בן שבת: אני לא מבינה מה אתה אומר.

אלי אלאלוף: סליחה, לא אמרת את שמך.

<ירון בן גרא: שמי ירון, אני מעמותת אחיעוז.

אלי אלאלוף: ירון מה?

<ירון בן גרא: ירון בן גרא.

אלי אלאלוף: הכי חשוב זה שם המשפחה.

אלי אלאלוף: ירון יש מיליונים.

<ירון בן גרא: יש פחות משלושה אחוז שהוא מאגר פנוי של עובדים בישראל.

<ירון בן גרא: אנחנו משתמשים במאגרים האלה.

<ירון בן גרא: יש יותר עובדים - - -

אלי אלאלוף: מה הפונקציה שלך?

<ירון בן גרא: אני מנהל של חברה כזאת, של תאגיד כזה.

אלי אלאלוף: ששמה?

<ירון בן גרא: יד ביד.

<ירון בן גרא: חברה שיש לה פעילות של המון שנים.

<ירון בן גרא: חברה שאני בעצמי ארגנתי בחו"ל אלפים של עובדים ופעם ראשונה שאני פגשתי - - -

אלי אלאלוף: הצטרפה אלינו חברת הכנסת נורית קורן.

נורית קורן: תודה.

אלי אלאלוף: היא לא ישנה בלילה.

<ירון בן גרא: פעם ראשונה שגם הצגתי בהודו את תכנית ההכשרה הראשונה אולי - - - שנפתחה שם.

<ירון בן גרא: אני חושב שזה היה גם עם הגברת אורטל אלבז, אולי זה היה בנוכחותה, אולי הקודמת שלה בתפקיד.

<ירון בן גרא: כלומר את ההיסטוריה אני מכיר ואני גם מכיר את המצב המקומי.

אלי אלאלוף: אוקיי, בואו נעבור בבקשה לתקנון.

<ירון בן גרא: רגע, רק שנייה אדוני, עוד דבר אחד קטן.

<ירון בן גרא: אני עכשיו בן של מישהי שתצטרך עזרה סיעודית וגם יש לי ילדים שאני רוצה שיעשו כיבוד הורים וגם יכבדו אותי בזקנתי.

<ירון בן גרא: אני רוצה להביא מצוקה אחרת.

<ירון בן גרא: אני שם בצד עכשיו האם יש תקנות, אין תקנות.

<ירון בן גרא: צריך לחדש, או לא צריך לחדש.

<ירון בן גרא: אנחנו לשכה שמתקיימת על תקציב.

<ירון בן גרא: התקנה הזאת זה חלק מתקציב שהוא ניתן לנו לקיום שלנו.

<ירון בן גרא: אנחנו אמורים למלא מטלות.

<ירון בן גרא: המצב המצער היום, שאנחנו לא עומדים במטלות שלנו, ואני אסביר.

<ירון בן גרא: אני צריך לעשות היום שני ביקורים סוציאליים למשפחות.

<ירון בן גרא: אנחנו מעסיקים - - -

אלי אלאלוף: שני ביקורים במה?

<ירון בן גרא: סוציאליים בשנה.

<ירון בן גרא: בשנה הראשונה זה ארבעה ביקורים.

<ירון בן גרא: לכל הדעות, גם לדעתנו, זה לא מספיק.

<ירון בן גרא: זה משהו שצריך להשתנות ולהשתפר.

<ירון בן גרא: המצב המצער הוא היום שאני עוסק בזוטות.

<ירון בן גרא: מה הכוונה?

<ירון בן גרא: יש לנו אמהות שרוצות להתאבד ולקפוץ מהחלון, יש לנו עובדים שמכים אותם, יש צורך באנו יום יום, שעה שעה, וזה לא עבודה משמונה עד חמש, זו עבודה של 24 שעות, שישה ימים בשבוע, אם לא שבעה לפעמים.

<נעה בן שבת: רוב האנשים שלכם לא מקבלים גמלת סיעוד?

<נעה בן שבת: זאת אומרת אין חברות סיעוד ברקע?

<ירון בן גרא: יש חברות סיעוד ברגע, אבל הביקור של חברת הסיעוד הוא ביקור של צ'ק שעושים – יש עובד בבית, הביטוח הלאומי ישלם.

<ירון בן גרא: העובד הזר סר למרותנו.

<ירון בן גרא: אנחנו המנהלים שלו, אנחנו מתנהלים מולו, אנחנו מעבירים עליו ביקורת.

<ירון בן גרא: הביקור שלנו זה ביקור שאורך זמן רב.

<ירון בן גרא: זה ביקור לבדוק - - -

אלי אלאלוף: אבל אתה עושה שני ביקורים בשנה.

<ירון בן גרא: רגע, רגע, אדוני, אני מגיע לזה.

אלי אלאלוף: אל תגיד לי רגע, אני יושב הראש - - -

<ירון בן גרא: סליחה אדוני יושב הראש.

<ירון בן גרא: אני מגיע לזה.

אלי אלאלוף: לא, אז כשאני ארצה להפסיק אותך, אתה מפסיק.

<ירון בן גרא: אפשר להמשיך?

אלי אלאלוף: לא.

אלי אלאלוף: אני רוצה לשאול אותך שאלה.

אלי אלאלוף: יש לך 840 שקלים בשנה לשני ביקורים.

<יאיר דוד: כולל מע"מ.

אלי אלאלוף: בסדר, כולל מע"מ.

אלי אלאלוף: זאת אומרת 400 שקלים ממוצע לביקור של כמה שעות?

<ירון בן גרא: שני הביקורים מסתכמים אולי בשעתיים.

<ירון בן גרא: שעה ושעה.

אלי אלאלוף: אוקיי.

אלי אלאלוף: אז זה פרופסור באוניברסיטה, כולל ותק.

<יאיר דוד: אבל זה לא רק זה.

<ירון בן גרא: אם זה היה ככה זה היה מצוין.

<ירון בן גרא: הבעיה היא שיש לנו אדמיניסטרציה.

<ירון בן גרא: היום אנחנו אלה שנותנים את אשרות העבודה לעובדים.

<ירון בן גרא: מה שפעם היו עומדים בתור ימים שלמים, אז משרד הפנים פינה לעצמו מחלקות שלמות והעביר את כל האחריות אלינו.

<ירון בן גרא: יש לנו פקידות שנותנת אשרות, יש לנו חתימות הסכמים, יש לנו עורכי דין שאנחנו מעסיקים.

אלי אלאלוף: זה לא כלול ב-2,000 שקלים טיפול ראשוני?

<ירון בן גרא: בוודאי שלא.

<ירון בן גרא: הטיפול הראשוני הוא כשלעצמו.

<ירון בן גרא: מציאת עובד היום, היום איתור של עובד, צריכים לעבוד על איתור של עובד ראוי לפחות 3-4 שעות כדי למצוא.

<ירון בן גרא: והעלות של משרד זה לפחות 250 שקלים לשעה, כאשר במקרה הטוב, אם המשפחה מחליפה אולי מטפל, אז אין לנו עמלה יותר.

<ירון בן גרא: לעניין ה-70 שקלים שנכנסים כביכול בתוך איזה שהוא רווח, מה שהוא לא רווח, הוא כיסוי הוצאות, אני רוצה לספר לכם שיש מקרים מצערים שהעובד הסוציאלי פונה אלי ואומר לי יש פה מקרה חירום.

<ירון בן גרא: אני צריך לבדוק מה הוא שילם, אם צריך ביקור, אם אני יכול לעמוד בביקור.

<ירון בן גרא: זה דבר מתוקן?

אלי אלאלוף: אם תיקח תלונות של אנשים ששילמו סכומי עתק עד 15,000 דולר בשנה.

<ירון בן גרא: אני לא שמעתי אף אחד ששילם 15,000 דולר.

<קריאה: לא 15,000 דולר, אתה יודע מה, בוא נלך על 3,000 דולר או 2,000 דולר או 1,000 דולר.

<קריאה: היום הגיע מצב שבו אסור לגבות תשלום.

<ירון בן גרא: אוקיי, אני רוצה להבהיר מציאות מסוימת.

<ירון בן גרא: אנחנו כל הזמן שומעים את זה ואומרים לשלם והמבקר משלם וכנראה שמסתמכים על איזה שהן אמרות או תצהירים, או לא משנה אם זה תצהיר בשבוע או לא בשבועה של עובדים.

<ירון בן גרא: אנחנו לא יכולים להיות אחראים על מה קורה במדינות המוצא.

<ירון בן גרא: במדינות המוצא נכון, יש תרבות של מאכרים.

<ירון בן גרא: זאת אומרת שאם אתה רוצה להגיע לתקן את האוטו שלך באיזה מוסך, אז אתה צריך לעבור בכפר שלך דרך חמישה אנשים שאומרים לך - - -

אלי אלאלוף: לא, לא בסכומים שדיברנו עליהם פה.

אלי אלאלוף: מבקר המדינה מדבר על פה.

<נעה בן שבת: אדוני, ברשותך, אני רוצה לשאול.

<נעה בן שבת: יש משהו שלא כל כך ברור לי על הסיפור הזה שאתם לא אחראים.

<נעה בן שבת: יש לכם - - -

<ירון בן גרא: אנחנו לא מסוגלים לפקח, לא להיות אחראים.

<ירון בן גרא: להיות אחראים כן.

<נעה בן שבת: סליחה שנייה, מכוח החוק, חוק שירות התעסוקה כן קובע כל מיני הוראות לגבי ההתקשרות שלכם עם לשכה זרה.

<ירון בן גרא: נכון.

<נעה בן שבת: לשכה זרה שגובה תשלומים העולים על התשלום החוזי, אתם אמורים להפסיק את ההתקשרות איתה.

<ירון בן גרא: נכון.

<נעה בן שבת: אני רוצה לדעת האם אתם עושים את המוטל עליכם.

<ירון בן גרא: כשמגיע עובד - - -

<נעה בן שבת: אתם לא יכולים בוא ולהגיד אנחנו - - -

<ירון בן גרא: רגע, רגע, אנחנו לא בורחים מאחריות.

<ירון בן גרא: רק שנייה, אנחנו לא בורחים מאחריות.

אלי אלאלוף: לא ירון, יש לך סגנון שעוד לא מקובל פה בוועדה.

<ירון בן גרא: סליחה?

אלי אלאלוף: לוועדה יש סגנון אחר.

אלי אלאלוף: אל תגיד ליועצת המשפטית ולאף אחד רגע, רגע.

אלי אלאלוף: תוריד את זה מהלקסיקון האישי שלך.

<ירון בן גרא: קיבלתי.

אלי אלאלוף: שתיים, תאפשר לגמור את המשפטים לפני שאתה תקבל את רשות הדיבור.

<ירון בן גרא: מקובל.

אלי אלאלוף: כי אתה לא חייב לענות.

אלי אלאלוף: עכשיו אתה רוצה להשלים?

<יאיר דוד: ברשות אדוני אני אולי אשיב, כי זו שאלה שיש לה אספקט משפטי.

אלי אלאלוף: כן, בבקשה.

<יאיר דוד: אני אשיב.

<יאיר דוד: ראשית, אין ויכוח שמה שכתוב ומה שאנחנו מחויבים אנחנו צריכים לקיים ולמלא כפי שאמרתי קודם ומי שלא עושה את זה, צריך למצות איתו את הדין.

<יאיר דוד: אני יכול להרגיע את כולכם, האכיפה מתבצעת.

<יאיר דוד: אני באופן אישי מעורב בהליכי אכיפה מנהליים ואחרים, שכרוכים אפילו בהוצאת לשכות כאלה מהחוק.

<יאיר דוד: אבל אני רוצה להשיב בעניין של מה ששאלת.

<נעה בן שבת: מה לגבי - - -

<יאיר דוד: יש חובה להתקשר בהסכם שיש בו איסור מפורש לפעול בניגוד לתקנות.

<יאיר דוד: ואני חוזר ואומר שוב פעם, אם יש מקרה, כל מקרה צריך להיות מטופל והאכיפה צריכה להיות מוגברת ואנחנו בעדה, כי אנחנו חושבים שהלשכות שרוצות לעבוד בהתאם לחוק ולפי הספר, יהנו מאכיפה כזאת וזה התפקיד של הרגולטור.

<יאיר דוד: אנחנו פועלים, מדווחים, עונים על שאלות ופועלים בדיוק בהתאם לחוק.

<יאיר דוד: הדבר היחיד שבגינו היום אנחנו באנו לפה, זה לצעוק ולומר לכם – מה שהקצתם לנו – והרי אנחנו לא יכולים לעסוק בשום דבר אחר.

<יאיר דוד: אני רוצה להזכיר לכולם, החברות האלה, יש איסור, הגבילו את העיסוק שלהן אך ורק לתחום הזה.

<יאיר דוד: הוא לא יכול מחר לרצות לעשות דברים אחרים.

<יאיר דוד: זה סול פפרפס קומפיני, שזה תנאי הסף של החברה הזאת בכלל לפעול.

<יאיר דוד: זה מה שהמדינה הגדירה לה.

<יאיר דוד: ולכן כל השאלות שנשאלו פה כרגע הן רלבנטיות, נכונות וכששאלת אותי מה הכלי שאנחנו עושים, אנחנו מחויבים להתקשר עם הלשכה הזרה בהסכם שחל שם איסור.

<יאיר דוד: את שואלת אותי אם יש לנו דרך לאכוף את זה – אין לנו שום יכולת בחוץ לארץ.

<יאיר דוד: זה אולי משרד החוץ יכול לעשות במסגרת המגעים - - -

<נעה בן שבת: יש לכם דרך לבטל הסכם - - -

<יאיר דוד: ויותר מזה, אם זה מגיע לפתחנו.

<יאיר דוד: אבל אני רוצה להגיע עוד משהו שרציתי לומר קודם, ברשות יושב ראש הוועדה והחברים הנכבדים האחרים.

<יאיר דוד: היום גם מרכזי ההכשרה, מה שאמרה פה הגברת אלבז, שהיא גילתה שדווח על מקום שלא היה.

<יאיר דוד: ראשית כמו שאמרנו זו תופעה פסולה ואם יש למשרד החוץ היום את המשאבים לעשות את הבדיקה הזאת, זה מבורך מבחינתנו, אבל היום למשל מרכזי ההכשרה אמורים לקבל את אישורה של הקונסוליה.

<יאיר דוד: זאת אומרת אני לא יכול להגיד לך היום, להמציא, להצביע על מקום מסוים שלא קיים בכלל.

<יאיר דוד: המקום שאני אצביע עליו צריך לקבל אישור בדיעבד.

<יאיר דוד: סליחה, לא בדיעבד אלא מראש, על ידי הקונסוליה.

<יאיר דוד: להגיד לכם שאנחנו סגורים במאת האחוזים?

<יאיר דוד: לא אגיד לכם, כי אין דבר שהוא סגור במאת האחוזים, אבל הפיקוח והבקרה הם כאלה והאיזונים שאמורים להיעשות גם על ידי המדינה, הרגולטור, הם כאלה שכרגע הם מגבילים אותנו ברמה כזאת שיש לנו קושי לפעול.

<יאיר דוד: וכשאתם שואלים אותנו איך חייתם מ-2010 – זו שאלה כואבת ביותר.

<יאיר דוד: אין לי תשובה.

<יאיר דוד: זו שאלה קשה מאד וזה מה שצעקנו בבג"ץ.

<יאיר דוד: אני חוזר עוד פעם, המדינה בהגינותה במקרה הזה באה ואמרה נכון, היינו צריכים לחדש.

<יאיר דוד: לא יכול להיות שבגלל שיש מחלוקת על כמה או על הצמדה או על האם צריך להוסיף או להוריד, פשוט לא מחדשים את ההוראה הזאת וזה מה שקרה בפועל.

<יאיר דוד: ונשיאת בית המשפט אמרה את דבריה בעניין.

אלי אלאלוף: אוקיי, תודה.

אלי אלאלוף: הגברת רצתה להגיד לנו משהו, כן.

<עידית ליבוביץ: עידית ליבוביץ מקו לעובד.

<עידית ליבוביץ: בואו נשים רגע את הדברים על השולחן.

<עידית ליבוביץ: לא סתם הדברים מופיעים בדו"ח מבקר המדינה כבר כל כך הרבה שנים.

<עידית ליבוביץ: אנחנו מראיינים למעלה מ-6,000 עובדים כל שנה.

<עידית ליבוביץ: זה נראה לי כמות די נכבדת שיכולה להצביע על איזו שהיא תמונה כללית.

<עידית ליבוביץ: 100% מהעובדים משלמים דמי תיווך.

<עידית ליבוביץ: לא אחד, לא שניים, לא לפעמים ולא בערך.

<עידית ליבוביץ: 100% מהעובדים.

<עידית ליבוביץ: זה אומר שכל העובדים שמגיעים דרך כל החברות, משלמים את הכסף.

אלי אלאלוף: למי הם משלמים?

<עידית ליבוביץ: מחציתם משלמים - - -

אלי אלאלוף: אני שואל למי.

<עידית ליבוביץ: זה מה שאני עונה.

<עידית ליבוביץ: מחציתם משלמים את הכסף כאן בארץ, בישראל - - -

<קריאה: למי?

<עידית ליבוביץ: תן לי לסיים את המשפט.

<עידית ליבוביץ: מחציתם משלמים את הכסף כאן בישראל אם דרך מתווכים שעובדים עם חברות כוח אדם ואם דרך חברות הלוואות.

<עידית ליבוביץ: היום יש כבר שיטה חדשה – מגיעים לפה, נוטלים הלוואה של 10,000 דולר, מעבירים לחברת כוח האדם ואז משלמים לחברת ההלוואה תשלום חודשי מתוך השכר.

אלי אלאלוף: עם ריבית דה-ריבית.

<עידית ליבוביץ: עם ריבית של 10% לפעמים.

<עידית ליבוביץ: עובדים נוטלים הלוואה של 10,000 דולר והם מחזירים 15,000 דולר לפעמים.

<עידית ליבוביץ: הסקר האחרון שעשינו, וזה דו"ח שהוצאנו לפני מספר חודשים, מראה שהממוצע היום עומד על 10,600 דולר תשלום דמי תיווך לכלל העובדים, לא לאחד או שניים ולא למדינות מסוימות.

אלי אלאלוף: תשלום פה?

<עידית ליבוביץ: תשלום, שוב, כמחצית משלמים רק בארץ וכמחצית משלמים חלק מהסכום בחו"ל וחלק מהסכום בישראל.

<עידית ליבוביץ: שוב, אני לא אומרת שום דבר שאין לי מסמכים.

<עידית ליבוביץ: יש לנו אישורים של העברות בנקאיות לחשבונות של מתווכים פה בישראל.

<עידית ליבוביץ: יש לנו תצלומים של הלוואות שהם נוטלים כאן בארץ מחברות הלוואות שמקשורות עם חברות כוח אדם.

<עידית ליבוביץ: יותר מזה, יש לנו וידאו של עובדות פה בישראל, נכנסות למשרדים של לשכות כוח אדם ונותנים את הכסף ביד למנהלת.

<עידית ליבוביץ: העברנו את זה כמובן לרשויות המוסמכות שמטפלות.

<עידית ליבוביץ: הדברים נמצאים בחקירה ואנחנו נמצאים בקשר ישיר עם רשויות האכיפה.

<עידית ליבוביץ: גם רשויות המס, מן הסתם, כי מדובר כאן בכסף שחור וגם לרשויות האכיפה – משרד הפנים – במסגרת הפיקוח שלו.

<עידית ליבוביץ: כמובן גם המשטרה, במסגרת המלחמה שלה על החוק לאיסור הלבנת הון.

<עידית ליבוביץ: כשמאה אחוז מהעובדים משלמים, זה אומר שמאה אחוז מהחברות מקבלות, כי כל העובדים מגיעים דרך החברות.

<עידית ליבוביץ: כבר בשנת 2010 – אני מדברת על לפני קרוב ל-7 שנים – היינו בדיון, בזמנו היה כצל'ה יושב ראש ועדת עובדים זרים והוא ישב ושאל את כל חברות כוח האדם – אם אתם כל הזמן אומרים שאין לכם כסף ושאתם לא גובים דמי תיווך, אז ממה אתם מתקיימים?

<עידית ליבוביץ: אתם פועלים לשם שמיים?

<עידית ליבוביץ: אתם כאן מתוך איזו תרומה לקהילה?

<עידית ליבוביץ: זה 100 חברות, זה לא חברה או שתיים.

<עידית ליבוביץ: זו כמות מאד גדולה של עובדים.

<עידית ליבוביץ: וכבר אז ישבו כל החברות ולא ענו.

<עידית ליבוביץ: וישבה גברת מקובר, שהייתה בזמנו המפקחת ביחידת הסמך ואמרה – אני יודעת, אני מעדות אישית שלי, כחלק מהמדינה הזאת, יודעת שחברות כוח האדם פה בישראל מקבלות לפחות 50% מהכסף שהעובדים הלאה משלמים.

<עידית ליבוביץ: ואני יודעת את זה מידיעה אישית, ממוסמכת, מתועדת.

<עידית ליבוביץ: זה היה לפני 10 שנים.

<עידית ליבוביץ: לפני 6 שנים, סליחה.

<עידית ליבוביץ: מהנתונים היום אנחנו יודעים שכבר מדובר על סכומים יותר גבוהים, שהכסף שמגיע לישראל הוא בין 70% ל-80% לפחות.

<עידית ליבוביץ: העובדים משלמים הון תועפות, ממשכנים את חייהם.

<עידית ליבוביץ: מה אנחנו עושים פה?

<עידית ליבוביץ: אנחנו מבקשים בעצם להלבין חלק מהכסף הזה?

<עידית ליבוביץ: אנחנו אומרים העובד משלם בכל מקרה 10,000 דולר, אז בואו תהפכו 4,000 שקלים מתוך ה-10,000 דולר האלה לחוקיים?

<עידית ליבוביץ: זה היינו הך בשביל העובד.

<עידית ליבוביץ: העובד ימשיך לשלם את אותם 10,000 דולר גם אם התקנות כאן יעברו וגם אם לא.

אלי אלאלוף: לפי הגופים המפקחים כמה תביעות יצאו בתחום הזה בשנה האחרונה?

<עידית ליבוביץ: אני יודעת על חקירות שמתנהלות.

<עידית ליבוביץ: אני יודעת שברשות המיסים מתנהלת כרגע חקירה כנגד שבע חברות וכנגד 15 מתווכים פרטיים שמקושרים חלקם לחברה אחת וחלקם לכמה חברות.

<עידית ליבוביץ: ברשות האוכלוסין, שריי בטח תדע להגיד.

<עידית ליבוביץ: אני מעבירה את המידע, אני לא יודעת - - -

<שריי גבאי-נוראיל: אנחנו העברנו את האינפורמציה למחלק הונאה והם גם פתחו שם בחקירה.

אלי אלאלוף: וכמה חקירות?

<שריי גבאי-נוראיל: למיטב ידיעתי חקירה אחת.

<שריי גבאי-נוראיל: אנחנו אישית הבאנו להם עדויות לגבי מתווך אחד שקשור ללשכה פרטית שאנחנו יודעים שהוא גובה חלק מאסיבי מהכסף.

<שריי גבאי-נוראיל: אני לא יודעת על דברים נוספים.

אלי אלאלוף: אתם לא חייבים לענות.

אלי אלאלוף: אתם מודעים לזה?

<קריאה: אל תענה.

<קריאה: תן לי לענות.

אלי אלאלוף: אתם לא מודעים לזה?

<יאיר דוד: אני חושב שמה שאמרה עורכת הדין שריי פה אומר הכל.

<יאיר דוד: יש חקירה אחת אדוני.

<יאיר דוד: אנחנו מדברים פה עכשיו על - - -

<עידית ליבוביץ: יש - - - משרד הפנים - - -

<יאיר דוד: שנייה, שנייה, אני לא מכיר כתב אישום ואני מעודד ואומר לכל מי שיושבים פה, לגורמי החקירה, עשו את עבודתכם, העמידו את כל מי שצריך להעמיד לדין.

<יאיר דוד: תגבירו ותעמיקו את החקירות שלכם.

<יאיר דוד: מי שפועל שלא כדין, שלא יעשה.

<יאיר דוד: אתם לא מבינים.

<יאיר דוד: שאולים אותנו איך אתם חיים, גובים או לא גובים.

<יאיר דוד: כשנותנים רשות לגבות סכום שהוא סביר ומאוזן, שבכל מדינות העולם המערביות זה סכום שמשארים אותו והוא מובן מאליו כי הוא חלק מהדבר הזה, זה יקטין את התופעה גם אם היא קיימת וגם אם היא לא קיימת.

<יאיר דוד: זאת אומרת זה כמו כשמעלים את מס ההכנסה לסכומים בלתי סבירים, יש יותר העלמות מס, באותו רציונאל.

<יאיר דוד: אם היום האנשים הצדיקים שיושבים ולא עושים את זה – ויש כאלה.

<יאיר דוד: תתארו לעצמכם שיש גם כמה שפועלים לפי חוק, עם כל הכבוד לאות הקלון ששמים פה על כולנו.

<יאיר דוד: שמענו חקירה אחרת.

<יאיר דוד: 10 שנים.

<עידית ליבוביץ: שלושה כתבי אישום שנה שעברה כנגד מתווכים.

<יאיר דוד: כן?

<יאיר דוד: מאה אחוז, מצוין, שלושה.

<יאיר דוד: אז אדוני מבין על מה אנחנו מדברים.

<יאיר דוד: 100 לשכות, מאות אלפי, עשרות אלפי עובדים ושלושה כתבי אישום.

<עידית ליבוביץ: שלושה שנה שעברה, ארבעה בשנה שקודם.

אלי אלאלוף: התפקיד של העמותה שלכם הוא גם לפקח?

<יאיר דוד: לא, אני אסביר מה היא העמותה שלנו.

<יאיר דוד: אדוני שאל קודם, אז לא נתתי תשובה מלאה, אני מבקש להשלים.

<יאיר דוד: העמותה היא עמותה שבעצם התאגדה במטרה לנסות ולהביא את הבעיות או את ההתנהלות באופן מרוכז מול הגורמים שאנחנו עובדים מולים.

<יאיר דוד: אין להם שום התנהלות כספית או אחרת.

<יאיר דוד: התקנון שלה זה בעצם לאחד את הדברים שמאחדים את ארגון המעסיקים ואת ארגון החברות האלה שפועלות היום לפי חוק שירות התעסוקה.

<יאיר דוד: אגב, אני רוצה לומר עוד משהו.

<יאיר דוד: מדברים פה על תקנות.

<יאיר דוד: הרי החוק, המחוקק הראשי, לא מחוקק המשנה, קבע ואנחנו רק מיישמים עכשיו את תקנות המשנה, שעמלה זה דבר שמותר וצריך, כי הוא חלק מהתהליך הזה.

<קריאה: שאפשר לקבוע.

<יאיר דוד: כן.

<יאיר דוד: לא, זאת אומרת זה לא משהו שאיזה שר הזוי החליט פעם שאולי צריך.

<יאיר דוד: כנסת ישראל החליטה שהדבר הזה הוא דבר שצריך להיבחן מעת לעת.

<נעה בן שבת: שניתן לקבוע אותו, הוא לא חייב לקבוע אותו.

<יאיר דוד: אני לא אומר, אבל הוא קבוע בחקיקה ראשית, נכון.

אלי אלאלוף: כמה מרוויח עובד כזה בממוצע, 800 דולר לחודש?

<יאיר דוד: אז אני אסביר.

<יאיר דוד: בעניין הזה אני אתן סקירה קצרצרה ברשות אדוני.

<יאיר דוד: הרי הנושא הזה גם נדון בבית המשפט העליון בנושא של האם חוק שעות עבודה מנוחה חל או לא חל עליהם, ואני חושב שזה אחד מפסקי הדין היחידים שיש להם גם אלמנט סוציאלי, שהוא לא בהכרח רק משפטי, של בית המשפט העליון.

<יאיר דוד: פסק דין יולנדה גלוטן קבע שבעצם אם אנחנו נחיל את חוק שעות עבודה ומנוחה על העובדים האלה, חלק גדול מאד מהאוכלוסייה לא יוכל להשתמש היום בעובדים הללו כשיצטרכו לשלם.

<יאיר דוד: כי לפעמים יש עבודה - - -

אלי אלאלוף: יש לי שאלה פשוטה.

אלי אלאלוף: איבדתי את הקשב.

אלי אלאלוף: מרוויחים 800 דולר?

<יאיר דוד: אז זו התשובה.

<יאיר דוד: אז התשובה היא שחוק שכר מינימום חל עליהם ובעצם לא החילו את חוק שעות עבודה - - -

אלי אלאלוף: זאת אומרת שזה 5,000 שקלים?

<קריאה: לא, פחות הניכויים המותרים זה 4,100, 4,200 שקלים.

אלי אלאלוף: 4,100 שקלים כפול 12, זה 50,000 קרוסו מודו בשנה.

אלי אלאלוף: אתם אומרים שיש כאלה שמשלמים לתיווך הזה עד 10,000 דולר.

<ירון בן גרא: הם אומרים את זה.

<ירון בן גרא: אנחנו לא מכירים את זה.

<ירון בן גרא: אנחנו מדברים על - - -

<עידית ליבוביץ: יש מקרים שבממוצע לוקח לעובד בין שנה לשנתיים להשיב את הסכומים, כיוון שמן הסתם לא את מלוא השכר הוא שולח לצורך ההלוואה.

<עידית ליבוביץ: הרי חלק מהכסף הוא גם כדי לכלכל - - -

<יאיר דוד: זה לא מוכח בשום מקום.

<יאיר דוד: זה אמירות בעלמה.

<עידית ליבוביץ: ולכן עובדים שמראים לנו את התשלומים שהם מ - - -, מראים באמת תקופה של בין שנה לשנתיים של שעבודה.

אלי אלאלוף: איזה שוק עבדים.

אלי אלאלוף: כן, בבקשה, אדוני.

<יריב שוריאן: בוקר טוב, אני יריב מעמותת אחיעוז.

אלי אלאלוף: מה תפקידך?

<יריב שוריאן: אני בעלים של לשכה, תאגיד, שנקרא מקום לכולם.

אלי אלאלוף: ובעמותה מה אתה עושה?

<יריב שוריאן: אני יושב ראש העמותה.

אלי אלאלוף: תודה.

<יריב שוריאן: מאד נחמד לשמוע פה מנטרות ממוחזרות מכל הגורמים וזה בסדר.

<יריב שוריאן: לי רק חשוב לבוא ולשים את הדברים ככה על השולחן, על פני השטח.

<יריב שוריאן: אני יכול להגיד לך, אני מתחיל את הבוקר שלי כל יום בשעה חמש וחצי בבוקר.

<יריב שוריאן: אנחנו עובדים מסביב - - -

אלי אלאלוף: זה לא מפחיד.

אלי אלאלוף: אני - - -

<יריב שוריאן: לא, רגע, אני פה לא בשביל להטיל אימה על אף אחד, חלילה.

אלי אלאלוף: לעניין.

<יריב שוריאן: לעניין.

<יריב שוריאן: אנחנו הם אלה שהמדינה בחרה לשים בפרונט, לטפל בכל האנשים הסיעודיים.

<יריב שוריאן: זה שמנסים לצייר אותנו פה כאנשים שיושבים במחשכים וסופרים כספים מבוקר עד ערב, נחמד ויפה.

<יריב שוריאן: אני יודע מה אני נתתי מבחינת הבריאות שלי לטובת התחום הזה.

<יריב שוריאן: אני 17 שנים בתחום הזה.

<יריב שוריאן: 17 שנים בתחום הזה.

<יריב שוריאן: אני יודע איזה מחיר אישי אני משלם, איזה מחיר בריאותי אני משלם ואיזה מחיר המשפחה שלי משלמת כדי שאני אוכל לתת שירות לאנשים שברגע החיים שלהם מתהפכים.

<יריב שוריאן: אני יכול לספר לך על דוגמאות אישיות בתוך המשפחה שלי, יש לי אבא סיעודי ויש לי אח שהפך להיות סיעודי מהרגע להרגע, בשיא תפרחתו, בגיל 50, ועוד 1,500 מטופלים שאני נותן להם ביום יום שירות.

<יריב שוריאן: אין לנו רגע דל.

<יריב שוריאן: המדינה באה וזרקה את הכל לפתחנו ואמרה אתם תעשו סדר בתחום הזה.

<יריב שוריאן: אתם תרשמו את כל המעסיקים.

<יריב שוריאן: אתם תרשמו את כל העובדים.

<יריב שוריאן: אתם תתנו להם את הוויזות, אתם תארגנו להם את ההיתרים, אתם תפקחו, אתם תדאגו.

<יריב שוריאן: אם יש עובד חולה הוא לא הולך לקו לעובד, הוא בא ויושב אצלי בלשכה.

<יריב שוריאן: אני צריך לתאם לו תור כדי לעשות C.T לפני כריתת שד וסרטן בשחלות ואני צריך להטיס אותו לחו"ל או לדאוג שהכבודה שלו, אחרי שהוא נפטר פה בארץ בגלל הזנחה רפואית כזו או אחרת, תגיע לילדים שלו.

<יריב שוריאן: ולדאוג שהתנאים הסוציאליים מהמעסיק יגיעו ליתומים בחו"ל.

<יריב שוריאן: זה נחמד לצייר אותנו כסוחרי עבדים.

<יריב שוריאן: זה מנטרה שפוגעת בלב ליבה של העשייה שלנו.

<יריב שוריאן: אתה מוזמן, אדוני יושב הראש - - -

אלי אלאלוף: וכולם כמוך?

<יריב שוריאן: אני מאמין שכן.

<יריב שוריאן: התחלנו 450 לשכות.

<יריב שוריאן: לפני 2008 היינו 457 לשכות.

<יריב שוריאן: התחלנו ערב הנוהל לשכות פרטיות 148, נכון להיום יש 101.

<יריב שוריאן: נסגרו 40 ומשהו לשכות, לא כולן בגלל הליך משפטי כזה או אחר.

<יריב שוריאן: רובן נסגרו או סגרו בגלל אי היכולת הכלכלית לעמוד במטלות.

<יריב שוריאן: אני לדוגמא לא מעסיק אף עובד זר, אני מעסיק צוות של 17 עובדים.

<יריב שוריאן: אני נותן למדינה 560,000 שקלים ערבות בנקאית, על מה?

<יריב שוריאן: השד יודע מה.

<יריב שוריאן: מתוך ה-560,000 שקלים האלה שנתתי לחברת הביטוח, נכון לאחד לחודש בדקתי כמה יתרה נשארה.

<יריב שוריאן: נעלמו משם 150,000 שקלים.

<יריב שוריאן: הפסדת.

<יריב שוריאן: כאילו השקעתי את הכסף הזה בבורסה דרך חברת הביטוח, הפסדתי כסף, 150,000 שקלים.

<יריב שוריאן: זה בא לידי חשבון אצל קו לעובד ואצל שריי ואצל הגברת - - -

אלי אלאלוף: לא הבנתי מה הקשר.

<יריב שוריאן: סליחה, אנחנו נותנים ערבות בנקאית על פי חוק שירות התעסוקה לקדם את הלשכה.

<יריב שוריאן: כל לשכה לפי הגודל שלה.

<יריב שוריאן: הערבות הבנקאית הזו עולה לנו כסף.

<יריב שוריאן: הערבות הבנקאית הזו, אני גיליתי שכשאני מבקש מחברת הביטוח, הערבות הזו נשחקת כי הם משקיעים את הכספים.

<יריב שוריאן: זה כסף שהם יכולים.

<יריב שוריאן: הם נותנים לי דף נייר ואומרים לי לך עם זה לרשות ההגירה והאוכלוסין, תגיד שיש לך ערבות בנקאית.

<יריב שוריאן: יופי.

<יריב שוריאן: על הערבות הזו במשך שש שנים אני הפסדתי 150,000 שקלים.

<יריב שוריאן: זה בא לידי חשבון בתחשיב של רשות ההגירה, של קו לעובד?

<יריב שוריאן: היא זו שהטלפון שלה זמין 24 - - -

אלי אלאלוף: עכשיו לגבי העניין.

אלי אלאלוף: בואו נחזור לתקנות.

אלי אלאלוף: מה ההמלצות שלך?

<יריב שוריאן: מה ההמלצות שלי?

<יריב שוריאן: אם אתה שואל אותי - - -

אלי אלאלוף: כן.

<יריב שוריאן: העובד לא צריך לשלם שקל לפני כניסתו לארץ.

<יריב שוריאן: עובד מקבל ממני פה שירות בארץ.

<יריב שוריאן: תראה, אנחנו עובדים עם שתי אוכלוסיות מוחלשות.

<יריב שוריאן: אחת זה הקשישים, השנייה זה העובד הזר.

<יריב שוריאן: המדינה מדירה את ידיה מהנושא.

<יריב שוריאן: לא מוכנים לתקצב - - -

אלי אלאלוף: מה אתה רוצה - - -

<יריב שוריאן: אני רוצה - - -

<יאיר דוד: תן לי רגע שנייה.

<יריב שוריאן: בבקשה.

אלי אלאלוף: תן לו, תשלים אותו.

אלי אלאלוף: אני רוצה לשמוע ממך אדוני יושב הראש.

אלי אלאלוף: מה אתה מבקש?

<יריב שוריאן: אוקיי, בילטראלי.

<יריב שוריאן: תעשו בילטראלי.

<יריב שוריאן: שהמדינה תיקח על אחריותה.

<יריב שוריאן: תשמע, אני מראיין עובדים יום יום.

<יריב שוריאן: יום יום.

<יריב שוריאן: אני יודע כמה אמוציות, כשאני מראיין עובד מהודו, שהאנגלית שלו היא קלוקלת וכל רגע נופל קו האינטרנט ולפעמים בשביל לראיין ארבעה או חמישה עובדים אני משקיע שבע או שמונה שעות עבודה במשרד, בשביל לראיין ארבעה חמישה.

<יריב שוריאן: כשאני לא יודע אצל הגברת אורטל מי מהם בסוף יעבור או לא יעבור, כי בסוף הוא יכול ליפול על איזה שהוא מסמך כזה או אחר.

<יריב שוריאן: הוא יכול גם להתחרט.

<יריב שוריאן: אנחנו עובדים ואנחנו מחזיקים את כל תחום הסיעוד בארץ.

אלי אלאלוף: אתם חייבים להתחיל את כל התהליך של המיון ובחירת העובד רק אם יש בקשה.

אלי אלאלוף: אתם לא - - -

<יריב שוריאן: רוב ההשמות שאני עושה הן בתוך הארץ, דרך אגב.

<יריב שוריאן: 70% מההשמות - - -

אלי אלאלוף: אני שואל שאלה פשוטה, כי באמת כולנו סובלים מזה כשמחפשים עובד זר.

אלי אלאלוף: אף אחד לא מתכנן שמישהו יהיה במצב שיהיה לנו זמן לתכנן את הבאת העובד הזר.

<יריב שוריאן: ברור.

אלי אלאלוף: אבל אני אומר, האם אתם לא יכולים לבנות מאגר של עובדים זרים, שלפי הצורך תזמינו משם?

<יריב שוריאן: אני אסביר.

<יריב שוריאן: תלוי מאיזו מדינה.

<יריב שוריאן: ממדינת הודו לדוגמא, אני כבר קרוב לחמישה חודשים לא הצלחתי להביא עובד אחד.

<יריב שוריאן: למה?

<יריב שוריאן: שינו שם את הנהלים.

<יריב שוריאן: אין עובדים כרגע שיש להם הכשר - - -

אלי אלאלוף: מי שינה את הנהלים?

<יריב שוריאן: בנוהלי הגיוס וזה בסדר.

<אורטל אלבז: אתה מדבר על סרילנקה, לא על הודו.

<יריב שוריאן: לא, לא, אני מדבר על הודו.

<יריב שוריאן: גברתי, יש לי חברת כוח אדם בהודו, שאני עובד איתה.

<יריב שוריאן: אין להם עובד אחד שקיבל - - -

<אורטל אלבז: אז אני אסביר.

<קריאה: אתם החלטתם שזה יהיה אחיות, פתאום החלטתם שזה רק אחיות.

<יריב שוריאן: אני הבאתי רק אחיות, שזה בסדר.

<קריאה: את רוצה שאני אראה לך מסמך - - -

אלי אלאלוף: אם אתה מדבר אתה גם חייב להגיד את שמך בבקשה, אבל בינתיים בו תסיים את דבריך.

<הילה קפלן-רענן: אני אסביר כשהוא יסיים.

<יריב שוריאן: אנחנו הרי כפופים גם לנהלים שמשרד הפנים הטיל או בשיתוף פעולה עם משרד החוץ.

<יריב שוריאן: אם זה בפיליפינים, בפיליפינים המערך הוא יותר מוסדר.

<יריב שוריאן: ההכשרה נעשית על ידי המדינה, גוף שנקרא P.

<יריב שוריאן: O.E.A או תסבה, הם אלה שעושים את ההכשרה לסיעוד ואת הפיקוח על כל ההכשרה.

<יריב שוריאן: ולכן הקונסוליה במנילה יותר קל לה, כי היא יודעת שעובד מגיע עם תעודה מטעם המדינה, מטעם מדינת הפיליפינים, היא יודעת שהוא עבר הכשרה.

<יריב שוריאן: היא לא חייבת להיות אח או אחות ובדרך כלל בגלל מבנה המשפחה הפטריאכלית, כל עובד כזה או אחר בפיליפינים יש לו אישור כזה או אחר בטיפול באבא או באמא, בסבתא, בדוד.

<יריב שוריאן: לגבי הודו, נכון, יש הרבה זיופים.

<יריב שוריאן: מה לעשות, אין לנו את האפשרות וגם למשרד החוץ קשה מאד לבוא ולאכוף מי אכן עושה הכשרה, אם באמת המשרד שהם הביאו, בדקו את התעודה, אכן ביצע הכשרה.

<יריב שוריאן: היום עשו הסדרה.

<יריב שוריאן: יש מספר מצומצם של חברות הכשרה שעושות את ההכשרה, מאושרות על ידי הקונסול אדון זיו וזה עובד.

<יריב שוריאן: עדיין לא הגיעו לפתחנו נתונים על עובדים כי הם עדיין לא סיימו את הקורס ואת כל האישורים של הקונסוליה.

אלי אלאלוף: משרד החוץ עושה מיונים ראשונים?

<אורטל אלבז: אני אסביר.

<יריב שוריאן: הוא לא עושה מיונים, הוא עושה בדיקות ראשוניות לגבי מהימנות המסמכים של העובד, לגבי זה שהוא לא השאיל או גנב זהות של מישהו אחר ומניעת - - -

אלי אלאלוף: אבל למי שיש הזמנה מהארץ.

<יריב שוריאן: לא, עדיין אין הזמנות.

<אורטל אלבז: רגע.

<אורטל אלבז: אני יכולה להסביר את הנקודה הזאת?

אלי אלאלוף: כן, בבקשה.

<אורטל אלבז: בגלל שגם עלינו על זיופים קשים של גניבת זהויות של נפאלים, שגונבים זהויות של - - -

<יריב שוריאן: מהודו?

<אורטל אלבז: מהודו, כן.

<אורטל אלבז: שמגישים דרכונים מזויפים של הודו, אבל הם נפאלים, בגלל שהשמיים עם נפאל סגורים.

<אורטל אלבז: אז מה שעשינו זה כזה דבר.

<אורטל אלבז: במקום שהנציגות תקבל את ההברקה מראש מלשכת הפנים - - -

<יריב שוריאן: אתם תמיינו את העובדים.

<אורטל אלבז: מלשכת הפנים ובדיעבד, מה שאנחנו עושים זה שקודם כל הקונסול בודק את כל הניירת שצריכה להיות ואת כל הקריטריונים ורק לאחר שהקונסול מאשר שהניירת תקינה, העובד כשיר - - -

<יריב שוריאן: רק אז אנחנו יכולים לראיין ולבחור מביניהם.

<אורטל אלבז: רק אז נותנים אוקיי לכם - - -

<יריב שוריאן: לא, לחברות שם, ואנחנו עובדים מולן.

<אורטל אלבז: לעשות את ההברקה של לשכת ה - - -

<יריב שוריאן: ברור, ברור.

<יריב שוריאן: בסדר - - -

<אורטל אלבז: זה השינוי הגדול.

<יריב שוריאן: אנחנו עדיין לומדים את הנוהל הזה מול הודו וסרלינקה.

<יריב שוריאן: מול הפיליפינים זה עובד הרבה יותר מסודר, אבל בסדר, זה מבורך.

<יריב שוריאן: מבורך הדבר.

<יריב שוריאן: זה עושה גם לנו חיים קלים, רק כרגע זה נמצא באיזה שהוא שלב של צוואר בקבוק.

<אורטל אלבז: זה מפחית את עוגמת הנפש למשפחות בסך הכל.

<יאיר דוד: כבוד יושב הראש, הייתי מבקש רק להשלים.

אלי אלאלוף: שנייה.

אלי אלאלוף: יש לי קרוב משפחה.

אלי אלאלוף: אצל המרוקאים אם אני לא אגיד שלום אני אחטוף.

<יאיר דוד: ברשות כבוד יושב הראש, אדוני אמר לי שהוא יאפשר לי להשלים.

<יאיר דוד: אני אומר כך, אין ספק שצריכה להיעשות פה עבודה כללית שאנחנו הובלנו, או לפחות תרמו לכך שהיא תיעשה.

<יאיר דוד: המדינה הצהירה גם בבג"ץ וגם בבית המשפט המחוזי, שבכוונתה לעשות עבודה כללית כדי להסדיר את הנושא של התקציב.

<יאיר דוד: ההצעה כרגע היא מאוזנת והיא מדברת על שנתיים שבמהלכם תיעשה בדיקה בין היתר גם בנושא הבילטראלי, גם בנושא של התקציב בכללותו.

<יאיר דוד: אנחנו נגיש תחשיב של רואה חשבון מטעמנו ויינתנו תשובות ואנחנו נשמע להעביר לכם את התחשיב הזה.

<יאיר דוד: אנחנו התקשרנו למשרד רואה חשבון, שייתן תשובות אחת לאחת כמה עולה לנו היום לתפעל את כל הדברים שנאמרו פה על ידי האנשים, כדי שנכסה את ההוצאות ויהיה לנו איזה שהוא רווח מינימאלי.

<יאיר דוד: כי הרי אתם לא רוצים לסגור לנו את האוויר, וכדי שלא תהיה מוטיבציה לעשות שום דבר אחר.

<יאיר דוד: ולכן ההצעה שלנו, אדוני - - -

<נעה בן שבת: אבל אני מבינה שמשרד העבודה פנה לאיזה חברה - - -

<יאיר דוד: כן, חברת עתליה פנתה אלינו, זה בדיוק מה שרציתי לדווח.

<יאיר דוד: קיבלנו כבר פנייה.

<יאיר דוד: אני לא יודע אם זה בעקבות הבג"ץ או לא בעקבות הבג"ץ ואנחנו מברכים על כך.

<יאיר דוד: יש כרגע חברה חיצונית שהתקשרה עם משרד האוצר, כך לפחות נמסר לנו - - -

<נעה בן שבת: משרד העבודה.

<יאיר דוד: משרד העבודה.

<יאיר דוד: אנחנו מברכים על כך.

<יאיר דוד: כבר הוזמנו לישיבה איתה.

<יאיר דוד: אנחנו נשמח לבוא ולהציג.

<יאיר דוד: אין לנו בעיה לשנות את הדברים.

<יאיר דוד: אנחנו מבקשים בשורה התחתונה לאשר את התקנות ובמסגרת השנתיים הללו אנחנו נביע את דעתנו - - -

אלי אלאלוף: ברשותך, אני רוצה - - -

<קריאה: אני מנסה להבין - - -

אלי אלאלוף: רק שנייה גברת.

אלי אלאלוף: מי הבוס של כל המערך הזה?

אלי אלאלוף: איזה משרד?

<הילה קפלן-רענן: מי שאחראי על ה - - - זה משרד העבודה.

אלי אלאלוף: תלוי.

אלי אלאלוף: ו - - - אם משרד החוץ, אם משרד הפנים, מי עושה את זה, אתם?

<קריאה: רשות ההגירה.

<הילה קפלן-רענן: משרד העבודה צריך לקבל את הסכמת שר הפנים ולהתייעץ עם שרת המשפטים.

אלי אלאלוף: מי מוביל את זה?

<אורטל אלבז: מי מוביל מה?

<אורטל אלבז: את ההסכמים?

<קריאה: לא, הוא שואל לגבי כל הניהול של התחום.

<קריאה: מי מאגד את זה.

אלי אלאלוף: אתה יכול לעזור לי בזה שאני אשאל לבד.

אלי אלאלוף: אני רוצה להבין, אני כרגע גיליתי משרד החוץ, משרד הפנים ומשרד העבודה ואני רואה משרד המשפטים רק שותק, אבל הוא לומד - - - אני רואה פה את שי.

אלי אלאלוף: הוא לא בה במקרה, הוא בא בטובה.

אלי אלאלוף: זאת אומרת יש פה ארבעה משרדים.

אלי אלאלוף: מי המשרד המוביל?

<שי סומך: אני רוצה.

אלי אלאלוף: כן בבקשה, שי.

<שי סומך: באמת יש ארבעה משרדים, אבל כל הנושא של ההסכמים הבילטראליים נעשה - - -

אלי אלאלוף: שי סומך ממשרד המשפטים.

אלי אלאלוף: סומך.

אלי אלאלוף: כל העיראקיים זה אותו דבר.

אלי אלאלוף: זה קצת הומור.

אלי אלאלוף: קצת.

אלי אלאלוף: מנסים.

אלי אלאלוף: זה לא מוצלח תמיד.

<שי סומך: אז כל הנושא של הסכמים הבילטראליים בכל הענפים נעשה בשיתוף בין כמה משרדים.

<שי סומך: זאת אומרת יש ועדה בין משרדית שהוקמה מכוח החלטת ממשלה משנת 2010, שנמצאים שם נציגים של כל המשרדים הרלבנטיים.

אלי אלאלוף: מי יושב ראש הוועדה הזאת?

<אורטל אלבז: מנכ"ל רשות האוכלוסין.

<שי סומך: מנכ"ל רשות האוכלוסין וההגירה.

אלי אלאלוף: והיא מתכנסת?

<שי סומך: היא מתכנסת.

<שי סומך: היא ממליצה, יש המלצות על הסכמים בילטראליים, לגבי כריתת הסכמים בילטראליים, לגבי כל הנושא של המיסוי שנעשה עכשיו בנפאל ובסרילנקה וגם בענפים אחרים.

<קריאה: יש פרוטוקולים לוועדה הזאת?

<קריאה: כן.

<שי סומך: זה דיונים פנימיים.

<שי סומך: זאת אומרת יש הרבה מאד עבודה בין משרדים, שגם - - -

אלי אלאלוף: למה הפרוטוקול הזה חייב להיות פנימי?

<שי סומך: כי יש את חוק חופש המידע ויש הוראה לגבי פרוטוקולים פנימיים.

<שי סומך: אדוני, יש לפעמים דברים רגישים שנאמרים שם, דברים שקשורים למשא ומתן עם מדינות אחרות, שמטבע הדברים אי אפשר להוציא אותם החוצה.

<שי סומך: בכלל, יש תפיסה כללית לגבי דיונים פנימיים שאם בדיונים פנימיים אנשים יידעו שזה ייצא החוצה, אז יכול להיות שהם יחשבו פעמיים מה להגיד לפני הדיון ומה הם יגידו אחרי הדיון ומה בתוך הדיון.

<שי סומך: זה תורה שלמה, התורה של הדיונים הפנימיים.

<שי סומך: אבל כאן יש ממש סיבה טובה, כי יש כאן עניין של יחסי חוץ.

<שי סומך: אנחנו לא מדווחים על משאים ומתנים עם מדינות אחרות.

<אורטל אלבז: אבל כמובן אם אדוני ירצה לקבל את הפרוטוקולים, אז הוא יכול.

אלי אלאלוף: אני כמו הציבור.

אלי אלאלוף: אני סומך עליכם.

אלי אלאלוף: אתם תדווחו ללשכה המשפטית וליועץ המשפטי.

אלי אלאלוף: - - - יושב ראש הוועדה, מי הוא?

<שי סומך: מנכ"ל רשות האוכלוסין וההגירה.

אלי אלאלוף: מנכ"ל רשות האוכלוסין אחראי לתיאום בין המשרדים?

<נעה בן שבת: אבל הוא אחראי לעניין ההסכמים הבילטראליים, אבל - - -

אלי אלאלוף: לא רק.

<שי סומך: גם בתחומים אחרים יש הרבה מאד עבודה בין משרדית.

<שי סומך: בכל התחומים יש עבודה בין משרדית.

<שי סומך: הוועדה הזאת מטבע הדברים גם - - -

אלי אלאלוף: אז אנחנו נרצה להזמין אותו לישיבה הבאה באופן אישי.

<שי סומך: הוא התחלף.

<שי סומך: אולי באמת צריך - - -

אלי אלאלוף: ניקח אותו מהמדרגות, נתפוס אותו.

<שי סומך: אמנון בן עמי, יש לו הרבה מאד זכויות בכל מה שקורה - - -

<שריי גבאי-נוראיל: אמנון שמואלי.

אלי אלאלוף: אז נזמין את מי שממלא מקום.

אלי אלאלוף: אנחנו נרצה לשמוע.

<קריאה: מי ממלא המקום?

<שריי גבאי-נוראיל: אמנון שמואלי.

אלי אלאלוף: יש פה שאלות ללשכה המשפטית, לייעוץ המשפטי.

אלי אלאלוף: כן, בבקשה, שי.

<שי סומך: לגבי התקנות.

<שי סומך: אני חושב שהתקנות הן מאוזנות, הן עומדות, אני חושב, בסטנדרטים הבין לאומיים.

<שי סומך: לפי אמנות ה-ILO, אני לא זוכר את מספר האמנה, אפשר לאפשר גבייה של דמי תיווך סבירים.

<קריאה: יצאה עכשיו אמנה חדשה ששם כבר אין את ה - - -

<שי סומך: אני לא יודע אם ישראל היא חלק ממנה.

<שי סומך: כרגע לפי המצב היום אפשר לגבות דמי תיווך סבירים.

<שי סומך: אלה דמי תיווך סבירים, הם באותו סטנדרט גם שהיה לפני כמה שנים בזמנו, מיד אחרי חקיקת החוק.

<שי סומך: אני מצטרף לבקשה של העבודה לאשר אותן.

אלי אלאלוף: אני חייב לדעת.

אלי אלאלוף: כמה זמן אמורה לקחת הבדיקה שהם עושים?

<הילה קפלן-רענן: אנחנו התחייבנו לעשות את זה עד שנתיים.

אלי אלאלוף: הבדיקה תיקח שנתיים?

<הילה קפלן-רענן: עד שנתיים.

<הילה קפלן-רענן: אנחנו ביקשנו שהוראת השעה תעמוד בתוקף עד תקופה של שנתיים ולאחר מכן - - -

אלי אלאלוף: שנתיים בדיקה?

<הילה קפלן-רענן: עד אז צריכה להתקבל החלטה כבר.

<הילה קפלן-רענן: כלומר צריך להתקין - - -

אלי אלאלוף: אז אנחנו נקבל החלטה על עיוור?

<הילה קפלן-רענן: לא, כמובן שזה עניין שהוא בהתבסס על הבדיקה הכלכלית שנעשה.

אלי אלאלוף: אז מה אנחנו נאשר, המשך שנתיים, בלי לדעת?

<הילה קפלן-רענן: מדובר בהוראת שעה שתעמוד בתוקף שנתיים.

אלי אלאלוף: את יודעת כמה בדיקות אנחנו עשינו בפרק זמן הרבה הרבה יותר קצר, בחודשים בודדים?

אלי אלאלוף: אתם שנתיים?

אלי אלאלוף: איך אתם רוצים לקבל החלטה?

<הילה קפלן-רענן: לכן ביקשנו שהוראת השעה תעמוד בתוקף לשנתיים.

אלי אלאלוף: נו אז מה, אבל תוקף בשנתיים לא באותם המספרים.

<הילה קפלן-רענן: לא הבנתי את ההערה.

אלי אלאלוף: המספרים הם שונים.

<הילה קפלן-רענן: אנחנו אומרים שאנחנו ביקשנו לחדש את הוראת השעה שהייתה קיימת עד שנת 2010.

אלי אלאלוף: על אותם מספרים, על אותם סכומים?

<הילה קפלן-רענן: כן.

אלי אלאלוף: את שמעת את מה שאומרים האנשים פה?

<הילה קפלן-רענן: שמענו.

אלי אלאלוף: נו, וזה משכנע אותך?

אלי אלאלוף: לא משכנע אותך טיפה, ההיגיון?

אלי אלאלוף: - - - ו-70 שקלים לחודש במשך X שנים, זה לא - - -

<נעה בן שבת: נדמה לי שהלשכות הפרטיות פה מעוניינות בסכומים שמדובר בהם כרגע בהוראת השעה.

<יאיר דוד: אנחנו לא מעוניינות, אנחנו מסכימים כרגע, כדי שישחררו את הפלונטר בשלב זה.

<יאיר דוד: אנחנו סבורים שצריך לעדכן - - -

<נעה בן שבת: אבל אדוני - - -

אלי אלאלוף: ומה, ונחכה שנתיים?

אלי אלאלוף: אתה מוכן לחכות שנתיים?

<יאיר דוד: אין לי ברירה.

<יאיר דוד: אז עדיף שלא תהיינה תקנות בכלל?

<יאיר דוד: זה המצב המשפטי.

<נעה בן שבת: אולי גם נזכיר שבשנת 2011 באמת לא ארכו התקנות הקודמות בגלל שלא היה תחשיב.

<נעה בן שבת: זאת אומרת היו שבע שנים לבדוק ולעשות את התחשיב, לעשות את ההערכות.

<יאיר דוד: אנחנו מאמינים שאנחנו נצליח לשכנע את הגורם המקצועי.

<יאיר דוד: אדוני, במהלך הבדיקה הזאת, אנחנו מאמינים שנצליח לשכנע את הגורם המקצועי, שככל שהתקנות אלה ימשיכו ויחליטו מי ישלם אותן - - -

אלי אלאלוף: התקנות הישנות לא היו צמודות למשהו?

<יאיר דוד: לא.

<הילה קפלן-רענן: הן היו בערך שכר מינימום חודשי באותה תקופה.

<הילה קפלן-רענן: זאת אומרת זה גילם פחות או יותר - - -

אלי אלאלוף: כן, אבל בינתיים שכר המינימום השתנה, אז למה שלא נשנה בהתאם לזה?

<יאיר דוד: עלה, נכון.

<הילה קפלן-רענן: כי אנחנו החלטנו שאנחנו מעוניינים להחזיר את הוראת השעה, בדיוק מכל הסיבה שהזכרתי, שכן היינו מעדיפים - - -

אלי אלאלוף: חברה, יש פה גבול כמה אפשר להתעלל באנשים ובמערכות.

אלי אלאלוף: אם בזמנו התקנות אפשרו גביית כסף בסכומים מסוימים, צמודים לשכר המינימום, למה שלא תמשיכו עם אותו מצב של הצמדה לשכר מינימום?

<הילה קפלן-רענן: זה לא בדיוק היה הצמדה, זה היה סכום שפחות או יותר גילם את שכר המינימום באותה תקופה, אבל אנחנו חושבים שהסכום הזה כרגע, לתקופה של שנתיים, יוכל להמשיך לעזור ללשכות הפרטיות לממן את הפעילות שלהן ומצד שני ליצור איזה שהוא איזון לעומת הטענות שעולות פה מצד קו לעובד.

<יאיר דוד: מה עם מדד לפחות?

<יאיר דוד: מדד אדוני, הצמדה.

<נעה בן שבת: סליחה רגע, הסכום הזה הוא כן סכום מוצמד.

<נעה בן שבת: אני רוצה להסביר את המנגנון.

<נעה בן שבת: יש לנו את הסכום החוזי, התשלום החוזי שדובר על כך בשנת-.

<נעה בן שבת: אנחנו מדברים על סכומים שהם כן קיבלו על מדד.

<נעה בן שבת: ה-3,600 שקלים שמדובר בהם היום ולא ה-3,400 שקלים שדובר בהם בשנת 2010.

<יאיר דוד: זה היה - - -

<נעה בן שבת: אני רואה רק מהפרוטוקולים.

<נעה בן שבת: אז דובר על סכום של 800 דולר לחודש - - -

<יאיר דוד: סליחה, אבל העובד שלי, הצמדתי לו את שכר המינימום, הוא מקבל היום 5,000 שקלים.

<נעה בן שבת: אתה עשית כל מיני דברים, אז דובר על 3,479 ואני קוראת מאחד לאוגוסט 2011.

<יריב שוריאן: כן, גם אז לא היינו צריכים לדאוג לויזות שלהם.

<נעה בן שבת: 3,479 שקלים.

<נעה בן שבת: אנחנו מדברים על אותו מנגנון של התשלום החוזי שיכולה לגבות הלשכה הזרה, אותו סכום בניכוי התשלומים שגבתה הלשכה הזרה ואנחנו מדברים בעצם על אותו מנגנון.

<נעה בן שבת: אז אני לא מבינה למה אתה אומר שאין הצמדה למדד.

<יאיר דוד: אז אני אסביר.

<יאיר דוד: כבוד יושב ראש הוועדה - - -

<נעה בן שבת: אבל למה אתה אומר שאין הצמדה למדד?

<יאיר דוד: אני אסביר.

<נעה בן שבת: זו טענה שאינה נכונה.

אלי אלאלוף: קודם כל אני מברך את חברתי שהגיעה לוועדה, חברת הכנסת מיכל רוזין.

אלי אלאלוף: ברוכה הבאה.

<יאיר דוד: אני רק רוצה להשיב לשאלה שנשאלה פה.

<יאיר דוד: ראשית אנחנו לא יודעים ממה היום.

<יאיר דוד: אנחנו קיבלנו תקנות שמדברות על סכום ואם יש מישהו שהצמיד משהו, אבל אני כן רוצה להתייחס - - -

<נעה בן שבת: לא, הן לא מדברות על סכום, סליחה.

<יאיר דוד: שנייה.

<יאיר דוד: על סכום - - -

<נעה בן שבת: סליחה.

<נעה בן שבת: התקנות לא מדברות על סכום.

<נעה בן שבת: לא מופיע פה מספר בתוך התקנות.

<נעה בן שבת: לא מופיע.

<יאיר דוד: אז נאמר לנו - - -

<נעה בן שבת: התקנות מפנות לסכום שקיים היום בתקנות והסכום הזה הוא אכן מתעדכן.

<נעה בן שבת: זה לא נכון להגיד שאנחנו מדברים על סכום שלא - - -

<יאיר דוד: אז שנייה.

<יאיר דוד: אז ראשית תודה לך על ההברה.

<יאיר דוד: זה חדש לנו לפחות.

<יאיר דוד: אבל אני רוצה רגע לומר וכן להתייחס מהמקום שבו יושב ראש הוועדה דיבר.

<יאיר דוד: הרי אני לא משלם לעובד שלי את אותו סכום כמו ששילמתי לו לפני 10 שנים.

<יאיר דוד: כי אז שכר המינימום באמת היה 3,400 או 3,500, או 3,600 שקלים.

<יאיר דוד: היום למעלה מ-5,000 שקלים.

<יאיר דוד: למה היום, אפילו ברמה הכי בסיסית, ואני אומר עוד פעם, אנחנו לא רוצים כרגע ושאל אותי יושב הראש.

<יאיר דוד: אני לא רוצה שיהיה פה מצב שאנחנו לא מסכימים על הסכום ובגלל זה הם לא יאריכו את התקנות שוב פעם.

<יאיר דוד: אנחנו נבלע את ה - - -

אלי אלאלוף: אני רוצה לסכם.

<שריי גבאי-נוראיל: אני רק רוצה במילה אחת להגיד.

<שריי גבאי-נוראיל: הלשכות פה כל הזמן מתייחסות למטלות שמוטלות עליהן, שמצריכות מהן לגבות יותר כספים.

<שריי גבאי-נוראיל: אנחנו יודעים שרשות האוכלוסין עשתה גם המון צעדים לייעל עבור הלשכות את התהליכים.

<שריי גבאי-נוראיל: נלקחו מהן כל מיני משימות שהן היו עושות אותן בעבר.

<יאיר דוד: איזה?

<שריי גבאי-נוראיל: למשל היחידה לרישיונות עובדה שהקמנו, שהיום במקום להגיע עם המטופל ולדאוג לו פיזית - - -

<יריב שוריאן: לא, המטופלים היו הולכים לבד.

<יריב שוריאן: היום אני מחזיק אדם וחצי במשרד לעשות את זה.

<שריי גבאי-נוראיל: אז אוקיי, אז אז לא עשיתם את מה שאתם - - -

<קריאה: הנה, אתם - - -

אלי אלאלוף: אני שוב חוזר - - -

<שריי גבאי-נוראיל: עוד נקודה אחת שאני חייבת לציין.

<שריי גבאי-נוראיל: אם אכן הלשכות הפרטיות זה גוף כל כך לא כלכלי, כמו שהם מציגים פה, מדוע יש אצלנו כרגע עומדים ממתינים 70 לשכות שמעוניינת לקבל רישיון של לשכות חדשות?

<יריב שוריאן: שיכורים לא חסר.

<שריי גבאי-נוראיל: כנראה שזה כן עסק משתלם.

<יריב שוריאן: שיכורים לא חסר.

<יריב שוריאן: ואיך מ-450 נהיו 100?

<יריב שוריאן: בואי תסבירי את זה.

<יריב שוריאן: למה את לא מסבירה את זה?

<שריי גבאי-נוראיל: אני אגיד לך איך.

<שריי גבאי-נוראיל: אלף בגלל הפרות מאד קשות של אותן לשכות, חלק מאד - - -

<יריב שוריאן: 50 כתבי אישום הגשתם?

<שריי גבאי-נוראיל: הרבה, חלק גדול מהן - - -

<יריב שוריאן: מרגע שהתחיל החוק 50 כתבי אישום?

<שריי גבאי-נוראיל: חלק מהן היו לשכות קטנות, שלא עמדו בכל מיני-.

<שריי גבאי-נוראיל: זה גם נכון, אבל גם חלק גדול בגלל ה - - -

<יאיר דוד: אז בואי נקרא לילד בשמו.

אלי אלאלוף: אני מבקש, זה לא התפקיד שלנו פה.

אלי אלאלוף: יש כמה שאלות ליועצת המשפטית, בבקשה.

<נעה בן שבת: רציתי לשאול, גם היום גם הלשכה הזרה לא אמורה לגבות יותר מהתשלום החוזי.

<נעה בן שבת: האם אתם אוכפים, האם אתם בודקים את הנושא הזה לגבי הלשכות הזרות או בכלל זה לא נאכף?

<שריי גבאי-נוראיל: אנחנו בודקים, כפי שהם אמרו, עד כמה שניתן.

<נעה בן שבת: סליחה רגע, בשנים שבהן ההוראה הייתה בתקוף, משנת 2006 עד שנת 2010, האם זה שהיה קבוע סכום, האם זה פתר את הבעיות?

<נעה בן שבת: האם הסכום שאפשרו ללשכות באמת הקטין את סכום הגבייה שנגבה שלא כדין?

<נעה בן שבת: האם בעצם המנגנון הזה, הטענה תנו לנו לגבות כדין ואז לא תהיינה טענות על גביות שלא כדין - - -

<שריי גבאי-נוראיל: אנחנו יודעים שדמי תיווך תמיד נגבו, גם בתקופה ההיא.

<שריי גבאי-נוראיל: תמיד היו דמי תיווך.

<שריי גבאי-נוראיל: להגיד בדיוק כמה, קצת קשה לנו, כי הרבה מהן במחתרת ואנחנו לא באמת יודעים מזה, אבל אנחנו יודעים שזה לא פתר במאה אחוז את הבעיה.

<שריי גבאי-נוראיל: בכלל לא.

<נעה בן שבת: משרד העבודה, אני רוצה לשאול האם אתם שללתם היתרים מלשכות פרטיות בשנים האחרונות, לא ברמה הפלילית של כתבי אישום?

<הילה קפלן-רענן: לא, אנחנו לא שוללים.

<שריי גבאי-נוראיל: אנחנו מטפלים בזה.

<שריי גבאי-נוראיל: אכן נסגרו לשכות מהסיבה הזו.

<שריי גבאי-נוראיל: לא הרבה.

<נעה בן שבת: כמה?

<שריי גבאי-נוראיל: אני לא יודעת להגיד כרגע, אני אוכל לבדוק ולהודיע.

<יאיר דוד: בודדות.

<קריאה: יש אכיפה.

<נעה בן שבת: לכאורה המנגנון שמציגות התקנות הוא מתקנון שגובים את הסכום שקבוע כתשלום חוזי, בניכוי תשלומים שגובה הלשכה הזרה.

<נעה בן שבת: זאת אומרת סך הכל הסכומים צריך להיות אותם לא יותר מ-3,688 שקלים.

<נעה בן שבת: אם אנחנו לא יודעים, אם אין פיקוח על הלשכה הזרה, אז מה המשמעות של כל אותם ניכויים שבאמת דובר?

<נעה בן שבת: אם לכאורה, לפי מה שעולה מהדברים, הכל פרוץ בלשכה, אז - - -

<שריי גבאי-נוראיל: אנחנו לא אמרנו שהכל פרוץ.

<שריי גבאי-נוראיל: אנחנו כן אומרים שאנחנו יודעים שהלשכה הזרה פועלת, עושה איזה שהוא שירות והיא צריכה לקבל את העמלות שלה עבור השירות הזה ולכן אנחנו כן תמכנו בכל העניין הזה.

<שריי גבאי-נוראיל: להגיד היום בפועל, שוב, כמה נגבים כספים לא חוקיים, אנחנו לא יודעים להגיד ולכן אנחנו גם לא יודעים לעשות את התחשיב הזה.

<שריי גבאי-נוראיל: אז זה סכום שמצאנו שהוא סביר.

<אורטל אלבז: אני יכולה להוסיף?

אלי אלאלוף: כן, בבקשה.

<אורטל אלבז: אני רוצה לומר שאפשר לעשות את הבדיקה הזאת, זה לא דבר שלא ניתן לעשות את זה, באמצעות הקונסול בשגרירות, שיכול להעביר תחשיב לעלות.

<אורטל אלבז: לדוגמא כחלק מה-3,600 שקלים, למשל מכלילים הוצאות רפואיות, שעובד צריך ללכת ולהיבדק אצל רופא ולהציג דו"ח רפואי.

<אורטל אלבז: נתונים כאלה אפשר לבדוק, זו לא בעיה.

<אורטל אלבז: כמו למשל כמה עולה לעשות תרגום נוטריוני, או לאמת מסמך ציבורי.

<אורטל אלבז: אלה דברים שאפשר לבדוק אותם, שהקונסולים שלנו בנציגויות יכולים לבדוק ולהעביר תחשיב.

אלי אלאלוף: ולהעביר את זה ישר לרואה החשבון של משרד העבודה.

<אורטל אלבז: כן, להעביר את זה למי שזקוק לקבל את המידע הזה.

<אורטל אלבז: כי ה-3,600 שקלים האלה - - -

אלי אלאלוף: זה רעיון נפלא, אז תעשו את זה.

<יריב שוריאן: רגע, אבל את תדעי גם לכמת את הזמן שהייה שלו - - -

אלי אלאלוף: רגע, רגע.

<יריב שוריאן: ניו דלהי לדוגמא.

<יריב שוריאן: חודש או חדש וחצי המתנה לקבלת דרכון.

<יריב שוריאן: גם את זה צריכים לקחת בחשבון.

<אורטל אלבז: צריכים להתחלק הרי בינך לבין הלשכה הזרה.

<אורטל אלבז: בכל מקרה צריך לבדוק את זה.

אלי אלאלוף: אדוני יושב הראש, אתם גם מנהל ישיבות לפעמים?

<יריב שוריאן: קטונתי.

אלי אלאלוף: לא, לא.

אלי אלאלוף: אתה גם ודאי מנהל כיושב ראש.

<יריב שוריאן: אה, בחלק אלוהים שלי.

אלי אלאלוף: אתה ודאי רוצה סדר, לא? תסיימי בבקשה.

<אורטל אלבז: סליחה רגע, הסכום הנ"ל, ה-3,688 שקלים צריכים להתחלק בין הלשכה הזרה ללשכה הישראלית.

<אורטל אלבז: זאת אומרת שבכל מקרה אנחנו חייבים לעשות איזה שהוא חישוב כדי לדעת כמה הם גובים וכמה כאן גובים.

אלי אלאלוף: בסדר.

אלי אלאלוף: מיכל, בבקשה.

מיכל רוזין: טוב, אני רוצה להגיד כמה נקודות.

מיכל רוזין: קודם כל במסגרת תפקידי בכנסת הקודמת כיושבת ראש ועדת עובדים זרים, הרחקתי עד - - -

אלי אלאלוף: למה לא לקחת עוד ועדה כזאת?

מיכל רוזין: כי החליפו אותה והפכו אותה לוועדת שקיפות, בהסכמת הקואליציה וחלק מהאופוזיציה.

מיכל רוזין: החליטו לבטל אותה, כי כנראה עשיתי יותר מדי צרות לממשלה ושאלתי שאלות קשות מדי.

אלי אלאלוף: גם האופוזיציה עזרה.

מיכל רוזין: חלק, נכון.

מיכל רוזין: לכן הם קיבלו את ועדת השקיפות, אז תסיק מזה.

מיכל רוזין: אני הרחקתי עד הפיליפינים ואחד הדברים שנאמרו לי שם וגם מעוד מקומות, כמובן פגשתי הרבה מאד אנשים, אבל הגעתי באמת עד לפיליפינים כדי לשמוע.

מיכל רוזין: הם מאד מתנגדים להכנסת חברות כוח האדם להסכמים, מכיוון שהם אמרו בצורה הכי ברורה, אתם צריכים להבין שאנחנו לא יכולים להסכים שבצד הישראלי תהיינה חברות כוח אדם, ומצד שני החוק הישראלי לא מאפשר לנו לעבוד עם חברות כוח אדם.

מיכל רוזין: כלומר, בהסכמים הבילטראליים, שזה אמור להיות הסכמים בין מדינות, אם אתם מכניסים בחוק הישראלי חברות כוח אדם, איך אני אצדיק לחברות אצלי בבית, שהן לא יכולות להיות חלק מהשרשרת הזאת.

מיכל רוזין: כל הרעיון להפסיק את דמי התיווך הגבוהים שנלקחו בעיקר מהחברות בחו"ל, חברות כוח האדם, אנחנו יודעים את זה, על סכומים של 20,000 דולר ו-30,000 דולר שנלקחו מעובדים במדינות המוצא, עוד לפני שהגיעו לכאן.

מיכל רוזין: ואומרים לי השלטונות בפיליפינים לדוגמא, אבל שמעתי את זה גם ממקומות אחרים – איך אנחנו נעמוד מול חברות כוח האדם שלנו ונגיד אתם לא חלק מהשרשרת, ההסכם הוא עם המדינה, כי זה הסכם בילטראלי, כאשר אתם, בחוק הישראלי, מכניסים את חברות כוח האדם בחוק ומאפשרים להן לגבות דמי תיווך.

מיכל רוזין: אז אנחנו פה חוזרים שוב לנקודה שאנחנו שוב מתחילים ובעצם לוקחים צעד אחורה מהעניין שאליו הגענו, שהדרך היחידה והנכונה והמוצדקת וההגיונית לכל הצדדים להעסיק עובדים זרים, היא דרך הסכמים בילטראליים.

מיכל רוזין: הוחלט על פיילוט.

מיכל רוזין: היה פיילוט עם נפאל, אם אני לא טועה.

מיכל רוזין: האם שמענו מסקנות מהפיילוט?

מיכל רוזין: האם אמרו לנו מה התוצאות של הפיילוט?

מיכל רוזין: האם ההסכם הבילטראלי עבד בצורה טובה?

מיכל רוזין: האם הביאו לפה עובדים מיומנים?

מיכל רוזין: אחד הדברים שאני הקפדתי עליהם בתפקידי, זה שלחקלאות לא יגיעו כמו שאמרו לי נהג מונית מבנקוק לעבוד פתאום בחקלאות ושלבניין לא יגיע מולדובי שהוא מעולם לא עסק בבניין ונסעתי גם עד מולדובה, כדי לראות איך עושים להם מבחנים, שאני נכשלתי בהם, דרך אגב, לחלוטין.

מיכל רוזין: אפילו החזקתי את השפכטל הפוך.

מיכל רוזין: מבחנים ממש, יום שלם של מבחנים כדי לבחור אחד אחד את העובדים המקצועיים בבניין שיגיעו לכאן.

מיכל רוזין: אז אם אנחנו רוצים עוד פעם להפסיק את הסדר, להביא לכך שיביאו לכאן כל מיני עובדים לא מקצועיים, לא מיומנים, בעיקר לסיעוד, שפה אנחנו צריכים לחשוב על המטופלים ועל האנשים שאנחנו מביאים להם באמת את אותם עובדים לא מקצועיים.

מיכל רוזין: אם אנחנו רוצים שיגיעו עובדים מקצועיים, מיומנים, מוכשרים, שלא יהיו חייבים בבית עשרות אלפי דולרים ולכן יישארו, יעזבו, יעברו בין מטופלים.

מיכל רוזין: כל התופעות הרעות האלה מתחילות בסופו של דבר במקום הזה.

מיכל רוזין: אז אנחנו צריכים לשמוע מה תוצאות הפיילוט, מה עלה בגורלו.

מיכל רוזין: האם נכון לעשות הסכמים בילטראליים ומפה להחליט על דמי תיווך, לא דמי תיווך, חברות כוח אדם, לא חברות כוח אדם.

מיכל רוזין: אנחנו קצת הופכים את הסדר ואנחנו כל הזמן מגיעים לרגע האחרון עם – תאשרו לנו, תאשרו לנו דחוף, כי אחרת לא יהיה כלום.

מיכל רוזין: בואו נשמע ממשרדי הממשלה, בואו נשמע ממשרד הפנים מה קורה עם ההסכמים הבילטראליים.

מיכל רוזין: האם הפיילוט היה מוצלח, ואם הוא מוצלח, האם ממשיכים אותו, האם מרחיבים אותו.

מיכל רוזין: אפרופו שהיינו במולדובה על עובדי בניין, האם התחננו שנעשה איתם הסכם בילטראלי על עובדי סיעוד.

מיכל רוזין: התחננו.

מיכל רוזין: יש יתרונות, דרך אגב.

מיכל רוזין: דוברי רוסית וכדומה.

מיכל רוזין: יש פה הרבה יתרונות.

מיכל רוזין: השאלה למה אנחנו תמיד מגיעים סביב אישור תקנות לרגע האחרון ולא שומעים בצורה מסודרת.

אלי אלאלוף: לבוא אלינו בטענות - - -

מיכל רוזין: למה אליכם?

אלי אלאלוף: למה את - - -

מיכל רוזין: לא, אני מדברת על משרדי הממשלה.

אלי אלאלוף: לא, אבל למה אנחנו לא ניזום את זה?

מיכל רוזין: לא, אני בעד, אבל כשהם מביאים תקנות, הם גם צריכים להביא תוכן, לא רק - - -

אלי אלאלוף: אני מציע שנשב שנינו, כמי שמכירה את הנושא טוב ממני.

מיכל רוזין: בשמחה.

אלי אלאלוף: אני מגלה לכם.

אלי אלאלוף: לכן היו לי הרבה שאלות של כיתה א'.

אלי אלאלוף: אני אשמח לשבת איתך ועם עוד מי שתמצאי לנכון, ולהכין את עצמנו לדיון רחב יותר כדי ליישם אותו.

מיכל רוזין: אני אשמח מאד.

אלי אלאלוף: אז נעשה את זה.

אלי אלאלוף: אני בעד לעשות את זה.

אלי אלאלוף: אני חושב שזה טוב.

אלי אלאלוף: את סיימת את השאלות שלך?

<נעה בן שבת: כן.

<נעה בן שבת: יש כמה הערות לנוסח, אולי אפשר לראות אותן במהלך ההקראה.

אלי אלאלוף: אוקיי.

אלי אלאלוף: עוד הערות?

אלי אלאלוף: נעבור לנוסח.

<עידית ליבוביץ: אני רק רציתי לשאול שאלה.

אלי אלאלוף: כן, בבקשה.

<עידית ליבוביץ: נניח שמגיע עובד ושילם כמה שהוא טוען שהוא שילם, אם יש לו הוכחות כאלה ואחרות.

<עידית ליבוביץ: כתוב כאן הרי שאם שולמו סכומים כלשהם, הם ינוכו מתוך הסכום.

<עידית ליבוביץ: מי אוכף את זה?

<עידית ליבוביץ: מי בעצם יבדוק את זה?

<עידית ליבוביץ: מי יבדוק שהחברה באמת מחזירה לעובד את הסכום?

<שריי גבאי-נוראיל: אנחנו מפקחים על הלשכות הפרטיות.

<עידית ליבוביץ: גם אם זה יהיה בתקנות האלה?

<שריי גבאי-נוראיל: כן, אני מאמינה שזה יהיה - - -

<יאיר דוד: יש במשרד את הכלכלה את הממונה על זכויות העובדים הזרים, הגברת איריס מעיין.

<יאיר דוד: היא עושה את עבודתה נאמנה.

<עידית ליבוביץ: לא, אני יודעת למה אני שואלת את זה.

<יאיר דוד: ברור שגם אנחנו יודעים מה עומד בבסיס השאלה שלך.

<שריי גבאי-נוראיל: האכיפה נגד לשכות פרטיות מתבצעת על ידינו, בעוד שנגד המעסיקים עצמם הם מטופלים, זכויות של עובד זר, כל זה במשרד העבודה.

<שריי גבאי-נוראיל: אז יש איזו שהיא - - -

<יאיר דוד: נכון, אבל העובד יודע שהוא יכול לפנות לממונה על זכויות עובדים זרים, יש לו זכותון, הוא מקבל אותו כשהוא מגיע לארץ.

<יאיר דוד: יש לו כתובת, יש לו מספר טלפון, הוא יכול להתקשר.

<יאיר דוד: ואם אתם רוצים להגביר את האכיפה הזאת, זה מבורך.

<יאיר דוד: אנחנו מברכים על כך.

אלי אלאלוף: אוקיי.

אלי אלאלוף: מה עוד?

אלי אלאלוף: יש?

<עידית ליבוביץ: לא, רציתי רק לוודא שיש גוף שמפקח על התשלום.

אלי אלאלוף: אז מה העצה שלך?

<נעה בן שבת: אם צריך לקרוא, אז יש לי כמה הערות לענות.

אלי אלאלוף: לא, יש לי הרגשה, אני חייב להגיד ומיכל גילתה את הבורות שלי - - -

מיכל רוזין: חס וחלילה.

אלי אלאלוף: ככה בזה שזה אחד הדברים שלא הייתי מודע בכלל.

אלי אלאלוף: יש לי בקשה, אבל זה לא בשימוש לא לטובה.

אלי אלאלוף: אני בעד לעשות הוראת שעה לתקופה מוגבלת, לא שנתיים אלא שנה, כדי שנקיים דיון בעוד כתשעה חודשים, דהיינו באוקטובר, בהשתתפות הגורמים, בנוסף לכם.

אלי אלאלוף: חס וחלילה, אני לא רוצה שתרגישו כאילו אני פוגע.

אלי אלאלוף: אני רוצה לקיים דיון רחב יותר, גם לפי ההמלצה של חברת הכנסת מיכל רוזין, כדי שנוכל לבדוק את כל ההיקף הזה ואת כל הנושא הזה שנמצא ואז נחליט.

אלי אלאלוף: כרגע הסכומים זה הסכומים המוצעים, למרות שאני לא שבע רצון מהסכומים, הם נראים לי קטנים מדי, מזערים מדי כדי לתת שירות.

אלי אלאלוף: אני חייב להגיד לכם גילוי אישי.

אלי אלאלוף: אני טיפלתי במשפחה בכמה עובדים כאלה, שברובם היו מדהימים, קודם כל.

אלי אלאלוף: חלק אפילו בקשר איתנו גם אחרי הפטירה של בני המשפחה שלי.

אלי אלאלוף: אני מרגיש שבאמת אם יש מי שמנצל את זה, צריך לעשות הכל כדי שזה ייפסק.

אלי אלאלוף: אני בטוח שאף אחד מאיתנו לא מרוצה מהמצב הזה.

אלי אלאלוף: סכומים כאלה, של עשרת אלפים אלף דולר ופלוס שלוקחים להם, לזה התכוונתי כשאמרתי עבודת.

אלי אלאלוף: זה פשוט לא פייר - - -

<קריאה: אפשר - - -

אלי אלאלוף: לא, אל תפריע לי באמצע הדברים.

אלי אלאלוף: לכן אני בעד להעביר את זה לשנה בלבד, שהוראת השעה תהיה לשנה.

אלי אלאלוף: באוקטובר נקיים דיון ואז אני ממליץ שמי שעושה את החישובים עבור משרד העבודה יהיה מסוגל לתת לנו את הנתונים, שנוכל לבדוק אותם ולעבד אותם איתו, ואז נחליט על המשך התקנה.

אלי אלאלוף: מיכל, מקובל?

מיכל רוזין: כן, אני סומכת עליך.

אלי אלאלוף: תחשבו שמי שיש לו זכות הצבעה - - -

מיכל רוזין: כן, זה כרגע שנינו.

אלי אלאלוף: את מי את מחליפה?

מיכל רוזין: את אילן.

מיכל רוזין: אני מודה שזה מציב לי דילמה, כי מצד אחד אני רוצה להיות בסדר איתך, מצד שני תפקידי הוא לעמוד על עקרונותיי ובזה יש יתרון גם לאופוזיציה.

מיכל רוזין: אני חייבת לומר שכל פעם מחדש מביאים את ההערכות האלה בלי להביא, כמו שאמרתי, את הסיכום של הפיילוט, את הניתוחים העמוקים.

מיכל רוזין: באמת, מביאים לנו מהר, מהר, מהר, חייבים, כי הגענו לדקה ה-90 ואנחנו כל פעם - - -

<נעה בן שבת: למרות שפה לא מדובר בהארכה.

<נעה בן שבת: פה מדובר בחידוש של הוראת שעה שפקעה מזמן, היא פקעה כבר בשנת 2010.

<נעה בן שבת: אין היום.

<נעה בן שבת: היום אין חובה - - -

מיכל רוזין: אז אין לחץ.

<נעה בן שבת: היום אין חובה.

אלי אלאלוף: לכן אני אומר, בואו ניתן להם.

אלי אלאלוף: דווקא החברות מבקשות לחדש - - -

מיכל רוזין: אבל אם זה לא קיים משנת 2010, למה אנחנו צריכים עכשיו לאשר את זה?

מיכל רוזין: למה אי אפשר להפריד את הדיון?

אלי אלאלוף: כי אני חושב שצריך לנסות להפסיק את הגיהינום באיזה זמן מסוים ופה המצב היום זה ג'ונגל.

אלי אלאלוף: אז לפחות הוראת השעה מאפשרת להתמודד בצורה כזאת, לא מספקת, אבל זה מחייב התמודדות.

אלי אלאלוף: אני הייתי רוצה לעשות את זה הוראת שעה לשנה כפי שאמרתי, תוך כדי עבודה ואני אשב איתך ונעשה הכנה לדיון באוקטובר.

אלי אלאלוף: נקבע.

אלי אלאלוף: אני אומר לכם שזה יהיה באוקטובר.

מיכל רוזין: בסדר.

<יאיר דוד: אנחנו כמובן נותנים את הסכמתנו לעניין, אדוני, רק מבקשים בקשה אחת ברשות אדוני.

<יאיר דוד: שלא ייווצר מצב שייווצר עוד פעם חלל, שבגלל שמסיבה זו או אחרת לא נתכנס - - -

אלי אלאלוף: רק למעלה יחליטו בשבילי.

אלי אלאלוף: אני מתחייב להיות פה באוקטובר.

אלי אלאלוף: מה שמישהו אחר יחליט בשבילי, זו בעיה אחרת.

אלי אלאלוף: כן אדוני, אני הפסקתי אותך.

<צביקה רם: אני רציתי לומר כמה מילים.

<צביקה רם: שמי צביקה רם.

<צביקה רם: אני גם חלק - - -

אלי אלאלוף: רם?

<צביקה רם: כן.

<צביקה רם: אני גם עיראקי כמותו, אגב.

אלי אלאלוף: לא, לא, זה לא חשוב העדות.

אלי אלאלוף: רק שנקשיב לשם.

<צביקה רם: אני רוצה לומר כמה מילים.

<צביקה רם: הייתי פה בוועדה עם מר חיים כץ, שהייתה פה בשנת 2010 ואנחנו דרשנו שהמדינה - - -

אלי אלאלוף: הוא הסכים שתדרוש?

<צביקה רם: האמת היא שזה היה קשה, אבל זה קרה.

<צביקה רם: אלה היו דברי, שאנחנו דורשים מהמדינה שהיא תביא את העובדים ותייצר לנו מודל כלכלי ראוי למתן שירות הן לעובדים והן למעסיקים.

<צביקה רם: זה תחום מאד קשה.

<צביקה רם: הוא תיאר פה בצורה טובה מאד איך אנחנו חיים את היום יום שלנו, אבל לבוא ולהגיד שבגלל ש- ואמרו ש- - לעצור את כל התחום הזה ולהפוך אותו לתחום בלתי אפשרי, זה לא מוסרי.

<צביקה רם: זה פשוט לא מוסרי מה שעושים לנו פה.

<צביקה רם: אני לא אומר את זה ככה.

<צביקה רם: אני בעל משפחה, יש לי בן חייל ביחידה קרבית.

<צביקה רם: אנחנו תורמים למדינה.

<צביקה רם: לא יעשו מאיתנו סוחרי עבדים.

<צביקה רם: ניתן לנו אישור לעסוק בתחום הזה ואנחנו - - -

אלי אלאלוף: תרשה לי להתערב לך בדברים.

אלי אלאלוף: אני לא התכוונתי לפגוע בכם.

אלי אלאלוף: אם לא הבנת את זה שזה אחרת, אז לדעתי - - -

<צביקה רם: ההיפך.

אלי אלאלוף: סליחה.

<צביקה רם: אז אני מתנצל אם הבנתי, כי החברה פה מתארים אותנו כך.

<צביקה רם: אני בא ואומר חברה, בואו תבינו, אלה הן הרעות החולות - - -

אלי אלאלוף: חברה, תאמינו לי שנקיים דיון ענייני באוקטובר עם כל הנתונים ביד.

<צביקה רם: תודה רבה.

אלי אלאלוף: כל מי שמהמשרדים השונים, ההסכם הבילטראלי בין המדינות, כל דבר אחר, תתארגנו.

אלי אלאלוף: אנחנו באוקטובר נקיים דיון מהותי.

אלי אלאלוף: ובינתיים אני בעד לעשות הוראת שעה לשנה בלבד.

אלי אלאלוף: בינתיים בואו תאפשרו לנו לקרוא את התקנות.

<קריאה: בקשה קצרה, בבקשה.

אלי אלאלוף: תגיד בסוף, אם לא ניתן תשובה.

אלי אלאלוף: בבקשה.

<נעה בן שבת: תקנות שירות התעסוקה (תשלומים ממבקש עבודה בקשר לתיווך עבודה) (תיקון מס' ... והוראת שעה), התשע"ז-2017 בתוקף סמכותי לפי סעיף 69 ה לחוק שירות התעסוקה, התשי"ט-1959 (להלן – החוק) בהתייעצות עם שרת המשפטים, בהסכמת שר הפנים, לפי סעיף 69 יא לחוק, ובאישור ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת, אני מתקין תקנות אלה: התשלום המותר לגבייה או לקבלה בידי לשכה פרטית – בתקופת תוקפן של תקנות אלה יקראו את תקנה 3 לתקנות שירות התעסוקה (תשלומים ממבקש עבודה בקשר לתיווך עבודה), התשס"ו-2006 כך: לפני תקנת משנה (א1) יבוא: "(א) לשכה פרטית בענף הסיעוד רשאית לגבות או לקבל, במישרין או בעקיפין, בישראל או בחוץ לארץ, כל תשלום מעובד זר שהיא מטפלת בענייניו, ובלבד שסך כל התשלומים כאמור, לא יעלה על סכום השווה לתשלום החוזי המרבי כאמור בתקנה 2, בניכוי הסכומים שלהלן: התשלום החוזי; סכום שלשכה זרה גבתה או קיבלה מהעובד הזר העולה על התשלום החוזי; סכום שלשכה פרטית אחרת גבתה או קיבלה במישרין או בעקיפין מהעובד הזר.

<נעה בן שבת: " זה שוב, התשלום המרבי, החוזה המרבי קבוע פה בתקנות, יכול להיות שהוא יצטרך להתעדכן עכשיו, הוא צריך להתעדכן באחד בינואר ובכל שנה, אבל מה שמופיע לי כרגע זה 3,688.57 שקלים.

אלי אלאלוף: מי אחראי על העדכון, משרד המשפטים?

<הילה קפלן-רענן: אנחנו, משרד העבודה.

אלי אלאלוף: אז תודיעו לוועדה בכתב, איך זה עודכן אחרי ה-1 בינואר.

<יאיר דוד: 3,658 שקלים?

<נעה בן שבת: 3,688.57.

<נעה בן שבת: זה עודכן.

אלי אלאלוף: ויש עדכון אפשרי באחד בינואר?

<נעה בן שבת: כן.

אלי אלאלוף: כשנקבל את ההודעה אנחנו - - -

<נעה בן שבת: אלא אם כן זה עודכן כבר עכשיו.

<נעה בן שבת: אני לא יודעת.

<הילה קפלן-רענן: זה עודכן בעיקרון.

<נעה בן שבת: אה, זה עודכן?

<הילה קפלן-רענן: זה עודכן.

<הילה קפלן-רענן: אני צריכה להעביר לכם.

אלי אלאלוף: אבל תאשרי את זה בבקשה, סופית.

<נעה בן שבת: זה עודכן למטה, נכון?

<נעה בן שבת: היה מדד שלילי?

<קריאה: לא, זה מדד השכר, זה לא קשור.

<נעה בן שבת: לא, זה לא מדד השכר.

<הילה קפלן-רענן: זה עלה, אבל לא בהרבה.

<הילה קפלן-רענן: אני אבדוק.

<נעה בן שבת: זה מדד המחירים לצרכן, סליחה.

<נעה בן שבת: אני קוראת מתוך - - -

אלי אלאלוף: אוקיי, אז משרד העבודה יודיע לנו.

<נעה בן שבת: מעודכן בהתאם למדד המחירים לצרכן.

<נעה בן שבת: זה כתוב בתקנות ולפי זה זה מתעדכן.

אלי אלאלוף: אוקיי, אז תעדכנו את כולנו.

<יריב שוריאן: זה כולל מע"מ?

<יריב שוריאן: לפני מע"מ?

<יאיר דוד: אנחנו משלמים מע"מ על כל סכום שאנחנו - - -

<קריאה: זה כולל מע"מ.

<קריאה: זה התשלום החוזי.

<יריב שוריאן: אבל אנחנו משלמים על זה מע"מ.

<יריב שוריאן: על כל פעולה המדינה רוצה להרוויח ולהוריד מאיתנו את זה?

<נעה בן שבת: אבל אתם הסכמתם על הסכום.

<יריב שוריאן: איפה מע"מ פה.

<יריב שוריאן: מע"מ כחוק.

אלי אלאלוף: עד עכשיו זה כלל מע"מ?

<יריב שוריאן: זה כלל מע"מ.

אלי אלאלוף: רגע, הסכומים ששילמתם כללנו מע"מ?

<יריב שוריאן: כן.

אלי אלאלוף: טוב, אז הסכום הזה כולל מע"מ.

<קריאה: אין פה שינוי מהותי.

<יאיר דוד: אנחנו נדבר על זה - - -

אלי אלאלוף: אם יש בעיה, תתכתבו איתנו.

אלי אלאלוף: לא נחכה להם תשעה חודשים.

<נעה בן שבת: אני רק רוצה להעיר מבחינת נוסח, אתם צריכים לבדוק את זה.

<נעה בן שבת: תקנה א' כביכול קיימת, הייתה בתוקף עד ספטמבר 2010, אז צריך לראות איך צריך לכתוב את זה כדי שיהיה ברור שזה מסתדר עם זה ואם צריך לבטל את הוראת התוקף או משהו כזה - - -

אלי אלאלוף: אז תהיו בקשר בין הלשכות המשפטיות, בסדר?

<נעה בן שבת: אז צריך לעשות את הסדר הזה.

<נעה בן שבת: זה רק עניין של נוסח.

<נעה בן שבת: אנחנו כרגע עוברים לפסקה שתיים, תקנת משנה (ב), אבל לפני כן רציתי לשאול האם לא צריך תיקון לתקנת משנה (א2).

<נעה בן שבת: תקנה משנה (א2) מדבר היום על מצב שבו עובד עזב את ישראל בטרם חלפו 18 חודשים ממועד כניסתו לישראל וצריך להחזיר לו חלק מהסכומים ואם הוא עזב לפני שחלפו 36 חודשים ממועד כניסתו לישראל – 33%.

<נעה בן שבת: זה נוגע ללשכה הפרטית בחקלאות, אבל השאלה אם זה לא צריך לחול.

<נעה בן שבת: נתתם את הדעת על זה?

<הילה קפלן-רענן: לא.

<הילה קפלן-רענן: אני מעריכה שכן, שנרצה שזה יחול, אבל אני צריכה להתייעץ.

<יריב שוריאן: בפעם הקודמת זה לא היה.

<נעה בן שבת: נכון, זה לא היה במקור.

<נעה בן שבת: זה לא היה - - -

<יאיר דוד: זה לא היה במקור.

<יאיר דוד: זה גם שונה מבחינת החקלאות והסיעוד, כי מראש הנטייה היא - - -

<קריאה: כי זה כלול בהסכמים בילטראליים, לכן זה - - -

<יאיר דוד: גם זה שונה בגלל ההסכמים הבילטראליים וגם - - -

<נעה בן שבת: אז אוקיי, אז לא צריך תיקון ב-(א2).

<נעה בן שבת: עכשיו אנחנו עוברים לתקנת משנה (ב).

<נעה בן שבת: בתקנת משנה (ב) במקום "הסכום המרבי לפי תקנה משנה (1)" יבוא: "על הסכום כאמור בתקנה משנה (א) או על הכום המרבי לפי תקנת משנה (א1).

<נעה בן שבת: זה כמובן צריך להיות לפי העניין.

<נעה בן שבת: תלוי אם זה לשכה פרטית בסיעוד או לשכה פרטית בחקלאות.

<נעה בן שבת: אנחנו מדברים על כך, סעיף קטן (ב) שאנחנו מתקנים אותו, אומר שאפשר לגבות בנוסף לסכומים האלה גם החזר בעד הוצאות הטיסה לישראל.

<נעה בן שבת: זו הוראה קיימת.

<יריב שוריאן: העובד עצמו משלם.

<קריאה: כן, כן, כן.

<נעה בן שבת: בתקנה משנה (ג) במקום "על אף האמור בתקנת משנה (א1)" יבוא: "על אף האמור בתקנות משנה (א) ו-(א1)"; אנחנו מדברים פה על ההוראה שאוסרת על גביית תשלום בעד התיווך מעובד שנמצא בישראל.

<נעה בן שבת: אחרי תקנה משנה (ג) יבוא: וכאן הוראת הרשום הנוספת: על אף האמור בתקנה משנה (א) – אני מבקשת להוסיף פה גם את המילים "ובלי לגרוע מהאמור בתקנה 5, אנחנו מדברים פה על חובות רישומיות מסוימות, אבל הן כמובן באות בנוסף לחובה לפי תקנה 5, שדורשת גם חוזה תיווך בכתב וגם קבלות וגם היתר מהלשכה.

<נעה בן שבת: לשכה פרטית בענף הסיעוד לא תגבה ולא תקבל סכום כאמור באותה תקנת משנה, אלא אם כן ערכה רישום הכולל את שם העובד, מספר דרכון, הסכום שהעובד נדרש לשלם והסכום ששילם לה בפועל.

<נעה בן שבת: מקום התשלום - - - וכאן יש התייחסות לניכויים שמוזכרים בפסקאות אחת עד שלוש בתקנת משנה (א).

<נעה בן שבת: מדובר על ניכויים שבוצעו.

<נעה בן שבת: לא צריכים לדבר על ניכויים שבוצעו, כי זה לא שמנכים באמת סכומים, אלא סכומי הניכויים שהובאו בחשבון לפי פסקאות אחת עד שלוש בתקנת משנה (א).

<נעה בן שבת: זאת אומרת, אם הבאתם בחשבון גבייה שגבתה הלשכה הזרה, צריך לרשום את אותם תשלומים שגבתה השלכה הזרה.

<יריב שוריאן: לרשום איך?

<נעה בן שבת: באותם רישומים שאתם אמורים לנהל לפי הסעיף הקטן הזה, לרשום את הסכומים שהבאתם בחשבון לחישוב הסכום שמגיע.

<נעה בן שבת: אז עכשיו אנחנו מגיעים להוראת התוקף ואנחנו מציעים גם לקבוע הוראת תחולה לנושא הזה.

<נעה בן שבת: השאלה, אם אנחנו לא קובעים הוראת תחילה או הוראת תחולה, אז תחילתן של התקנות מיום פרסומן ויכול להיות שעובדים זרים גם צריכים להיערך לדבר הזה, לדעת שעכשיו יוטל עליהם סכום שלכאורה היום לא היה מוטל עליהם, אם באמת המצב הוא שלא גובים מהם תשלומים.

<עידית ליבוביץ: הם גם ככה משלמים את זה.

<נעה בן שבת: אז את אומרת שאפשר להחיל את זה באופן מיידי?

<נעה בן שבת: זאת האמירה שלך?

<עידית ליבוביץ: אני אומרת שאין לזה משמעות.

<עידית ליבוביץ: הם גם ככה משלמים, אלא אם כמובן עכשיו החברות יבקשו לגבות בנוסף למה שהם כבר משלמים, גם את ה-3,800.

<קריאה: נו, באמת, באמת.

<קריאה: אולי מספיק.

<קריאה: מספיק.

<נעה בן שבת: וגם מבחינת התחולה אני חושבת שזה צריך לחול רק על עובד זר שהוא מגיע מיום התחילה ואילך.

<נעה בן שבת: זאת אומרת לא יכול להיות שיגבו מעובד שנמצא עכשיו בדרך לארץ - - -

אלי אלאלוף: כמה - - - ממתי להתחיל?

<הילה קפלן-רענן: אני מסכימה עם מה שנאמר.

<הילה קפלן-רענן: אין לנו התנגדות.

<נעה בן שבת: אבל מבחינתך זו יכולה להיות תחילה אוטומטית מיום פרסום התקנות?

<נעה בן שבת: זה לא צריך להיות יותר - - -

<קריאה: ללא תחולה רטרואקטיבית.

<נעה בן שבת: ללא תחולה רטרואקטיבית.

<נעה בן שבת: לא דובר על תחולה רטרואקטיבית.

<נעה בן שבת: לא יכול להיות מדובר על - - -

אלי אלאלוף: אז עם פרסום.

<קריאה: לא, רטרואקטיבית הכוונה שלי עובדים שכבר הוזמנו, כי הם אולי לא נכנסו לארץ, אבל הם כבר הוזמנו.

<קריאה: הם בתהליך - - -

<נעה בן שבת: לא, אני רוצה להציע שאם דובר על - - -

<יריב שוריאן: חודש, חודש וחצי - - -

<נעה בן שבת: עובד זר, שהלשכה הפרטית טיפלה בעניינו מתחילתן של התקנות האלה ואילך ואם מדובר על 45 ימים אז זה בסדר.

<נעה בן שבת: זה נראה לך הגיוני?

<יאיר דוד: כן, אבל התוקף של השנה הזאת.

<נעה בן שבת: מאותם 45 ימים.

אלי אלאלוף: בסדר?

<נעה בן שבת: אז אנחנו אומרים שתחילתן של תקנות אלה - - -

אלי אלאלוף: רגע, רגע.

<נעה בן שבת: אני רוצה להציע שיהיה כך:

<נעה בן שבת: תחילתן של תקנות אלה 45 ימים מיום פרסומן והם יחולו על עובד זר שהלשכה הפרטית החלה לטפל בעניינו מתחילתן של תקנות אלה ואילך ותוקפן של תקנות אלה שנה מיום תחילתן.

<נעה בן שבת: זאת אומרת מאותם 45 ימים - - -

<יריב שוריאן: שמתי מתחילים ה-45 ימים האלה?

<נעה בן שבת: מיום הפרסום.

<יאיר דוד: בעצם פורמאלית מרגע שזה מאושר זה עובר לפרסום?

<נעה בן שבת: כן.

<נעה בן שבת: זה עובר יחסית - - -

<יאיר דוד: זה עניין של ימים, נכון?

<נעה בן שבת: את זה אולי הממשלה יכולה להגיד יותר, לגבי הפרסום.

אלי אלאלוף: כן בבקשה, שי.

<יריב שוריאן: הילה, זה 45 יום מהיום ש - - - עד שהשרים יחתמו?

<יריב שוריאן: כדי שלא יהיה מצב - - -

<עידית ליבוביץ: אז אם הגיע לישראל אז צריך להאריך את התקופה.

<עידית ליבוביץ: כי הטיפול הוא טיפול של חודשיים שלושה.

אלי אלאלוף: את השיחות הפרטיות לא כאן.

<נעה בן שבת: אני מבינה שאתה פשוט מציע לעשות משהו שהוא יותר חותך, ההגעה לישראל, אבל המטרה הייתה לבוא ולהגיד אם עובד נמצא בדרך, הוא צריך לדעת.

<נעה בן שבת: יכול להיות שהוא לא רוצה להגיע אם צריך לשלם את הסכום.

<נעה בן שבת: שוב, אני אומרת נניח שהיום הם לא משלמים שום דבר ומחר הם יצטרכו לשלם את הסכום - - -

<יאיר דוד: אבל אנחנו לא יכולים לגבות אם הוא לא חתם לנו שהוא יחתום.

<יאיר דוד: הרי זה גם חלק מהדרישה ולכן טכנית אי אפשר לעשות את זה.

<יאיר דוד: גם עובד שהתחלנו את התהליך איתו, אין לנו שום דרך לגבות ממנו, אם הוא לא התחייב מלכתחילה בתהליך הזה, ולכן מעשית מה שאת מעלה כרגע בעיני הוא לא רלבנטי.

<יאיר דוד: אנחנו לא רוצים שבמסגרת השנה, שגם זה פרק זמן קצוב, לא נוכל בכלל ליישם את התקנה זאת בסופו של דבר.

<נעה בן שבת: לא, מסגרת שונה תהיה לכם, השאלה היא מתי - - -

<יאיר דוד: ברור.

<יאיר דוד: אז אני אומר, אנחנו ממילא לא נוכל ליישם את זה על אף אחד מהאנשים שנמצאים היום למשל בתהליך הזה, כי אנחנו הרי לא התקשרנו איתם חוזית בהקשר זה.

<יאיר דוד: ולכן אני חושב שמה שצריך, באמת כמו שהצעת ואני הייתי מבקש לצמצם אולי לא ל-45 ימים, ל-30 ימים.

<יאיר דוד: זה די והותר.

<יאיר דוד: אנחנו מחכים לזה כבר – הבג"ץ הוגש לפני למעלה משנה בהקשר הזה והמדינה כבר הסכימה לזה לפני למעלה משנה בתגובה שלה.

<עידית ליבוביץ: אם המבחן הוא לפי כניסה לישראל, אז אולי צריך 60 יום.

<שי סומך: אולי מועד ההברקה.

<שי סומך: זאת אומרת המועד שבו מבקשים את העובד.

<שי סומך: אני לא יודע איך להגדיר את זה משפטית.

<קריאה: מצוין.

<קריאה: אנחנו מסכימים.

<שי סומך: ה0

<שי סומך: טיפלה בעניינו זה חוק פלילי גם.

<שי סומך: קשה ליישם את ה-טיפלה בעניינו.

<שי סומך: טיפלה בעניינו זה גם בארץ מאד - - -

<נעה בן שבת: השאלה אבל מה זה מועד ההברקה.

<יאיר דוד: מועד ההברקה זה בסדר, זה מועד קבוע.

<יאיר דוד: ברגע שמבריקים לשגרירות, זה טכנית.

<יאיר דוד: זה בשנייה שמבריקים לשגרירות את האישור.

<יאיר דוד: האישור מוברק לשגרירות.

<יריב שוריאן: מרגע הזמנת העובד.

<יאיר דוד: לשכת משרד הפנים מבריקה לשגרירות במדינת המוצא.

<יאיר דוד: זה תהליך וזה מועד קבוע שהוא מספיק מסוים.

<נעה בן שבת: אז מרגע שהועבר לשגרירות.

<אורטל אלבז: הקונסול יכול לעדכן במהלך הריאיון שהוא עושה לו בנוגע לתקנה הזאת.

<נעה בן שבת: סליחה, אני לא מבינה.

<אורטל אלבז: הקונסול יכול לעדכן את העובד בנוגע לתקנה החדשה.

<אורטל אלבז: אז יהיה מספיק זמן.

<נעה בן שבת: מרגע שהועברה לשגרירות - - -

<יאיר דוד: בבקשה להזמנת עובד.

<אורטל אלבז: מרגע ההברקה של לשכת הפנים, של רשות האוכלוסין.

<שריי גבאי-נוראיל: אנחנו גם נעדכן את הזכותון לעובד הזר, שהוא מקבל אותו עם הגעתו לישראל.

<שריי גבאי-נוראיל: הוא יקבל עדכון גם בזכותון.

<נעה בן שבת: אני רוצה רגע לברר, קצת לא נוח לי עם המונח "הזמנה של עובד" – אז אני רוצה לברר אם אנחנו יכולים לדבר על איזה שהוא מונח.

<נעה בן שבת: אתם אומרים מעבירים לשגרירות - - -

<שריי גבאי-נוראיל: המונח הברקה הכוונה הזמנה.

<שריי גבאי-נוראיל: ברגע שהמשפחה מבקשת ממשרד הפנים להביא עובד מחו"ל וזה מאושר, נשלחת איזו שהיא - - -

<נעה בן שבת: ממי?

<נעה בן שבת: ממשרד הפנים?

<שריי גבאי-נוראיל: ממשרד הפנים.

<נעה בן שבת: בעצם רשות ההגירה מוסרת לשגרירות בחוץ לארץ?

<שריי גבאי-נוראיל: שיש לה אישור להזמין עובד.

<יריב שוריאן: אישור כניסה לישראל לעובד ספציפי, למעסיק ספציפי?

<יאיר דוד: המונח הוא הברקה.

<שריי גבאי-נוראיל: זה מונח סלנג שאנחנו משתמשים בו, אבל בעיקרון זה הבאה מחו"ל.

<שריי גבאי-נוראיל: זו בקשה להזמנה מחו"ל.

<נעה בן שבת: אז מרגע שרשות האוכלוסין וההגירה מעבירה לשגרירות, אשרת הכניסה - - -

<אורטל אלבז: היא מעבירה הודעה לשגרירות, כן, מודיעה.

אלי אלאלוף: רגע, רגע, אחד אחד.

<שריי גבאי-נוראיל: שיש אישור להזמנת עובד זר מחו"ל.

<אורטל אלבז: לא, אל תגידי אישור.

<יריב שוריאן: לא, אשרת כניסה.

<יריב שוריאן: היא צודקת.

<אורטל אלבז: אל תגידי אישור, כי הקונסול יכול לבטל את האשרה.

אלי אלאלוף: אני מציע שתעשו את הדיון - - -

<נעה בן שבת: אבל זה המועד, זה הדבר שאנחנו אומרים, אנחנו נשארים ב-45 ימים.

<נעה בן שבת: אנחנו מדברים על עובד מרגע שהועבר לגביו לשגרירות - - -

<שריי גבאי-נוראיל: הודעה.

<נעה בן שבת: שעדיין לא הועבר, סליחה.

<שריי גבאי-נוראיל: ברגע שהועברה הודעה בתחילת הליך הגיוס של אותו עובד, או משהו כזה.

<נעה בן שבת: אז זאת אומרת רק על עובד שאחרי יום התחילה האמור, אז יהיה - - -

אלי אלאלוף: ואפשר להשתמש במושג הברקה?

<נעה בן שבת: אנחנו נתקן את הנוסח, אבל המהות היא שזה אותו תהליך שאנחנו מדברים עליו.

<הילה קפלן-רענן: 45 יום מיום הפרסום ויחולו על עובד שבעצם לפי ההצעה שלהם.

אלי אלאלוף: כן, ולאחר מכן זה נכנס, הסיפור של ה-45 ימים.

<נעה בן שבת: 45 ימים, אז מתחילה אותה שנה לגבי אותם עובדים שייכנסו לתהליך.

<נעה בן שבת: סליחה, תהליך ההברקה הזה ייעשה לאחר - - -

אלי אלאלוף: ואז התקנה נכנסת לפעולה, במשך שנה.

אלי אלאלוף: ואז זה לא יהיה ב-1 ל-, אלא שנה בערך, במחצית פברואר או בסוף פברואר.

אלי אלאלוף: אוקיי?

אלי אלאלוף: עוד הערות?

אלי אלאלוף: אדוני יושב הראש, רצית להעיר הערה?

<יריב שוריאן: כן.

<יריב שוריאן: אני לא איש של מלחמות ואיש של - - -

אלי אלאלוף: לא, לא, בוא.

<יריב שוריאן: אני בטוח, אני וגם החברים פה חיים את התחום הזה יום-יום, שעה-שעה, מסביב לשעון.

<יריב שוריאן: איפה שהוא הפתרון לכל האנדרלמוסיה שכביכול יש בתחום, נמצא בין הלשכות שמכירות את העשייה היומיומית לקו העובד, שכרגע עסוקה בלהקליד הודעות.

<עידית ליבוביץ: מה אתה יודע, יריב?

<עידית ליבוביץ: קצת כבוד.

<יריב שוריאן: סתם, סתם.

אלי אלאלוף: אני חיכיתי, אני מנומס, כדי להחזיר לו.

<יריב שוריאן: אני מצטער אם פגעתי.

אלי אלאלוף: פגעתי ומבקש סליחה.

אלי אלאלוף: בשביל מה?

אלי אלאלוף: את תפגעו.

אלי אלאלוף: אוקיי, בואו נמשיך.

<יריב שוריאן: סך הכל בשיחות ובתובנות אפשר יהיה להגיע ליופי של פתרונות.

<יריב שוריאן: אנחנו רוצים להיות בעלי עסקים שיש להם תוחלת לשנים קדימה.

<יריב שוריאן: אני והחברים מאד מחזיקים מהעבודה שאנחנו עושים.

<יריב שוריאן: יש בה גם מעין שליחות ויסלחו לי כל אלה ששמים לנו תגיות של דלת מסתובבת ושל סוכני עבדים.

<יריב שוריאן: זה הכל בסדר, יופי.

<יריב שוריאן: בינתיים אנחנו אלה שעושים את העבודה בפועל.

<יריב שוריאן: אני מוכן מחר בבוקר לוותר על כל נושא האיזונים של העובדים הזרים מחו"ל.

<יריב שוריאן: תנו לי עובדים זרים פה מתוך הארץ.

<יריב שוריאן: תנו לי תקציב ראוי ואני מוותר בשנייה.

<יריב שוריאן: יש לנו הרבה נוסחאות איך להגיע לתקציב של לשכה רווחית בלי להביא עובד אחד מחו"ל.

<יריב שוריאן: זה יכול לקרות רק אם יהיו פחות התנגדויות מצדם של ארגוני זכויות אדם, שבראשם עומד קו לעוד, ואני בטוח שברגע שאנחנו נצליח להגיע איתם לאיזו שהיא הבנה, שאר הדברים ילכו קל מאד עם שאר הגופים הממשלתיים.

אלי אלאלוף: אז כתגובה ראשונה באמת תודה לקו לעובד.

אלי אלאלוף: בזכותכם הרבה נושאים בנושא העובדים הזרים באים לדיון פה ואני מברך אתכם.

<עידית ליבוביץ: לא רק עובדים זרים, חשוב להגיד.

אלי אלאלוף: לא רק זה.

אלי אלאלוף: מסכים איתך.

אלי אלאלוף: אוהב את התיקון וזה גם נכון.

אלי אלאלוף: לכן אני באמת מברך אתכם והלוואי שיהיו הרבה מאד ארגונים של המגזר השלישי שעושים את העבודה הזאת ומגנים על האוכלוסיות החלשות ביותר.

אלי אלאלוף: אני חושב שזה באמת שווה דיון ביניכם, תפגשו ותדברו ביניכם.

<יריב שוריאן: אנחנו זרקנו את הכפפה.

אלי אלאלוף: אוקיי, הכפפה היא בידיך, אז תרים אותה.

אלי אלאלוף: אני רוצה להמשיך לעקוב אחרי המהלכים שקבענו בשנה הקרובה, שזה גם הלשכה המשפטית ודאי, אבל גם היועצת האישית שלי, הילה, שיושבת פה.

אלי אלאלוף: היא תקבל כל פנייה שלכם ואנחנו נתמודד.

אלי אלאלוף: אוקיי?

אלי אלאלוף: בינתיים אנחנו רוצים לאשר את התקנה.

אלי אלאלוף: בעד – פה אחד

אלי אלאלוף: חברים, זה פה אחד.

אלי אלאלוף: התקנה אושרה ותודה רבה.

אלי אלאלוף: הישיבה נעולה.