ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 227, 2017-07-18 10:00

אברהם נגוסה: בוקר טוב לכל המשתתפים בישיבה.

אברהם נגוסה: אנחנו מציינים היום 120 שנה לקונגרס הציוני הראשון בבזל, ונקיים דיון בנושא "חיזוק הזהות הציונית והקשר עם מדינת ישראל בקהילות יהודיות קטנות בתפוצות ופעולות לעידוד העליה".

אברהם נגוסה: שני הנושאים יוצגו על ידי ההסתדרות הציונית העולמית.

אברהם נגוסה: נמצאים איתנו יו"ר ההסתדרות הציונית העולמית מר אברהם דובדבני וגם ממלא מקומו מר יעקב חגואל וגברת גוסטי ברוורמן וגם המנכ"ל מר אלי כהן וגם מרינה.

אברהם נגוסה: ברוכים הבאים לוועדת העליה, הקליטה והתפוצות.

אברהם נגוסה: מאוד חשוב לנו היום כשאנחנו מציינים 120 שנים ואנחנו רוצים לשמוע על פעילות חיזוק הקשר בין התפוצות למדינת ישראל וגם על פעילות עידוד העלייה.

אברהם נגוסה: גברת גוסטי ברוורמן פותחת את הנאומים.

<גוסטי ברוורמן: תודה רבה חבר הכנסת נגוסה שמארח אותנו לא בפעם הראשונה בועדה הזאת.

<גוסטי ברוורמן: אני רוצה לציין פה גם את הימצאותם של חברי הנהלת ההסתדרות הציונית העולמית, אנא הרימו ידיים כדי שיכירו אתכם, שהם כמובן שותפים שלנו, אנחנו יושבי ראש מחלקות שעושים את היום יום, אבל חברי הנהלת ההסתדרות הציונית הם ממשיכי הדרך של ה-120 שנה, אנחנו כולנו נבחרים בכל קונגרס ציוני שזה המשך הדרך.

<גוסטי ברוורמן: אני רוצה לברך את כל הנוכחים, כולל את צוות ההסתדרות הציונית העולמית לשלום ולהודות על העשייה המתמשכת.

<גוסטי ברוורמן: אנחנו ניכנס לדברים, אני מבקשת לקחת אתכם למסע מאוד קצר כדי קצת להראות ובעצם כולנו נהיה שותפים.

<גוסטי ברוורמן: אני פותחת, אחרי מרינה ראשת המחלקה לעידוד העלייה וחברי יעקב חגואל ממלא מקום יו"ר הנהלת ההסתדרות הציונית ומי שאחראי למאבק באנטישמיות והמחלקה לישראל יביא את הפרק הנוסף כי בעינינו הכל בסופו של יום מתקשר לנושא שלשמו התכנסנו היום.

<גוסטי ברוורמן: ברשותכם, בכמה מילים אני רוצה להציג את פעילות המחלקה לתפוצות בהסתדרות הציונית העולמית.

<גוסטי ברוורמן: נתחיל בחזון שלנו של המחלקה שהוא כולל שלושה I-ים כדי שיהיה מאוד קל, I זה גם עבור ישראל אבל זה גם מאוד מתאים לנו לעניין של המשימות שלנו, אחד זה חיזוק הזהות הציונית, IDENTITY, השני הולך ל-IDENTIFICATION, שזה הזדהות עם הערכים הציוניים ושלוש זה הנושא של ישראל כערך מרכזי בבניית הזהות הציונית, כי אחד הדברים שאנחנו רואים בעולם זה שיש היום מגמה של חיבור לזהות הציונית בקרב צעירים והתנתקות מכל מה שקשור לישראל.

<גוסטי ברוורמן: מבחינתנו הנושא של ישראל חייב להיות חלק מהותי מיצירת הזהות הציונית.

<גוסטי ברוורמן: תחומי הפעילות שלנו נועדו על מנת לתת מענה בעיקר בקרב הציבור הצעיר שכפי שאמרתי, האתגר איתו הוא לשמור אותו מחובר למדינת ישראל.

<גוסטי ברוורמן: כפי שאתם רואים, יש לנו נושא של קהילות, קודם כל הפדרציות הציוניות שפזורות ב-33 מקומות בעולם, כאשר הם הזרוע הביצועית של ההסתדרות הציונית העולמית, הזרוע הפוליטית, והיא מאגדת בסופו של יום את ההשתתפות של המפלגות והזרמים במדינות העולם ובמדינת ישראל.

<גוסטי ברוורמן: אחד המודלים שאנחנו פיתחנו על מנת לייצר סיג ושיח בנושא ישראל קרוי "בית העם" שזו תכנית הדגל שלנו ליצירת שיחה בנושא ישראל כאשר הרעיון הוא בעצם לא לבוא ולהטיף או להגיד איך הם צריכים להרגיש לגבי מדינת ישראל, אלא לעודד אותם לבטא באמת את מנעד הדעות והתחושות לגבי מדינת ישראל, ובלבד לשמור אותם בקשר ישיר ומהותי עם ישראל כפי שאמרתי, כחלק מהזהות שלהם.

<גוסטי ברוורמן: אחת הדוגמאות אגב, מי שמסתכל טוב רואה שזו נינט טייב.

<גוסטי ברוורמן: גם היא עובדת בשירות ההסתדרות הציונית העולמית והמחלקה לפעילות בתפוצות.

<גוסטי ברוורמן: נינט טייב כפי שאנחנו יודעים עזבה ללוס אנג'לס, גייסנו אותה לטובת פעילות שעשינו במסגרת בית העם, ציפור על חוט תיל, אחרי שלאונרד כהן נפטר רצינו לבטא שגם יהודים מוכרים בעולם היו מאוד מחוברים למדינת ישראל והמרכיב הציוני היה חלק מהזהות שלהם.

<גוסטי ברוורמן: נינט טייב הייתה שותפה לערב כזה בסן פרנסיסקו שהביא מאות אנשים, זו דוגמה של חיבור ואקטואליה.

<גוסטי ברוורמן: אנחנו מנהלים כנס על חבל דק לאורך כל הדרך, אני חושבת שאנחנו מדברים על המתח שמתקיים.

<גוסטי ברוורמן: הכנס באוניברסיטת באר שבע היה על המתח בין חוק יסוד כבוד האדם וחירותו לצרכי הביטחון של מדינת ישראל, נושא שהוא מאוד על סדר היום כשיש ביקורת על מדינת ישראל מבפנים ומבחוץ.

<גוסטי ברוורמן: הבאנו את השופט אהרון ברק והדיון היה מאוד מאוד משמעותי והוא מתקיים היום במדינות נוספות בעולם.

<גוסטי ברוורמן: תכלס עברית.

<גוסטי ברוורמן: שאלתי אחד מהחברים שלי מחו"ל "תגידו לי מה אתם חושבים היעדים העתידיים שלנו בנושאי ציונות".

<גוסטי ברוורמן: אחד מהדברים שנאמרו שם "עברית".

<גוסטי ברוורמן: עברית כחיבור בין אנשים, עברית כשפתו של העם היהודי, ולכן אנחנו פיתחנו תכנית שקוראים לה תכלס, לכאלה שלא רוצים ללכת ללמוד באולפן אבל כן רוצים לדבר עברית כשהם מגיעים לתכניות "תגלית" ו"מסע", ומה הלאה.

<גוסטי ברוורמן: מר יניב.

<גוסטי ברוורמן: יניב מנהל המחלקה, לא אמרתי, הוא מנהל המחלקה, הוא לא רק מזיז את השקופיות בקצב מטורף.

אברהם נגוסה: הצטרף אלינו חבר הכנסת עודד פורר, חבר ועדה.

אברהם נגוסה: מנכ"ל משרד הקליטה לשעבר.

אברהם נגוסה: הוא צריך לנהל עוד ועדה ולכן הוא רוצה לומר כמה דברים.

עודד פורר: תודה.

עודד פורר: אני מצטער על ההתפרצות.

עודד פורר: אני פשוט צריך להגיש לוועדת החינוך את המסקנות של הועדה שלנו על קיצור חופשת הקיץ.

עודד פורר: אני צריך לעשות את זה ב-10:30, אבל היה לי קריטי וחשוב לבוא לדיון הזה מכמה טעמים, אחד – בוודאי גם מתוקף תפקידיי הקודמים, אבל אני חושב שלציין 120 שנות ציונות זה קריטי וחשוב, ואני אומר את זה כמישהו שהסבא של הסבא שלי קבור פה בהר הזיתים, הוא נקבר ב-1921 אבל הוא שלח את בניו לעלות לרחובות ב-1890.

עודד פורר: התמונה שיש לי בחדר היא מ-1897, בדיוק לפני 120 שנה, שהם עובדים בשדה.

עודד פורר: אי אפשר להתייחס למהות שלנו כאן ולכל הבעיות שאנחנו מתמודדים איתן במדינת ישראל במנותק מאותן 120 שנה ומכל מה שקרה פה הנס של ראשית צמיחת גאולתנו, כפי שאני קורא לו, בארץ ישראל.

עודד פורר: אני רוצה לומר משהו על תפקיד המוסדות הלאומיים גם מתוקף העבודה הקודמת שלי וגם בעבודה שאני עושה היום.

עודד פורר: למדינת ישראל יש מזל גדול וזכות גדולה, אני חושב שיש לה את הזרועות האלה שנקראות 'המוסדות הלאומיים' ומוטב לממשלות ישראל לדורותיהן לראות, והיו פעמים שראו בהם יריבים ויש גם קרבות אגו בין צד אחד לשני, לראות בהם זרוע ביצוע ארוכה של הממשלה ושל המדינה, בתחומים שהמדינה לא יכולה לעסוק בהם.

עודד פורר: אני חושב שזה אחד היתרונות הכי גדולים שיש לממשלה הישראלית שיש לה את הזרועות האלה.

עודד פורר: אם לא ננצל אותם, אנחנו נפסיד.

עודד פורר: אנחנו נפסיד כי בסוף כשאנחנו מדברים על 120 שנות ציונות, המשמעות של ציונות היא הצלת העם היהודי והקמת בית יהודי בארץ ישראל.

עודד פורר: אז מתוך 14.5 מיליון יהודים בעולם רק 6.5 מיליון חיים בישראל, 8 מיליון חיים מעבר לים.

עודד פורר: אנחנו לא יכולים להתעלם מהם.

עודד פורר: תמיד אנחנו אומרים שראש ממשלת ישראל הוא גם ראש ממשלה של העם היהודי, של כל היהודים, וכמו שאנחנו מצפים לאחריות של התפוצות לישראל, ומדינת ישראל קמה בזכות הקהילות בתפוצות שסייעו לישראל וגם לאורך השנים בהרבה מאוד אתגרים, יש גם למדינת ישראל אחריות כלפי התפוצות, האחריות הזו היא משותפת, בוודאי שאני רוצה לראות את רוב העם היהודי חי בארץ ישראל אבל עדיין ככל שיש יהודים ברחבי העולם, המוסדות הלאומיים הם בסיס קריטי וחשוב לקשר איתם ולעבודה איתם.

עודד פורר: אני מקווה שנגיע במהרה לדיון פה בוועדת העליה והקליטה מה עושים עם המוסדות הלאומיים אחרי שכל היהודים יעלו לארץ, ואז יהיה מקום לקיים את הדיון הזה.

עודד פורר: בינתיים אני מקווה להמשך עבודה פורייה ומשותפת.

עודד פורר: יש לי היכרות ועבודה מ שותפת עם כל הנוגעים פה בדבר.

עודד פורר: וזהו.

עודד פורר: רק לברך.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: גברת מריה רוזנברג.

<גוסטי ברוורמן: חכה, עוד לא סיימתי.

<גוסטי ברוורמן: חבר הכנסת פורר רק קיבל טיים-אאוט.

אברהם נגוסה: טוב.

אברהם נגוסה: בבקשה.

<גוסטי ברוורמן: אנחנו נמשיך בזריזות כי מה שחשוב לנו זו ההזדמנות שאנחנו לא נשמוט אותה להראות את היקף הפעילות של ההסתדרות הציונית, אז תצטרכו להמשיך להקשיב למה שיש לי להגיד ואחר כך לאחרים.

<גוסטי ברוורמן: פעילות תרבות, יש לנו חידון ציונות בכל העולם.

<גוסטי ברוורמן: קצת לדבר על נושא ציונות לחבר'ה צעירים.

<גוסטי ברוורמן: האחרון היה בקולומביה והיה מאוד מוצלח.

<גוסטי ברוורמן: בר/בת מצווה לילדי התפוצות, להביא אותם לישראל.

אברהם נגוסה: הצטרפה אלינו חברת הכנסת קסניה סבטלובה, חברת ועדה.

<גוסטי ברוורמן: יש לנו פרויקט שקוראים לו LSD, הוא לא סמים להמונים אלא זה עומד עבור Lets Start Davening, שבו יש בעצם הזדמנות לחבר'ה שלא מגיעים בדרך כלל לבתי כנסת, לבוא ולהתפלל קבלת שבת ישראלית במקומות שונים בעולים.

<גוסטי ברוורמן: האחרון "מבשלים עברית", אוכל הוא מחבר, אוכל הוא תרבות, וזאת הזדמנות גם לחבר לתרבות הישראלית וגם קצת לדבר עברית, כאשר חלק מתנהל באנגלית, חלק בעברית, הצלחה בלתי רגילה.

<גוסטי ברוורמן: זה התחיל בחוף המערבי בארצות הברית והיום הוא נמצא במקומות אחרים ואנחנו כרגע בשלב של שיווק התכנית למקומות שונים, ואם יש מישהו פה בחדר שחושק בתכנית הזאת, אנא יצור איתנו קשר לאחר מכן.

<גוסטי ברוורמן: יום ירושלים, השנה חגגנו 50 שנה לאיחוד העיר ופיתחנו תכנית שלמה.

<גוסטי ברוורמן: בין השאר אנחנו נותנים פרס ירושלים בתפוצות לכאלה שהם לא יהודים שיש להם תרומה ייחודית לעיר ירושלים, למדינת ישראל ולבירתה.

<גוסטי ברוורמן: באמת שורה מאוד מרשימה של אנשים קיבלו את פרס ירושלים.

<גוסטי ברוורמן: בספטמבר יקבלו באורוגוואי חברי פרלמנט, בשבדיה חברי פרלמנט ושר החוץ של אורוגוואי כבר קיבל את פרס ירושלים.

<גוסטי ברוורמן: אנחנו נכנסים כרגע לנושא של קהילות קטנות שלשמו התכנסנו פה, ואני רוצה להמשיך את דבריו של חבר הכנסת פורר.

<גוסטי ברוורמן: בעינינו המחויבות של ישראל לתפוצות היא דבר שהוא עוד פעם משנה פנים, כי אם בעבר הייתה ציפייה שרק התפוצות יעזרו לישראל והייתה משוואה של כסף עבור דם, כי אנחנו נלחמים פה, שופכים את הדם והם נותנים את הכסף, העניין הזה השתנה באופן מאוד מהותי.

<גוסטי ברוורמן: היום הנושא של הזהות הציונית והקשר למדינת ישראל איננו ברור מאליו, ולכן הנושא של חיבור של הקהילות הקטנות הוא חיבור מאוד משמעותי.

<גוסטי ברוורמן: פיתחנו תכנית שקוראים לה "סיירת מוצ'ילרוס" מתוך הרעיון שבקטע הזה אנחנו יודעים שהרבה מאוד חבר'ה צעירים בטיול הגדול שלהם אחרי הצבא מגיעים למקומות נידחים ברחבי העולם, וכחלק מזה אנחנו מציעים להם תכנית התנדבות בת חודשיים.

<גוסטי ברוורמן: יושבת איתנו פה מוצ'ילרה שתספר מהחוויות שלה, תיכף ניכנס לעניין הזה יותר לעומק.

<גוסטי ברוורמן: נושא של מנהיגות.

<גוסטי ברוורמן: ונעבור הלאה, כי כמו שאנחנו רואים יש סמינרי מנהיגות, אלה חבר'ה חמודים ששרים בחו"ל את "התקווה" שזה בוודאי דבר שאיננו מובן מאליו.

<גוסטי ברוורמן: אנחנו ניכנס לעניין של הקהילות הקטנות כמו שאמרתי, נעבור במהירות סקירה, מגמות מרכזיות בעולם.

<גוסטי ברוורמן: אנחנו מבינים שיש, כפי שאמרתי, היחלשות של הזהות הציונית.

<גוסטי ברוורמן: הציונות הופכת במקומות רבים למילה גסה.

<גוסטי ברוורמן: הרבה מאוד אומרים לי "אל תכניסו את העניין של ציונות, דברו פחות על ציונות".

<גוסטי ברוורמן: יש חוסר הבנה שציונות זו אידיאה שנקבעה לפני 120 שנה, והכל הופך להיות פוליטי.

<גוסטי ברוורמן: אני כן תומך או לא תומך, לפי זה אני מחליט מהי עמדתי כלפי הציונות ומדינת ישראל.

<גוסטי ברוורמן: הרבה מדברים על פרו ישראלי ולא ציוני, שוב, מאותה מגמה.

<גוסטי ברוורמן: כמו שאנחנו רואים, מחקרים שונים נעשו, אני לא אעבור עליהם אולי רק אדבר על פיטר ביינהראד שב-2010 דיבר על העניין, הוא עשה מחקר שעורר וגרם לסערה בצפון אמריקה, אבל זה עבר לכל העולם.

<גוסטי ברוורמן: הוא חקר בקרב סטודנטים יהודים בקמפוסים, כאשר אחד הדברים המאוד בולטים כשהם דיברו על ישראל הם דיברו על "הם", הם אף פעם לא דיברו "אנחנו".

<גוסטי ברוורמן: הוא הציב את המשוואה הבאה, ואני אקרא את זה בתרגום מאנגלית: 'חלק גדול מהסטודנטים בהגדרתם הם ליברלים ומאמינים בזכויות אדם ומגלים סקפטיות לגבי שימוש בכוח צבאי.

<גוסטי ברוורמן: התרגום שלהם ביחס לישראל הוא גינוי'.

<גוסטי ברוורמן: כלומר אם המציאות הזאת אנחנו אוהבים או לא אוהבים וכל מי שנמצא במקומות האלה יודע כמה מקומם זה יכול להיות, עדיין זו משוואה שאי אפשר לא לקחת אותה בחשבון כשאנחנו מדברים היום עם צעירים בתפוצות, בקמפוסים, ויושבים פה אני מניחה חבר'ה שהיו שליחים ב"הלל", מהצוות שלי אייל היה שליח בקמפוס בהלל בשיקגו.

<גוסטי ברוורמן: המשימה הופכת להיות קשה מיום ליום, והתוצאה היא התרחקות מישראל.

<גוסטי ברוורמן: תסתכלו על סקר "פיו" בעניין הזה, הזיקה, כמו שאתם רואים, 49% שאינם משתייכים לזרם דתי מגלים הזדהות עם מדינת ישראל, כלומר פחות מ-50% מקרב אלה שאינם מזדהים היום מרגישים איזו שהיא זיקה למדינת ישראל, זה נתון שצריך מאוד מאוד להטריד אותנו, וזה לא קשור לא לאנטישמיות ולא לשום דבר אלא לחיבור וחינוך.

<גוסטי ברוורמן: אנחנו מדברים על גלובליזציה.

<גוסטי ברוורמן: היום הצעיר היהודי רואה את עצמו – ומייקל סיגל הוא היום יו"ר הסוכנות היהודית – מדבר על דור המילניום שרואה את עצמו כחלק מהאנושות, הוא לא בהכרח צריך לתת עדיפות לזהות היהודית שלו, שלא לדבר על ישראל, הרבה פעמים זה אפילו מביך אותו.

<גוסטי ברוורמן: אני שומעת את זה בהרבה מאוד מפגשים שיש לי עם חבר'ה צעירים בעולם.

<גוסטי ברוורמן: הם אומרים "אני לא רוצה להגיד שאני יהודי כי זה גורם לי לצרות, בטח ובטח אני לא רוצה להגיד שאני תומך בישראל, כי אז אני לפעמים אפילו מסכן את עצמי", עד כמה שזה נשמע לנו הזוי.

<גוסטי ברוורמן: אנחנו רואים עליה בהתבוללות.

<גוסטי ברוורמן: אחד הדברים, כמו שאתם תראו בנתונים הללו, היום אנחנו מדברים על 59% נישואי תערובת, המגמה אגב לא השתנתה – לשמחתנו אולי אפילו אנחנו יכולים להגיד – ב-15 השנים האחרונות, לפחות היא לא עלתה.

<גוסטי ברוורמן: כי כשאני מסתכלת אני תמיד מסתכלת האם זה עולה, כי בדרך כלל אין רגרסיה, ולכן בנתונים הללו, כשיש 60% נישואי תערובת, כשהילדים שלהם לא ברור על מה הם יתחנכו, יש לנו פה משימה עוד יותר גדולה כי גם החלק של הזהות היהודית לא בהכרח חזק, בוודאי ובוודאי לא בהכרח הם קשורים למדינת ישראל, ופרויקט "תגלית" שהוא פרויקט מקסים, הוא לא מספיק משום שהוא עומד היום כאי בודד ואין אחריו שום דבר, או מעט מדי.

<גוסטי ברוורמן: עליה באנטישמיות וביטויי גזענות, חברי יעקב חגואל ירחיב על זה לאחר מכן, אני לא אכנס לזה.

<גוסטי ברוורמן: כמו שאתם רואים אלה מקרי אנטישמיות בעולם, פשוט כבר אי אפשר לזהות, זה באמת מקבצים אדירים גם באירופה אבל כמו שאתם רואים לא רק באירופה אלא גם בצפון אמריקה הרבה מאוד, והיו גילויים כאלה שהדאיגו את כולנו.

<גוסטי ברוורמן: ההתמודדות שלנו בהסתדרות הציונית העולמית עם המגמות האלה הן שתיים: אחת – אפשרות של עידוד עליה ואני יכולה להגיד לכם, שאלו אותי בפנל שהוזמנתי בגוש עציון "למה אנחנו כמוסדות לאומיים לא רק דורשים עליה" והתשובה שלי היא כזאת: אנחנו מאוד רוצים עליה.

<גוסטי ברוורמן: אנחנו באמת חושבים שעליה זה דבר חשוב וחיוני.

<גוסטי ברוורמן: יחד עם זאת, להתעלם מהנתונים שכרגע סקרתי בפניכם ולהגיד "אלה לא מעניינים אותנו" אנחנו נפסיד אותם לתוך הגלובליזציה, ולכן אנחנו פועלים בשני מישורים מאוד מאוד ברורים.

<גוסטי ברוורמן: אחד – עידוד עליה שחברתי מרינה תרחיב עליו, והדבר השני זה חיזוק הזהות הציונית, כשבסופו של דבר המטרה של שני הדברים האלה זה חיזוק של מקומה של מדינת ישראל בקרב יהדות התפוצות, יחליטו להישאר- לפחות שיישארו עם זיקה חזקה למדינת ישראל, ואם יחליטו לעלות, תפקידנו להבטיח עליה טובה ומסודרת לישראל.

<גוסטי ברוורמן: נחזור קצת לנתונים, בעולם היום חיים כ-14 מיליון יהודים, נתון מאוד משמעותי, 97% מיהודי העולם חיים ב-15 מדינות, 85% מיהודי העולם חיים בשתי מדינות.

<גוסטי ברוורמן: זה נתונים שאנחנו לא תמיד מבינים את עוצמתם.

<קריאה: אם תוכלי לחזור על השקף הקודם.

<גוסטי ברוורמן: אנחנו אחר כך נעביר לך, כי אחרת לא נגמור פה.

<גוסטי ברוורמן: הלאה.

<גוסטי ברוורמן: סוגי קהילות קטנות, אנחנו מחלקים אותן לשתיים.

<גוסטי ברוורמן: יש לנו מדינות קטנות.

<גוסטי ברוורמן: תורכיה, ותיכף נשמע על תורכיה, תורכיה ויוון הן מדינות קטנות.

<גוסטי ברוורמן: קולומביה, קוסטה ריקה, יש 2,500 יהודים.

<גוסטי ברוורמן: זה מקבץ מאוד קטן של יהודים, ויש לנו קהילות קטנות בתוך מדינות גדולות.

<גוסטי ברוורמן: בארצות הברית יש הרבה מאוד קהילות קטנות, כלומר כשאנחנו מדברים על קהילות קטנות עדיין אנחנו יכולים לדבר גם על 10,000 יהודים שחיים במקומות הללו.

<גוסטי ברוורמן: רק כדי לסבר לכם את העין, באיחוד האירופי חיים היום כ-1.2 מיליון יהודים, 80% מהם חיים היום בשלוש מדינות, אנגליה צרפת וגרמניה.

<גוסטי ברוורמן: כל השאר מתפזרים בשבדיה וכל מיני מקומות אחרים.

<גוסטי ברוורמן: כמו שאתם רואים, 326,000 יהודים חיים ב-35 מדינות.

<גוסטי ברוורמן: אתם שואלים אותי האם להשקיע בהם, הבוקר נשאלתי האם התפקיד שלנו להשקיע.

<גוסטי ברוורמן: אין לנו כל כך יכולת להשפיע.

<גוסטי ברוורמן: ואני אומרת, "כל המציל נפש אחת מציל עולם ומלואו", כך אני מתייחסת לכל יהודי בעולם.

<גוסטי ברוורמן: התפקיד שלנו זה לא להיות רק בריכוזים הגדולים ואנחנו נמצאים שם, אלא להגיע ל-35 המדינות ולהיות משוכנעים שאנחנו נוגעים ביותר ויותר צעירים שהם בעצם עתיד העם היהודי.

<גוסטי ברוורמן: אתם רואים באמריקה הדרומית מה שקורה שם, אמריקה הלטינית, 380,000 יהודים, 80% מהם חיים בשתי מדינות שזה ברזיל וארגנטינה, ויש לנו קהילות גדולות כמו שאמרתי, בתוך מדינות עם מספר יהודים גדול, ארצות הברית, אתם תראו.

<גוסטי ברוורמן: מה שאתם לא יכולים לראות אבל אם מישהו ירצה יקבל את השקף.

<גוסטי ברוורמן: אתם רואים את המקבצים, כל נקודה כזאת זה 1,000 יהודים.

<גוסטי ברוורמן: המקבצים הם באזור ניו יורק, פלורידה ובחוף המערבי, אבל תסתכלו כמה נקודות יש במדינות אחרות שבהן אין כמעט ייצוג של שליחים שלנו במקומות האלה.

<גוסטי ברוורמן: המשימה שלנו היא להגיע למקומות האלה, וזה מצטבר להיקפים מאוד משמעותיים של יהודים שאנחנו היום לא נוגעים בהם.

<גוסטי ברוורמן: צרפת – מעל 283 קהילות, זה נתון שאני לא חושבת שהרבה אנשים מכירים ויודעים כי אנחנו יותר מדברים על פריז ואולי קצת ערים יותר גדולות, אבל תסתכלו בכמה קהילות אנחנו מדברים.

<גוסטי ברוורמן: לונדון – אותו סיפור, אנחנו מדברים על 290,000 יהודים.

<גוסטי ברוורמן: למעלה מ-1.5 מיליון יהודים גרים בקהילות קטנות או במדינות קטנות.

<גוסטי ברוורמן: זה נתון שאי אפשר להתעלם ממנו, זה נתון שאני לא חושבת שאנחנו מבינים אותו, ולשם אנחנו מכוונים במחלקה לפעילות בתפוצות, להגיע אליהם.

<גוסטי ברוורמן: יש לנו כמה דרכים להגיע לכל היהודים, כמו שאמרנו, אחד – זה נושא של בית העם כמו שהזכרתי אותו, אנחנו עושים מסעות על גלגלים להגיע למקומות שונים בקרוואן כמו של פעם, יש לנו שליח שנוסע ואחד המסעות האלה תוכלו לראות פה, הוא גמע 1,500 מייל, הוא בילה 21 יום ונגע באלפי אנשים, הגענו אליהם.

<גוסטי ברוורמן: אוטו, פותחים דוכן ונמצאים שם, מנהלים את השיח הזה ומקרבים עוד אנשים לנושא.

<גוסטי ברוורמן: יש לנו תכנית שקוראים לה keep in touch, ופה אני אבקש מכרמה לספר בכמה מילים על התכנית שנהנית מתמיכה של משרד החינוך ומועצת תנועות הנוער.

אברהם נגוסה: הצטרפו אלינו חברי הכנסת יואל רזבוזוב, חבר ועדה.

אברהם נגוסה: חברת הכנסת טלי פלוסקוב, גם היא חברת ועדה.

אברהם נגוסה: הח"כים רצים מוועדה לוועדה.

אברהם נגוסה: אני יודע שחברת הכנסת קסניה סבטלובה רוצה לדבר, אבל אני רוצה שתשלימי קודם.

<כרמה כהן: תודה.

<כרמה כהן: קודם כל זה לא דבר מובן מאליו שעוסקים בקהילות קטנות ואני רוצה להודות למחלקה שהרימה את הכפפה הזאת.

<כרמה כהן: במסגרת פרויקט משותף של ההסתדרות הציונית העולמית ומשרד החינוך אנחנו מקיימים שלושה פרויקטים, אחד מהם יושב במחלקה לפעילות ציונית בתפוצות, והמחלקה הרימה את הפרויקט הזה בהרבה אהבה וחום.

<כרמה כהן: בחרנו להתרכז בחלק מהפרויקטים בקהילות קטנות, דווקא זה בארצות הברית באינדיאנה.

<כרמה כהן: נוחתים בשדה התעופה באינדיאנה שגם כך הוא מרוחק מהעולם ואז עוד נוסעים שעתיים ועוברים הרבה שדות של תירס והרבה כלום, ואז בסוף מגיעים לבניין שמבחוץ לא רואים כלום ומתקרבים וכתוב 'קונגרגיישן ישיבת ציון' ונכנסים פנימה ורואים את הדגל על הבמה, ושם נמצא בחור שהוא בוגר מכון מאיר שהגיע כדי להביא קצת יהדות וציונות לקהילה ויחד עם המחלקה קיימנו סמינר עם יהודים שהם לא זוכים לציונות זמינה, נגדיר את זה ככה.

<כרמה כהן: להם זה חיוני.

<כרמה כהן: זה קל לעבוד במקומות שיש בהם המון יהודים ומגיעים המון אנשים, זה קל מאוד.

<כרמה כהן: זה מאוד קשה להגיע למקומות הקטנים, המרוחקים, ויש גם פחות עניין להגיע לשם.

<כרמה כהן: ניו יורק היא הכי מעניינת, לוס אנג'לס הכי מעניינת, אז למה אינדיאנה.

<כרמה כהן: יחד עם זאת, אני רוצה לברך, נמצאים פה חבר'ה מהתנועה שלנו מתורכיה, יש לנו שלושה עולים שהגיעו מתורכיה ומשתתף בתכנית מסע אחד שיושבים בחדר, והם מייצגים קהילה קטנה שיש לה חיי קהילה עמוסים ויפהפיים, אבל מתקשים מאוד במציאות קשה, ואני בטוחה שיעקב חגואל יפרט בנושא של אנטישמיות בעולם, ומי כמונו יודעים כמה קשה לפעול במדינה, כולנו קוראים את החדשות והנה אנחנו רואים אולי את הפרי של הדבר הזה, יש עוררות ציונית וקהלים חדשים שיושבים פה בחדר ואנחנו מאוד שמחים שהם פה.

<כרמה כהן: תודה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: לפני שאנחנו עוברים לדוברת הבאה, ניתן לחברת הכנסת קסניה סבטלובה לדבר.

אברהם נגוסה: אני מבקש בקיצור כי היום אנחנו נותנים להסתדרות הציונית העולמית.

קסניה סבטלובה: בהחלט.

קסניה סבטלובה: תודה לך כבוד היושב ראש, אני רוצה לספר לכולם שיש היום את יום הדיור הציבורי בכנסת ולכן תסלחו לנו מראש כי אנחנו מתרוצצים בין המון אירועים שמתרחשים בו זמנית וכולם כמובן חשובים וכולם קשורים גם לרעיון הציוני.

קסניה סבטלובה: כי אם לא נדע לקלוט פה גם את העולים שיבואו ויצטרפו אלינו ולא נאפשר להם אופציות של דיור, אז על מה אנחנו מדברים בכלל?

קסניה סבטלובה: כאשר אנחנו מדברים על ציונות זה דברים פרקטיים קודם כל, זה לא רק הרעיון היפה וכולנו מחוברים אליו, גם צריך לתרגם אותו למציאות.

קסניה סבטלובה: אז קודם כל תודה לך אדוני היושב ראש על קיום הדיון החשוב הזה.

קסניה סבטלובה: דווקא הייתי רוצה לציין לשבח את ועדת העליה והקליטה שיש לי את הזכות להיות חברה בה, על כך שאנחנו מקיימים לא מעט דיונים דווקא בנוגע לקהילות קטנות, ולאחרונה למשל היה דיון על נושא של גיורם של יהודים בוונצואלה שהיה מאוד חשוב, גם קיימנו דיון על הנושא של הקהילה בתורכיה.

אברהם נגוסה: הם כבר עלו, הם נמצאים - - -

קסניה סבטלובה: הם כבר עלו ואיתנו ובאמת ברוכים הבאים.

קסניה סבטלובה: כך אנחנו נמשיך, כי כמובן שכל יהודי באשר הוא, ולו קהילה קטנה ביותר, הוא חלק מהעם שלנו ואנחנו חייבים כמובן לתת את הדעת על התפוצות הקטנות יותר.

קסניה סבטלובה: אני רק אסכם במשפט אחד ואגיד שמה שאנחנו דנים פה לא מעט גם על הטיפול בקהילות הגדולות יותר, מה שחשוב לקהילות הגדולות גם חשוב לקהילות הקטנות.

קסניה סבטלובה: בין אם היהודים נמצאים באינדיאנה או בין שהם נמצאים בניו יורק, חשוב להם לדעת שיש להם חלקה פה במדינת ישראל.

קסניה סבטלובה: שהם יבואו לפה בין אם יבואו לביקור ולערוך פה בר מצווה או בת מצווה בכותל, או בין אם הם יבואו לפה כעולים, וכולנו מקווים שבבוא העת יצטרפו אלינו כאן מתוך החלום הציוני והגשמת הציונות כמו שהיא, הם צריכים לדעת שיש להם חלק פה במדינת ישראל, ושהם לא יצטרכו להיאבק פה על הזכויות הבסיסיות ביותר, כמו למשל הכרה בזה שהם יהודים.

קסניה סבטלובה: אם אנחנו רוצים להעלות לפה ואנחנו באים והשליחים באים והארגונים הציוניים באים לאותם היהודים ואומרים להם, אנחנו בין היתר רוצים לעודד עליה, זו זכותם של אותם עולים עתידיים שהם ישאלו את השאלה הטבעית ביותר, האם יכירו בזה שאני בכלל יהודי.

קסניה סבטלובה: אם אני יהודי רפורמי או אני יהודי קונסרבטיבי.

קסניה סבטלובה: כאן זה באחריות של מדינת ישראל ולא באחריות של אותם העולים כי הם חיים במדינות שלהם וחלקם באמת עומדים בפני בחירה לא קלה.

קסניה סבטלובה: אני כעולה יודעת את זה וכל מי שעולה פה, אני חושבת שרוב המשתתפים הח"כים פה עברו את החוויה של העליה, זה מספיק קשה גם בלי שיצטרכו לענות על השאלות הטורדניות "האם הנישואין שלכם הם נישואין יהודיים", "האם בית הכנסת שאתם מתפללים בו הוא בית כנסת כשר" ואנחנו צריכים לעזור להם.

קסניה סבטלובה: אנחנו אחראיים על כך שהקשר הזה בין יהדות העולם לביננו לא ייפרם, ומאוד קל לפרום אותו.

קסניה סבטלובה: אנחנו כבר רואים במשברים הנוכחיים של הכותל ושל הגיורים, עד כמה זה פוגע קשות באותם אנשים שנעמדים בגאווה ובגאון, מרימים את דגל ישראל, מרימים את דגל הציונות, לא מתביישים במה שהם ומגנים על כולנו פה, כאשר הם נמצאים בחו"ל.

קסניה סבטלובה: אז בואו גם אנחנו נגן עליהם כאן במדינת ישראל.

קסניה סבטלובה: תודה.

אברהם נגוסה: כדי להשלים את החלק הזה של חיזוק התפוצות, יש לנו עוד דוברת.

<גוסטי ברוורמן: אביטל טננבאום.

<גוסטי ברוורמן: אני רק אגיד מילה על פרויקט המוצ'ילרוס שאתם רואים פה.

<גוסטי ברוורמן: פרויקט המוצ'ילרוס כפי שכבר אמרתי ואחזור על זה, נועד לתת מענה לאותן קהילות קטנות שלא מגיעים אליהם לא שליחים ולא בהכרח הם מגיעים לארץ.

<גוסטי ברוורמן: הרעיון הוא באמת לקחת חבר'ה אחרי שירות צבאי או שירות לאומי, שממילא נוסעים לטיול הגדול שלהם אחרי הצבא, בחרנו באמריקה הלטינית כפיילוט לעניין הזה.

<גוסטי ברוורמן: אנחנו ממיינים אותם, שולחים אותם אחרי מיון לשתי תקופות בשנה, כמו שאמרתי, חגי תשרי והחגים הלאומיים שזה מתחיל מפסח ואחרי יום ירושלים, כשהם מוכשרים ומצוידים בתכניות על מנת להעביר אותם לקהילות הקטנות הללו.

<גוסטי ברוורמן: אנחנו בספטמבר הקרוב מוציאים מחזור שלישי, אנחנו במגמת עלייה מתמדת.

<גוסטי ברוורמן: זה נורא קשה להביא חבר'ה צעירים בהתחלה אבל אני רוצה להגיד לכם כל מי שאומר "הולך ופוחת הדור", כנראה לא חי בדור הזה.

<גוסטי ברוורמן: הדור הזה מעולה, הוא מצוין, הוא מתנדב, הם מוציאים מכספם, הם קונים את הכרטיס, הם מקבלים מאיתנו מינימום דמי כיס ודמי פעילות והם באמת עושים עבודה בהתנדבות.

<גוסטי ברוורמן: אני מאוד מקווה שממשלת ישראל תירתם לעניין הזה, תמצא את המשאבים כדי שנגיע, החזון שלי להגיע ל-100 כאלה בכל מחזור בכל העולם.

<גוסטי ברוורמן: לא בשמיים, ואני מאמינה שלמדינת ישראל יש אחריות לעניין.

<גוסטי ברוורמן: נמצאת איתנו אביטל טננבוים.

<גוסטי ברוורמן: אביטל הייתה מאלה האמיצות שלקחו, היא הייתה במחזור הראשון שמיינו והתחלנו עם ארבע שנסעו לאמריקה הלטינית ואביטל עשתה את השליחות שלה, כבר מאז עבר עוד מחזור ועכשיו המחזור השלישי.

<גוסטי ברוורמן: אביטל בואי תשתפי אותנו בחוויה.

<אביטל טננבוים: אני ממש מתרגשת.

<אביטל טננבוים: חזרתי לפני כמה חודשים ממנדוסה, שזו עיר שנמצאת בארגנטינה.

<אביטל טננבוים: קודם כל אני חייבת להגיד שהרעיון הוא פשוט הברקה כי אני גם חזרתי מהטיול הגדול שכולם הולכים אליו ויש כמויות של ישראלים שמטיילים ברמה שאני לא מבינה מי נשאר בארץ.

<אביטל טננבוים: אתה פשוט כל הזמן רואה והם משתלטים, וזה פוטנציאל אדיר שאני חושבת שפשוט מאוד צריך לממש אותו, כי אתה מגיע לקהילה קטנה שבאמת כמו שאמרו היא פשוט חור.

<אביטל טננבוים: אין להם לא את הכסף ולא את היכולת כמעט לצאת מהקהילה שלהם למרכז, לבואנוס איירס שהכל מתנהל שם.

<אביטל טננבוים: אז הם שם.

<אביטל טננבוים: הם ציונים מאוד מאוד מאוד, אבל הם כמעט לא רואים ישראלים.

<אביטל טננבוים: גם הישראלים שמגיעים לא מכירים את הקהילה ולא הולכים אליהם.

<אביטל טננבוים: אנחנו פגשנו ישראלים ברחוב כי היה לנו קל לזהות אותם, מסתבר שהם בכלל לא ידעו שקיימת קהילה של יהודים ויש שם חיים ציוניים.

<אביטל טננבוים: כשהגענו פשוט הפציצו אותנו בשאלות בלי הפסקה על המון דברים שבהתחלה הצחיקו אותנו.

<אביטל טננבוים: שאלו אותנו על מפלגות שכבר לא קיימות יותר.

<אביטל טננבוים: שאלו אותנו על דת למשל, הם הכירו רק חב"ד.

<אביטל טננבוים: אני הגעתי בתור דתיה, הם לא הבינו בהתחלה מה מותר, מה אסור, איפה אני נמצאת, איפה הם.

<אביטל טננבוים: פשוט התחלנו להעביר להם מלא דברים, שאמרנו 'טוב, עושים פעילות מה זה זהות יהודית כדי שהם יבינו מה הם גם מבחינת מדינת ישראל, כי הם לא כל כך ידעו'.

<אביטל טננבוים: כאילו אנחנו פה מדברים על אורתודוכסים, רפורמים, קונסרבטיבים, כל מיני דברים שלא היה להם מושג מה זה אומר מבחינתם.

<אביטל טננבוים: אני חושבת שאחד הדברים הכי חזקים זה באמת הצעירים של הקהילה.

<אביטל טננבוים: שבאמת אנחנו באים דווקא בגיל שלהם בערך ואין לנו בעיה לעשות איתם את כל השטויות שהם רוצים, ולצאת איתם סתם, לשבת איתם לשתות כוס בירה ולדבר, נורא מהר מתחברים גם כשיש המון דברים שונים.

<אביטל טננבוים: ראינו שהשמיים הם הגבול אם רוצים באמת להכיר אחד את השני.

<אביטל טננבוים: באמת זה המון המון נתן גם לי אישית, גם בגלל שאתה לא מגיע סתם, מההסתדרות ובעיקר מהמחלקה ליוו אותנו המון המון, כל הזמן נתנו לנו כלים איך להתמודד, נתנו לנו המון שיטות חינוכיות, על מה כדאי לדבר, על מה לא כדאי, שזה היה באמת יוצא מהכלל.

<אביטל טננבוים: בעיקר אני חושבת שגם לנו זה תורם.

<אביטל טננבוים: אני לפחות הכרתי קהילה שלא הייתי מכירה, את הסגנון הזה בכלל, אם הייתי ממשיכה פה בארץ, אם אומרים שזה ח שוב גם לנו להכיר אותם, זו דרך להביא ישראלים להכיר את כל הקהילות האלה ואני מרגישה שאני גם שגרירה שלהם פה בחברה שלי, בכל מקום, אני גם יכולה קצת להכיר לאנשים שלא מכירים ומדברים על זה בלי להכיר, אז אני באמת יכולה להביא את הצד שלהם.

<אביטל טננבוים: תודה באמת.

<אביטל טננבוים: אני ממש מקווה שעוד הרבה צעירים יזכו, גם קהילות וגם צעירים יזכו לחוות את החוויה הזאת.

אברהם נגוסה: תודה.

<גוסטי ברוורמן: זה מרגש.

<גוסטי ברוורמן: האמת היא כשרואים כזה פרויקט כשהוא לובש פנים ויש לנו סרט, אבל נחסוך לכם, של איך זה נראה מהקהילה במנדוסה מה הם אומרים ואיך זה, אתם יכולים להבין שבמינימום תקציבים, עם יצירתיות עם רצון טוב ומדינת ישראל שתירתם, וחבר הכנסת נגוסה אנחנו נשמח אם גם אתה תדחוף את זה, אנחנו יכולים לעשות מהפיכה בקהילות היהודיות ובעולם היהודי, ואני רוצה להודות לכל מי שתרם ועושה בעשייה הציונית בארץ ובתפוצות, להגיד תודה, וההשלמה שלנו זה עידוד העליה ואחר כך האנטישמיות, אז אנחנו נחליף בזמן שחברת הכנסת מדברת מקומות.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: אנחנו נשמע את גברת מרינה רוזנברג בנושא עידוד העליה.

אברהם נגוסה: ב-11:00 אני אצטרך לצאת להצבעה וחברתי חברת הכנסת טלי פלוסקוב תחליף אותי ונמשיך בדיון, אני אצביע ואחזור.

<מרינה רוזנברג: שלום לכולם.

<מרינה רוזנברג: אני ראש המחלקה לעידוד העליה בהסתדרות הציונית העולמית.

<מרינה רוזנברג: אתם יודעים, אנחנו פה היום במסגרת 120 שנות ציונות.

<מרינה רוזנברג: התנועה הציונית ב-120 השנה הקודמות עשתה דבר ענק, הקימה את מדינת ישראל.

<מרינה רוזנברג: זה הסטארט אפ היהודי החשוב ביותר.

<מרינה רוזנברג: היום אנחנו במאה ה-21, יש לנו מדינה, ומה אנחנו צריכים?

<מרינה רוזנברג: אנחנו צריכים את הסטארט אפ היהודי החשוב ביותר במאה ה-21, שזה החזרה הביתה.

<מרינה רוזנברג: זה האג'נדה שלנו, זה מה שאנחנו מאמינים בו.

<מרינה רוזנברג: ההסתדרות הציונית העולמית והמחלקה לעידוד העליה הוקמה לפני שנה וחצי, אחרי הקונגרס האחרון.

<מרינה רוזנברג: ב-2016 עבדנו, אתם יכולים לראות במצגת, במדינות האלה, ועכשיו ב-2017 אנחנו עובדים גם כן, הרחבנו את הפעילות שלנו, ועובדים במדינות שונות נוספות פלוס גם כן עשינו בעצם התקשרות והולכים לפתוח כיתות אולפן גם במרוקו בספטמבר.

<מרינה רוזנברג: במהלך השנה אנחנו מגיעים למגע ישיר לרבע מיליון יהודים ברחבי העולם.

<מרינה רוזנברג: רבע מיליון יהודים בכל העולם.

<מרינה רוזנברג: זה מה שאנחנו מצליחים לעשות.

<מרינה רוזנברג: בוודאי שאנחנו לא פועלים לבד, בוודאי שאנחנו פועלים יחד עם השותפים שלנו, חברים שלנו לדרך, משרד הקליטה ובראשו סופה לנדבר, זה אופק ישראל ומנכ"ל החברה שמעון כהן, זה גם כן שותפים שלנו בסוכנות, ומחלקות בהסתדרות הציונית העולמית.

<מרינה רוזנברג: כל הפרויקטים שאנחנו עושים, אנחנו עושים אותם יחד, ויש הצלחות מאוד מאוד גדולות והעבודה הזאת בתיאום מאוד אפקטיבי.

<מרינה רוזנברג: בשנה האחרונה פתחנו 170 אולפנים בכל רחבי העולם.

<מרינה רוזנברג: 170 אולפנים, כי מאמינים שהשפה מאוד חשובה ושפה זה מה שמאחד את העם, זה מה שמקרב יהודי ליהודי וזה מה שמקרב את העם בתפוצות גם כן לארץ ישראל.

<מרינה רוזנברג: פעם שאלו אותי "מה המדד להצלחה, ומה עידוד עליה, אתם לא יכולים לדעת להגיד לנו את המספרים", חזרתי עכשיו מצרפת, סיימנו שנת לימודים באולפנים, הגיעו לשם מורים ותלמידים ובא אדם אחד מר אמסלם, הוא גר לא רחוק מפריז, 60 קילומטר, והוא אמר דבר מאוד חשוב, הוא אמר שהקהילה בעיר שלו התפרקה ורק בזכות כיתת האולפן הם התחילו, הם הצליחו להחיות אותה שוב, רק כיתת אולפן אחת בעיר אחת נתנה את הפוש לעידוד, להתאגדות של היהודים שגרים באותה עיר.

<מרינה רוזנברג: וזה המדד להצלחה.

<מרינה רוזנברג: אנחנו בונים גשרים במחלקה.

<מרינה רוזנברג: גשר של שפה, גשר של הבנה, גשר של תרבות, של זהות.

<מרינה רוזנברג: מה בעצם המטרה?

<מרינה רוזנברג: המטרה שלנו שכל אחד יוריד את הפחדים וגם כן יבוא לארץ מוכן.

<מרינה רוזנברג: מוכן נפשית, שהוא ידע בדיוק מה הולך בארץ, מה חיי היום יום כאן, מה החוקים.

<מרינה רוזנברג: זה מה שאנחנו עושים שם.

<מרינה רוזנברג: אנחנו מכינים את העולה הפוטנציאלי לעליה, וזו המטרה שלנו.

<מרינה רוזנברג: בוודאי שאנחנו פועלים בתקווה מאוד גדולה שכל אחד, כל המשפחות היהודיות וכל היהודים בעולם פעם אחת יכריזו בגאווה גדולה שישראל ביתנו ויבואו לכאן.

<קריאה: ולא התכוונת רק למפלגה.

<מרינה רוזנברג: ישראל ביתנו.

אברהם נגוסה: לא שמתי לב קודם, אבל חברת הכנסת לשעבר אנסטסיה מיכאלי נמצאת איתנו כאן.

<מרינה רוזנברג: אני רוצה פשוט עכשיו שתראו מי עובד, מי הצוות שלנו שפועל בחו"ל.

<מרינה רוזנברג: (מוקרן סרטון)

<מרינה רוזנברג: זה בעצם צוות חו"ל שמבצע מה שאנחנו פה מתכננים ומארגנים במטה בישראל.

<מרינה רוזנברג: כמו שאמרתי, המחלקה קיימת שנה וחצי וכשהתחלתי את הפעילות ישבתי וחשבתי מה אני צריכה לעשות כדי לעודד את העליה, למי אני צריכה לפנות.

<מרינה רוזנברג: התחלתי לשאול שאלות, מי מחליט לבוא לארץ?

<מרינה רוזנברג: מי במשפחה לוקח את האחריות להביא את המשפחה?

<מרינה רוזנברג: התחלתי בזהירות לשאול והתברר שבהרבה מקרים זו האשה.

<מרינה רוזנברג: באתי לבדוק האם בכלל יש איזה שהם נתונים או סטטיסטיקה, התברר שאין, אף אחד לא בד אף פעם.

<מרינה רוזנברג: היה לי נורא מעניין, באתי לאלי כהן מנכ"ל ההסתדרות הציונית העולמית ויש לו ניסיון רב בעבודה בסוכנות באותם הנושאים ודיברתי איתו.

<מרינה רוזנברג: עכשיו אני רוצה שהוא ירחיב וידבר על איך התגבש הרעיון הזה לעשות סקר כדי לדעת מי בעצם מחליט לעלות או לא לעלות.

אלי כהן: שלום לכולם.

אלי כהן: תודה רבה אדוני היושב ראש.

אלי כהן: אני קודם כל רוצה לברך אותך ואת חברי הכנסת ואת הועדה, אני התארחתי בועדה זו הרבה הרבה פעמים.

אלי כהן: אני חושב שיש כאן אירוע חגיגי מאין כמוהו, שמציין 120 שנה לקונגרס הציוני הראשון ובעצם לתנועה הציונית שהיום יש לנו הכבוד, אנחנו כאן, לייצג אותה ובהחלט זו אבן דרך.

אלי כהן: השאלה הייתה איזה ערך מוסף יש להסתדרות הציונית בהקמה של המחלקה הזאת כדי להגביר את נושא העליה.

אלי כהן: כולנו דשים בנושא של הפקטורים, הפקטור המושך והפקטור הדוחף, אנחנו תמיד מחפשים איפה יש צרות בחו"ל שדוחפות אותם לבוא, אבל איפה אנחנו במדינת ישראל מושכים אותם כאן.

אלי כהן: בשיחה שהייתה עם גברתי ראש המחלקה, סיפרנו את הסיפור אחד לשני של העליה.

אלי כהן: היא סיפרה את סיפור חייה ואני סיפרתי לה מה הביא אותנו, אמנם טיפה לפני זה, ב-1960, באוגוסט, כאשר המשפחה שלי החליטה לעלות וכך זה יצא באופן אקראי לחלוטין, לאמא שלי היו חמש אחיות ואחד אחד, וארבע אחיות עלו לארץ.

אלי כהן: החליטו לעלות לארץ.

אלי כהן: אבי עליו השלום, - - - תאריכו ימים עלי אדמות, לא בדיוק חשב שזו הדרך הנכונה להמשיך את חייו, והוא באמת היגר ממלייה למרוקו, לעיר אוז'דה.

אלי כהן: שם אגב אני נולדתי.

אלי כהן: ואחר כך פשוט מה שנקרא בעגה העברית העכשווית, אז זה לא היה קיים, "חפרה" לו וחפרה לו, ופשוט אמרה לו "אני הולכת עם המשפחה, אני הולכת לארץ" ואבא שלי עזב את העסקים שם, עזב את הכל והחליט לעלות לארץ.

אלי כהן: אבי עליו השלום נפטר לפני 35 שנה בערך ולימים אמי שתיבדל לחיים ארוכים, היא היום בת 92, היא נישאה מחדש למישהו מספרד, והוא משך אותה והיא הלכה אחריו.

אלי כהן: זה נשמע כמו טלנובלה אבל זה אמיתי.

אלי כהן: והיא נסעה לשם אחריו ואחרי ארבע שנים שוב, את התכונה היהודית הטובה של האשה היהודייה, חפרה לו וגם אותו היא העלתה לארץ והיא העלתה את המשפחה שלו לארץ ואנחנו באמת ראינו, בעצם ההשפעה של אמא שלי הייתה להביא אותנו, להביא את המשפחה, לעשות את זה פעם נוספת, בעצם נתנה לי איזו שהיא חשיבה בסופו של יום איך אתה מקבל החלטה משפחתית לעלות לארץ, ומשם הכדור עבר בחזרה לראשת המחלקה.

<מרינה רוזנברג: עשיתי סיבוב, שאלתי כל אחד שפגשתי, כל האנשים, וקיבלתי אותה תשובה.

<מרינה רוזנברג: עם הנכס הזה באתי למשרד הקליטה ואמרתי "האם אתם יודעים מי מחליט, מי עושה".

<מרינה רוזנברג: דיברתי עם המדען הראשי והוא אמר "את יודעת, בעצם אין ספר אקדמיה בנושא ולא שמעתי על סקרים מהסוג הזה וזה נורא מעניין".

<מרינה רוזנברג: עם הנורא מעניין הזה הלכתי לשר, עוד היה אלקין, הוא הלך איתנו ובדרך אמר "כן, אנחנו חייבים לבדוק את זה" וסופה לנדבר השרה המשיכה ועכשיו איתה אנחנו עושים את הסקר.

<מרינה רוזנברג: הסקר מאוד מעניין וגם כן עוד כמה דברים שמצאנו אותם בדרך, המדען הראשי יציג עכשיו את התוצאות.

<מרינה רוזנברג: מה שעוד נורא מעניין זה שהתחלתי לבדוק האם יש תכניות לנשים, תכניות למשפחות, והתברר שגם לא.

<מרינה רוזנברג: היו תכניות לצעירים, לנכים, לבודדים, לכאלה ואחרים, אבל ספציפית לנשים ולמשפחות לא היו תכניות הכנה.

<מרינה רוזנברג: אני מעבירה את הכדור למדען הראשי של המשרד, פרופסור ולדימיר חנין.

אברהם נגוסה: אני מתנצל שאני לא אשמע את זה כיון שאני צריך ללכת להצבעה.

אברהם נגוסה: חברת הכנסת טלי פלוסקוב תחליף אותי.

אברהם נגוסה: (היו"ר טלי פלוסקוב)

טלי פלוסקוב: תודה אדוני.

טלי פלוסקוב: כן בבקשה.

<ולדימיר חנין: שלום לכולם, מכובדיי.

<ולדימיר חנין: בראשית דבריי כמובן אני מבקש לברך את ההסתדרות הציונית ובקרב שאר המוסדות הלאומיים על שיתוף הפעולה עם משרד העליה והקליטה בכלל ובפרט, או הייתי אומר, כל עוד זה מגיע למחקר במיוחד המחלקה לעידוד העליה על שיתוף הפעולה עם משרד העליה והקליטה וזה באמת נושא מעניין.

<ולדימיר חנין: כשמרינה פנתה אלינו ודיברה איתי בנושא מי באמת מחליט, מי מה שנקרא, הנקודה הפרלימינרית, מי בסופו של יום, איך אמרת, חופרת בסופו של יום.

<ולדימיר חנין: הלכתי לבדוק את הספרות האקדמי ומסת

<ולדימיר חנין: בר שכמובן הנושא המגדרי קיים בחקר סוציולוגי של ההגירה ואנחנו יודעים שהגברים הם יותר ניידים, אבל פה ושם בלי להיכנס יותר מדי לעומק, יש ספק בקהילייה האקדמית האם באמת הגבר הוא אותו סובייקט שמקבל את ההחלטה או לפחות מעלה את השאלה.

<ולדימיר חנין: הלכתי להנהלת המשרד עם כל הסיפור, וכמובן, אנחנו לא משרד שמתעסק במחקרים אקדמיים, אנחנו חייבים תוצאות יישומיות שאפשר להפקיד אותם מיד לפעילות ובניית המדיניות.

<ולדימיר חנין: בהחלט כל נושא שאנחנו מתייחסים לקהילות שונות ברחבי העולם ככלל, כרגע כבר לא מספק את הסחורה.

<ולדימיר חנין: אנחנו חייבים לחדד את המסרים ולפנות לקטיגוריות שונות.

<ולדימיר חנין: לנוער, לצעירים, לילדים, נשים וגברים בוודאי, וההנחה האקדמית שמרינה הגיעה אליה, כדי להפוך אותה להנחה היישומית, שזה באמת החלק הנשי של הקהילה, ושווה לבדוק, ובדקנו.

<ולדימיר חנין: אנחנו כרגע בעיצומו של מחקר מאוד נרחב בקרב יוצאי מדינות דוברות אנגלית, ספרדית, צרפתית ורוסית, ובהמשך אני מאוד מקווה נגיע גם לאותן קהילות קטנות שאתם מדברים עליהן, וגם בוא לא נשכח בוודאי את התפוצה הישראלית שנמצאת בחו"ל, שכרגע יש משהו כמו 560,000, 570,000 בעלי דרכון ישראל שבאופן קבוע מתגוררים בחו"ל, ועם בני משקי בית זה מתקרב כבר ל-750,000, גם אחת מהקהילות הגדולות ברחבי העולם, אבל בינתיים זה מה שיש.

<ולדימיר חנין: קודם כל נתחיל מהדברים שהם מובנים מאליהם, כל סטודנט שנה א' במחלקה לסוציולוגיה ומדעי המדינה יודע אנתרופולוגיה, יודע שיש מה שנקרא גורמים דוחים וגורמים מושכים, אבל אני מבקש להתייחס לעמודה השלישית, שזה קודם כל יש גם גורמים שאנחנו לפעמים שוכחים מהם, זה באמת הגורמים הקולטים.

<ולדימיר חנין: כפי שפעם אמר נתן שרנסקי אנחנו מאוד רוצים שיבואו למדינת ישראל לא כי רע להם בתפוצות אלא כי טוב להם בארץ.

<ולדימיר חנין: חלק מהמחקר זה באמת להבין עד כמה הניסיון של הקליטה של חבר'ה שהגיעו ארצה, עולים שהגיעו ארצה לפני חמש שנים, עשר שנים, 15 ו-20 שנה מהמדינות הקטנות, עד כמה זה התאים לציפיות והאם הם היו ממליצים לבני משפחתם ובני אותם קהילות שעדיין נמצאים בחו"ל ללכת באותה דרך.

<ולדימיר חנין: אני אעשה את זה בקצרה, אני מאמין שתוצאות המחקר יהיו זמינים לכל מי שמעוניין.

<ולדימיר חנין: ודאי מדברים על השלבים של קבלת ההחלטות, אנחנו פחות או יותר יודעים מהמחקרים השונים גם שכל עוד מדובר על נושא העליה בקרב יהדות התפוצות יש שלוש קטגוריות: קטגוריה ראשונה אלה שכבר החליטו לעלות, מה שלא יהיה, שזה פחות או יותר בין 10%-15%, השאלה מתי.

<ולדימיר חנין: יש את אותם 10%-20% שהחליטו לא לעלות כל עוד לא יקרה משהו דרמטי, אבל 50%-60% הם מתלבטים, וזה תלוי במה שנקרא אותם הגורמים, מושכים ודוחים, שהם אכן מקבלים את ההחלטה ומי מקבל את ההחלטה.

<ולדימיר חנין: אפשר להגיד שהגורם הנשי הוא לפי ההיפותזה הזאת, הנחת המחקר, הופך להיות הגורם הדומיננטי.

<ולדימיר חנין: קודם כל אנחנו רואים את זה מהפיילוט, מהשלבים הפרלימינריים של המחקר - - -

<קריאה: הרצל הגיע.

<קריאה: אל תשימו לב אלי, תמשיכו.

<ולדימיר חנין: אנחנו כרגע, אדוני הרצל, מדברים על העובדה שאם תרצה אין זו אגדה.

<ולדימיר חנין: אנחנו רצינו לעשות על זה מחקר, שבזה זה בא לידי ביטוי.

<ולדימיר חנין: בקיצור אחת מתוצאות המחקר, אנחנו רואים שהנשים הם לעתים יותר קרובות מגברים משפיעות על תהליך קבלת ההחלטות וההחלטה הסופית, וגם לא פחות חשוב מזה, מה שאמרת אלי, לאיזה כיוון.

<ולדימיר חנין: כל עוד יש במשפחה החלטה לעזוב את המדינה.

<ולדימיר חנין: כי - - - לא כדאי להישאר.

<ולדימיר חנין: אז בהחלט החלוקה בין גברים לנשים היא לאן הולכים, נגיד ארצות הברית או ישראל.

<ולדימיר חנין: צרפת או גרמניה.

<ולדימיר חנין: בדרך כלל גילינו שהנשים הן יותר אלה שאומרות "די לעבור בין קבוצה לקבוצה, עולים ארצה".

<ולדימיר חנין: נעזוב את המצגת, כל אחד מוזמן לקבל אותה, אני רק רוצה להתייחס לנקודות העיקריות.

<ולדימיר חנין: אז קודם כל מהפוקוס גרופ, קבוצות מיקוד, אנחנו מבינים מתוצאות המחקר שקודם כל זו החלטה משותפת, גם בקרב דוברי צרפתית, גם בקרב דוברי רוסית, אני מאמין שנגיע לאותן מסקנות כשנדבר על דוברי האנגלית והספרדית, אבל לנשים יש תפקיד מאוד חשוב לא רק בנושא של קבלת ההחלטות, הן מה שנקרא גוררות את הגברים אחריהן, אבל גם בשלבים הראשונים של ההתאקלמות בארץ.

<ולדימיר חנין: נשים מתמודדות יותר מול הבירוקרטיה, בכל המובנים של המילה, גם במובן החיובי וגם במובן השלילי, זאת אומרת רישום לבית ספר, הוצאת תעודות, פתיחת חשבונות וכל זה.

<ולדימיר חנין: אם מדברים על מסרים ופעילות כבר שם, קליטה פרלימינרית, אם מדברים על ללמד או לחנך את העולים הפוטנציאליים יש נקודות בשביל נשים.

<ולדימיר חנין: אותו דבר רואים מקבוצות מיקוד שנעשו בקרב יוצאי ברית המועצות, כמובן הסיבות לעליה הן שונות בין מדינה למדינה, אם נגיד אלה שעולים ממדינות אירופה הסיבה היא יותר אנטישמיות וחוסר הוודאות במדינות כמו דוברות צרפתית, בברית המועצות לשעבר אנחנו רואים סיבות פוליטיות וכלכליות בעיקר, בקרב אלה שעלו ארצה.

<ולדימיר חנין: צריך כמובן לקחת את זה בחשבון, כל עוד מדברים על בניית מדיניות הקליטה ופעילות בקרב יוצאי מדינות שונות.

<ולדימיר חנין: לסיום, אני רוצה להביא בפניכם כמה נתונים של המחקר, אותו מחקר פיילוט שאנחנו מדברים עליו.

<ולדימיר חנין: קודם כל אתם רואים, חבריי מוריי ורבותיי את ההבדל בין הסיבות - - - עליהם לעליה, נימוקים לעלייה, מניעים לעלייה.

<ולדימיר חנין: אתם רואים לפחות בשלושת הנקודות האלה הבדל מובהק בין נשים וגברים.

<ולדימיר חנין: ההפרש בין 18% ל-21% הוא הבדל משמעותי כי המדגם הוא מדגם גדול.

<ולדימיר חנין: אנחנו עושים סקר בקרב כמעט 2,000 איש שזה לא מעט אנשים בשביל סקרים בסיטואציה הזאת.

<ולדימיר חנין: אז כפי שאתם רואים אנטישמיות זה דבר שיותר מטריד את הנשים מאשר את הגברים, לעומת זאת אנחנו רואים דברים כמו חוסר יציבות במדינה מסוימת, מצב פוליטי, שזה דבר שיותר מטריד את הגברים.

<ולדימיר חנין: אנחנו רואים מצד אחד שנשים, כל עוד הן חושבות על סיבות לעליה, הן יותר חושבות על העתיד של הילדים והמשפחה, יחד עם זאת, יש יותר נשים שבאות ארצה בעקבות הילדים, לעומת הגברים שבאים יותר ארצה בעקבות ההורים, בדיוק מה שאמרת.

<ולדימיר חנין: המצב הסוציו אקונומי או יותר נכון הרצון לשפר את המצב הסוציו אקונומי, זה עדיין תפקידם של הגברים, זאת אומרת הם שחושבים על העתיד הכלכלי של המשפחה, אבל ל- - - את המשפחה, לשרש אותה, ולנצל את ההזדמנויות הכלכליות, זה התפקיד של הנשים, לפחות כך זה נובע מהסקר שאנחנו מתעסקים בו.

<ולדימיר חנין: הדבר האחרון, חוזרים לנושא שעולים ארצה לא כי רע בתפוצות אלא כי טוב בארץ, תמיד האינדיקציה מה האחוז של אלה שעלו לפני 5, 10, 20, 25 שנה, מה האחוז מתוכם שרוצים לעזוב את הארץ.

<ולדימיר חנין: אנחנו חוזרים, אדוני היושב ראש, לאותו נושא שכבר דנו בו לפני כחודש.

<ולדימיר חנין: כפי שאנחנו רואים כ-75% לא עוזבים לשום מקום וההבדל בין גברים לנשים בסיטואציה הזאת הוא לא גדול, רק פחות מ-15% או כל עוד אפשר להחזיר את הגלגל אחורה, היו בוחרים במדינה אחרת, או נשארים בארץ המוצא, כפי שאנחנו רואים בין נשים וגברים חוץ מאלה שמתקשים לענות לשאלה הזאת, כמעט אין הבדל, ולדעתי טוב שכך.

<ולדימיר חנין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: רק משפט אני חייבת להגיד.

טלי פלוסקוב: נכון שאנחנו נשים יודעות לחפור יותר טוב מגברים.

טלי פלוסקוב: (היו"ר אברהם נגוסה)

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: אני בטוח שתשמחו מאוד לשמוע, הלכתי להצביע בוועדת הכנסת כדי לתת חובת - - - להצעת חוק כדי לקדם את הדיון בהצעת החוק בנימין זאב הרצל, וזו הנצחה לזכרו ופועלו, תיקון מימון הפעילות מוסדות ההנצחה.

אברהם נגוסה: היום הייתה ההצבעה, ואני יצאתי כדי להצביע בנושא הזה.

אברהם נגוסה: אנחנו נמשיך, עם הדובר הבא שלנו, ממלא מקום - - -

<מרינה רוזנברג: לא, עוד לא סיימנו.

<מרינה רוזנברג: הוא עשה חלק של ההצגה שלי.

אברהם נגוסה: הזמן שלנו רץ.

<מרינה רוזנברג: עד 12.00, אנחנו יודעים.

<מרינה רוזנברג: אסתריקה נגיד בבקשה.

<אסתריקה נגיד: אני מבאר שבע, נולדתי בתוניס, אנחנו חמש בנות ובן אחד.

<אסתריקה נגיד: בתקופה ההיא אחי רצה לעלות מעליית הנוער, ואז הוא התקדם עם עליית הנוער ואמי לא ויתרה על זה, היא עמדה על זה, אם הוא הלך, כולנו הולכים אחריו.

<אסתריקה נגיד: אבי לא רצה, הם הסתכסכו, היה סיפור ולא עזר לו שום דבר.

<אסתריקה נגיד: הוא הגיע בעליית הנוער, אנחנו אחריו ישר לפרדס חנה, ומפרדס חנה עברנו לנתניה והיינו בבית עולים וממש ממש עולים חדשים לכל דבר, אבל השתלבנו יפה, השתלבנו עם החברה.

<אסתריקה נגיד: הייתה לי אחות אחת שלא רצתה להגיע ארצה ואמא שלי לא ויתרה, היא השאירה אותה בתוניס והיא באה יחד איתנו כי היא אמרה "לא יעזור שום דבר, אני לא אשאיר את הבן שלי פה בארץ לבד ולא אגיע", ומאז ועד היום אין מה להגיד, הבדל שמיים וארץ, כמו שאומרים "הסבר פניך לתייר" היה הכל טוב.

<אסתריקה נגיד: קיבלו אותנו יפה ודאגו והכל, והגענו, כל מה שרצינו קיבלנו וממש האחיות שלי צמחו וגדלו וגם הן היו כאלה, הן היו החלטיות והן קבעו בבית מה הולך.

<אסתריקה נגיד: הבעל יכול להתייעץ עם חברים, כדאי לא כדאי, מתייעץ עם עצמו, הכל, אבל מה שהוביל את הכל זה האמא האחת והיחידה.

<מרינה רוזנברג: תודה רבה.

<מרינה רוזנברג: אנחנו גם לא חיכינו לתוצאות של הסקר כדי להתחיל ולעשות פעילות בקרב הנשים והמשפחות.

<מרינה רוזנברג: את הפיילוט הראשון שלנו עשינו בצרפת.

<מרינה רוזנברג: בבקשה דוד.

<דוד גרדוביץ: שלום.

<דוד גרדוביץ: אני מנחה הורים במרכז להורות משמעותית באשדוד.

<דוד גרדוביץ: אני אתחיל דווקא מקליטת עליה ולא מעידוד עליה כי בעצם באשדוד וגם בארץ, לא רק באשדוד, אנחנו מקיימים סדנאות להנחיית הורים לעולים החדשים.

<דוד גרדוביץ: ראינו שבהחלט, במיוחד בשנה הראשונה משבר העליה מגיע גם כן לתוך המשפחה.

<דוד גרדוביץ: כולנו מכירים את הסיפורים שלא קל למשפחה כמשפחה להיקלט בארץ, ומפה עם ההסתדרות הציונית הגענו למסקנה שכדאי לנסות להכין את המשפחות לפני העליה, ולדבר על השינויים שהולכים להיות בתוך המשפחה, ובהחלט פה לאמא יש את התפקיד החשוב ביותר, כי אנחנו יודעים שבנושא חיזוק המשפחה והאווירה המשפחתית האמא היא הגורם המרכזי.

<דוד גרדוביץ: התחלנו בפיילוט, גם בצרפת היינו לפני חודש, ובבלגיה, לדבר עם ההורים, לדבר עם המשפחות לפני העליה על מנת לחזק אותם בתהליך שהוא לא תהליך פשוט שעוברים ממדינה למדינה.

<דוד גרדוביץ: כרגע הפיילוט באמת, אני רק אומר להורים "מותר לכם לדבר", כפי שמרינה אמרה "לדבר על החששות, על הפחדים", ומיד מדברים.

<דוד גרדוביץ: כשמדברים על עידוד העליה מדברים על הכל, מדברים על הבעיות הכלכליות, בריאות, אוניברסיטאות, על המשפחה.

<דוד גרדוביץ: האימהות לא דיברו, ואני חושב שפה התחלנו, פתחנו משהו חדש ואני חושב שזה כיוון נכון לחזק, לתת אפשרות לאימהות ולהורים באופן כללי על הבעיות שהולכות להיות ועל הפחדים לפני העליה.

<מרינה רוזנברג: תודה רבה.

<מרינה רוזנברג: זה מה שהתחלנו ועשינו בשנה וחצי האלה.

<מרינה רוזנברג: אבל להבא יש לנו גם כן, כשחזרתי מארצות הברית ראיתי עוד דבר מאוד מעניין ומסקרן, וזה מה שדיברתי עליו עם המדען הראשי, לבדוק האם יש משהו או אין משהו בזה, הוא אמר שזה שווה בדיקה וזה מאוד מעניין ואני אספר לכם.

<מרינה רוזנברג: לא ראיתי את זה לפני שנה וחצי, אבל בזמן האחרון התחלתי להיפגש עם החבר'ה הצעירים, היהודים הצעירים ברחבי העולם, הדור השני של המהגרים מרוסיה וגם מישראל, שהתחילו לסובב פנים לישראל, התחילו לדבר על ישראל.

<מרינה רוזנברג: חלק מהם עולים לבד, המשפחה נשארת שם והילדים מגיעים לפה.

<מרינה רוזנברג: שאלתי אותם "למה, מה הסיבה, נולדת בניו יורק, הגעת לפה" מחפשים משמעות.

<מרינה רוזנברג: הבאתי לכם כדוגמה אחד כזה, תומר בר לב, שגם היה איתי בניו יורק וגם ראה את החבר'ה שעכשיו מכינים את עצמם לעליה, וגם צריך לשים לב לזה ולהיות עם היד על הדופק לבדוק האם זו לא מקריות, האם זו תופעה, ואחרי שאנחנו נבדוק גם צריך לפתח תכניות חדשות לקהל הזה.

<מרינה רוזנברג: בבקשה תומר.

<תומר בר-לביא: תודה רבה.

<תומר בר-לביא: שוב כמו שמרינה אמרה, קוראים לי תומר בר-לביא, אני בן 27 ולפני שש שנים עליתי לארץ מארצות הברית.

<תומר בר-לביא: אני בעצם דור שני למהגרים מברית המועצות שהגיעו לארצות הברית במקום לישראל.

<תומר בר-לביא: אני יכול להגיד קודם כל שהאוכלוסייה של היהודים הצעירים בארצות הברית בכלל, זו אוכלוסייה מאוד מעניינת שצריך לדעת איך לגשת אליהם ולדבר איתם, ובמיוחד האוכלוסייה כמוני, שההורים שלהם הגיעו לארצות הברית, כשזה אוכלוסייה טיפה אחרת.

<תומר בר-לביא: כי הזהות היהודית באמת היא זהות חזקה בקרב הרבה מהצעירים האלה שהוריהם הגיעו מברית המועצות, וזו זהות יהודית טיפה אחרת מהזהות היהודית שבקרב יהודים אמריקאים שהם שם כבר כמה דורות.

<תומר בר-לביא: אני יכול להגיד שאני בעצמי בתור בחור צעיר שגדל בקנזס במרכז ארצות הברית, לא היו שם המון יהודים וכן חיפשתי מקום שאני ארגיש באמת בבית.

<תומר בר-לביא: כשהתחלתי להתחבר לישראל וכשביקרתי בארץ, אז הבנתי שבאמת הבית שלי זה פה בארץ ואני חושב שזה משהו שיכול לדבר להרבה אנשים שמחפשים קצת את המקום שלהם בעולם בגיל הצעיר הזה, ובמיוחד לילדים של מהגרים, שגם שם ההורים שלנו לא בהכרח היו מקובלים ולא בהכרח הרגישו שם בבית.

<תומר בר-לביא: אני חושב שזה מאוד מיוחד גם להיות פה.

<תומר בר-לביא: תודה רבה ואני מקווה שנוכל לדבר עם האוכלוסיות האלה ולעזור להם להגיע לארץ.

<מרינה רוזנברג: תודה רבה.

<מרינה רוזנברג: בעצם זה מאוד מעניין.

<מרינה רוזנברג: כשהיינו שם באו אלי כמה חבר'ה כאלה והתחילו לספר את הסיפור.

<מרינה רוזנברג: האמת שלא האמנתי.

<מרינה רוזנברג: אחד, אוקיי, הבאנו אותם, ומשם מגיעים אנשים שלא מכירים אחד את השני, ומדברים על אותם דברים.

<מרינה רוזנברג: אז יכול להיות שצריך לכלול גם כן את האוכלוסייה הזאת וזה יעזור לנו.

<מרינה רוזנברג: זה מה שאנחנו עושים, זה מה שהמחלקה לעידוד העליה עושה, היא פונה לכל היהודים בעולם.

<מרינה רוזנברג: אנחנו מחזקים את הזהות היהודית, אנחנו פותחים כיתות אולפן ואנחנו מספרים את האמת על ישראל.

<מרינה רוזנברג: זו המטרה שלנו.

<מרינה רוזנברג: אני בטוחה שאדם שמגיע לפה חייב לדעת בדיוק מה מחכה לו.

<מרינה רוזנברג: כי אני גם כן כמו חלק עברתי את זה, ואני יודעת מה זה עליה.

<מרינה רוזנברג: לעבור מדירה לדירה זה מאוד קשה.

<מרינה רוזנברג: ממדינה למדינה זה בכלל.

<מרינה רוזנברג: התכניות לנשים זה דבר חדש שאנחנו התחלנו ונמשיך עם זה.

<מרינה רוזנברג: נבדוק את הדור השני במדינות שונות, נעשה סקר גם כן ועל בסיס הנתונים נבנה תכניות מתאימות לגיל הזה, ונמשיך לחקור הלאה, יכול להיות שאנחנו נמצא עוד דברים שלא נגענו, שפספסנו אותם בדרך.

<מרינה רוזנברג: במהלך השנה גם פיתחנו משחק, אמנם הוא עדיין רק ברוסית אבל אנחנו נתרגם אותו, משחק ל-120 שנה לתנועה הציונית.

<מרינה רוזנברג: פה 120 צעדים במשחק, הדמויות שם הן גולדה מאיר, בן גוריון, במקום קובייה יש סביבון, וכל ההיסטוריה של התנועה הציונית מבזל עד ירושלים.

<מרינה רוזנברג: במשחק הזה משחקים עכשיו בג'וינט, משחקים עכשיו בצפון אמריקה, עכשיו קיבלנו הזמנה מהסוכנות, הם רוצים גם כן את המשחק הזה כדי להשתמש בו במחנות הקיץ שלהם.

<מרינה רוזנברג: השלב הבא הוא שאנחנו נתרגם אותו לשפות ונפיץ, אני חושבת שזה דבר מאוד מעניין, כייפי ודבר חדש.

<מרינה רוזנברג: אני רוצה לפנות לכבוד היושב ראש.

<מרינה רוזנברג: יש לנו הצעה.

<מרינה רוזנברג: המחלקה לעידוד העלייה, ההסתדרות הציונית העולמית, אנחנו פונים אליכם עם הצעה לסדר היום.

<מרינה רוזנברג: אנחנו כולם יודעים שבשנה הבאה יש 70 שנה למדינת ישראל.

<מרינה רוזנברג: אז למה לא לגבש את החבילה לעולים וגם כן לעשות שנת 70 לעלייה יחד.

<מרינה רוזנברג: יש פה הצעה, ההסתדרות הציונית - - - את ממשלת ישראל לקדם חוקים ותקנות במטרה לייצר חבילת הטבות לעולים ותושבים חוזרים כעידוד העליה והחזרה לישראל בשנת השבעים לקום המדינה.

<מרינה רוזנברג: אנחנו נגיש לכם את ההצעה, ואם תסכימו ותרצו, אנחנו נשב ונדון יחד עם משרד הקליטה, יחד עם הגורמים הרלבנטיים האחרים.

<מרינה רוזנברג: תודה רבה לכם.

<מרינה רוזנברג: אני מעבירה את הכדור לסגן יושב-הראש של ההסתדרות הציונית העולמית.

אברהם נגוסה: לפני דבריו של מר יעקב חגואל, חברת הכנסת טלי פלוסקוב.

טלי פלוסקוב: אני מתנצלת, מאוד הייתי רוצה לשמוע אותך, אבל מה לעשות צריך לרוץ לוועדה הבאה.

<יעקב חגואל: באנו מאותה עיר, זה בסדר.

טלי פלוסקוב: כן.

טלי פלוסקוב: באמת באנו מאותה עיר ועם אותן המטרות, יעקב.

טלי פלוסקוב: אבל אני לא רוצה להיות רחבה במיוחד לאור כל מה ששמעתי עכשיו, אני רק רוצה להגיד לכם ארבע מילים.

טלי פלוסקוב: אני באתי לכאן לחזק אתכם, אני באתי לכאן לחבק אתכם, אני באתי לכאן לתמוך בכם ובאתי לכאן להודות לכם.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לכם על העבודה הנפלאה שאתם עושים וכל מה שאתם חושבים שאנחנו כחברי כנסת יכולים להיות כח עזר לכם, אנחנו תמיד לרשותכם.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לכם.

אברהם נגוסה: זו הציונות, כמו שהרצל אמר "אם תרצו אין זו אגדה".

אברהם נגוסה: עולה מאתיופיה, ומברית המועצות, אנחנו פה במדינת ישראל.

אברהם נגוסה: בבקשה, ממלא מקום יו"ר ההסתדרות הציונית.

<יעקב חגואל: ראשית, לי לא הייתה ולא תהיה אף פעם הזכות לעלות לארץ ישראל.

<יעקב חגואל: אני אומר את זה בקנאה, כי אני נולדתי להורים שנולדו כאן, ואני שמח לחיות כאן ושמח לגדול כאן, אבל אני גאה בכם, מי שעזב את המדינה שהוא נולד בה, והגיע למולדת האמיתית שלו, הגיע הביתה.

<יעקב חגואל: זה לא פשוט, אני גאה בכם על העליה ועל מה שאתם עושים בשביל העליה.

<יעקב חגואל: תראו, אני הולך לדבר פה על דברים שהם פחות נחמדים.

<יעקב חגואל: לצערנו בעשר השנים האחרונות ישנם יותר אירועים אנטישמיים, כל שנה מהשנה שקדמה לה.

<יעקב חגואל: זאת אומרת כל שנה ישנם יותר אירועים אנטישמיים, ישנה עלייה באנטישמיות בעשר השנים האחרונות.

<יעקב חגואל: הנתונים מאוד מדאיגים, אני לא רוצה להתחיל לדבר פה על אחוזים, אני רק אומר לכם שאנחנו מודאגים, אני מודאג מהנתונים שאני רואה, לא רק מזה שהאנטישמיות עולה, מהתגובות שלנו כעם על האנטישמיות.

<יעקב חגואל: אני אגיד פה נתון שבחדר הזה היושב ראש שמע אותי אומר כמה פעמים.

<יעקב חגואל: 74% מהיהודים שנפגעו באלימות האנטישמית לא מדווחים עליהם לשום גורם רשמי.

<יעקב חגואל: זאת אומרת, ילד חוטף מכות בדרך לבית הכנסת, הדבר היחיד שאבא שלו עושה זה מחבק אותו, ובמקרה הטוב הוא אומר לו "זה המחיר להיות יהודים בגולה".

<יעקב חגואל: הוא לא הולך למשטרה, הוא לא הולך לקב"ט, הוא לא הולך לשום גורם רשמי ומדווח על כך.

<יעקב חגואל: ואני אומר לכם, זה נתון שמדאיג אותי.

<יעקב חגואל: זה מדאיג אותי בעיקר לאור מה שאנחנו שמענו פה משתי החברות שלי, גם גוסטי וגם מרינה, אני מודאג כי אני אומר לכם שהנתונים האלה שאנחנו חוששים ללכת עם סממנים יהודיים ברחובות, לא רק באירופה.

<יעקב חגואל: אני אומר לכם, חזרתי מצרפת לפני מספר שבועות, ואני אומר לכם שראיתי פחות מזוזות בחלק החיצוני של הבתים של היהודים.

<יעקב חגואל: במקרה הטוב, המזוזה היא בחלק הפנימי של הבית, ובמקרה הגרוע אין מזוזה בכלל, אלה דברים שלא היו בצרפת.

<יעקב חגואל: אני אומר לכם את זה מתוך חשש שלי ללכת במקומות מסוימים עם כיפה על הראש באירופה, מתוך חשש של יהודים לומר שהם יהודים, מתוך חשש של סטודנטים בצפון אמריקה, לא רק באירופה.

<יעקב חגואל: בצפון אמריקה היום הסטודנטים היהודיים מסתירים את השמות שלהם, משנים את השמות שלהם ברשתות החברתיות.

<יעקב חגואל: קוראים לעצמם בשמות עם הגהה לא יהודית.

<יעקב חגואל: החשש הזה הוא מתוך כך שאנשים חוששים מהאנטישמיות הגואה ומסתירים את היהדות שלהם, והתוצאה לכך תהיה, וכבר אפשר לראות אותה, אותה התבוללות שהיא גם כך היום גדולה, היא תהיה גדולה יותר, היא תהיה גדולה יותר כי אנשים חוששים להיות יהודים, אנשים לא הולכים עם סממנים יהודיים, אנשים לא הולכים למוסדות יהודיים, ובסוף זו התבוללות.

<יעקב חגואל: זה דבר שכולנו כאן, כל מי שיושב בציון ומי שלא יושב בציון בשלב הזה של החיים צריך להבין שזו המטרה המרכזית שלנו היום, ומה שדיברו פה שתי החברות שלי לפני כן זו בדיוק הנקודה.

<יעקב חגואל: אנחנו צריכים להעצים את הזהות היהודית, אנחנו צריכים להעצים את הגאווה היהודית.

<יעקב חגואל: אנחנו צריכים לחבר את היהודים לישראל ולעברית, ואם לא, אנחנו מאבדים את העם שלנו.

<יעקב חגואל: יש ביטוי שאני לא אוהב להשתמש בו אבל אני לצערי משתמש בו – זו שואה שקטה.

<יעקב חגואל: זו שואה שקטה.

<יעקב חגואל: היהדות הולכת ונגמרת ואנחנו גומרים אותה ואחת הסיבות ואחד הקטליזטורים לזה זו האנטישמיות.

<יעקב חגואל: אני מצטער שאני הורס שמחות, אבל אני רוצה לספר לכם קצת מה ההסתדרות הציונית עושה בשנים האחרונות כדי להיאבק בנגע הזה.

<יעקב חגואל: בראש ובראשונה אנחנו כולנו הולכים עם הפלסטיקים האלה בכיסים וכולנו הופכים להיות כפר גלובלי, ולצערנו יש יתרונות רבים לאינטרנט, אבל לצערנו יש גם חסרונות.

<יעקב חגואל: אחד החסרונות, האינטרנט והרשתות החברתיות הפכו להיות פלטפורמה מגעילה לאנטישמיות.

<יעקב חגואל: אנחנו בעניין הזה הקמנו מרכז תקשורת למאבק באנטישמיות, שמתעסק בעיקר במדיה הדיגיטלית בכל נושא הרשתות החברתיות.

<יעקב חגואל: יש לנו גם אנשי מקצוע שעובדים שם, אבל בעיקר מתנדבים שמגיעים לכאן להתמחויות במסגרת תכניות שונות, בעיקר "מסע" ומאתרים מסרים אנטישמיים ברשת ומתמודדים איתם.

<יעקב חגואל: זה אחד.

<יעקב חגואל: דבר שני, אנחנו באותו עניין, יש לנו קורסים למאבק באנטישמיות בציבור הישראלי.

<יעקב חגואל: יש לנו שיתוף יפה מאוד עם הרשויות המקומיות פה בארץ ואנחנו עורכים קורסים למאבק באנטישמיות לקהלים שונים, בעיקר לקהלים שדוברים שפות, אבל לא רק.

<יעקב חגואל: זה דרך אגב לא רק לצעירים, אנחנו עושים את זה גם לגיל השלישי ואנחנו בהקשר הזה נותנים מלחמה שערה.

<יעקב חגואל: אנחנו לא נותנים את הלחי השניה.

<יעקב חגואל: אנחנו פה בהקשר הזה לא אומרים "אין מה לעשות, זו גזרה משמיים, האינטרנט, וזהו", לא.

<יעקב חגואל: אנחנו פה נותנים פייט ויש בעניינים האלה הרבה מאוד תוצאות.

<יעקב חגואל: בגלל מצוקת הזמן אני לא אתן דוגמאות, אבל בהחלט יש פה הרבה מאוד דברים.

<יעקב חגואל: אנחנו עושים ברחבי העולם כנסים אזוריים למאבק באנטישמיות.

<יעקב חגואל: אנחנו עושים כמעט כל שנה כנס אזורי באירופה, כנס אזורי בארצות הברית, כנס אזורי בדרום אמריקה ובאזורים שונים בעולם.

<יעקב חגואל: בהקשר הזה אני רוצה לומר לכם שאני נכנסתי לתפקיד, חשבתי שהכנסים יהיו ללא יהודים, שהכנסים יהיו לכל מיני אוהבי ישראל שבאים להירתם לעניין.

<יעקב חגואל: לצערי טעיתי.

<יעקב חגואל: אנחנו צריכים להעיר את העם שלנו.

<יעקב חגואל: העם שלנו שם את הראש בחול.

<יעקב חגואל: כשאני בא לראש קהילה יהודית ואומר לו "תקשיב, יש לי פה אקסל עם נתוני אנטישמיות אצלך, במדינה שאתה ראש הקהילה שלה" והוא אומר לי "עזוב, אל תפריע לנו פה, אל תפחיד לי את האנשים.

<יעקב חגואל: הם לא צריכים לדעת על זה" ואני אומר לכם, זה הקהל שלנו היום.

<יעקב חגואל: אנחנו מנסים להעיר את העם שלנו, את העם היהודי להבין מה קורה אצלו ברחוב, להבין מה קורה עם הנוער שלו ולהתעורר ולהיאבק בכך, וזה כרגע הקהל הראשוני שאנחנו נוגעים בו, כמובן אנחנו גם מתעסקים עם קהלים אחרים, אבל צריך קודם להעיר את עצמנו.

<יעקב חגואל: אנחנו משלבים את כל הכוחות של ההסתדרות הציונית במאבק הזה.

<יעקב חגואל: יש להסתדרות הציונית היום מעל 200 מורים שליחים שיוצאים מפה מישראל ומשמשים כמורים בבתי הספר היהודיים ברחבי העולם.

<יעקב חגואל: בעוד 20 דקות יש ועדת חינוך שיוצגו הדברים האלה שם.

<יעקב חגואל: בהקשר הזה אנחנו רותמים את כל שליחי המוסדות הלאומיים, יש היום כ-1,000 שליחים של הסוכנות היהודית בלבד ברחבי העולם, גם שליחים למחנות הקיץ, גם שליחים בכלל, ובהקשר הזה אנחנו רותמים את כולם למאבק החשוב הזה ואנחנו בהחלט לא עוזבים אבן שאי אפשר להזיז אותה בעניין הזה.

<יעקב חגואל: יש לנו מושג שנקרא "דואר אדום", שבו אנחנו נותנים מייל, אפשרות לאנשים לעדכן אותנו על אירועי אנטישמיות.

<יעקב חגואל: לצערנו ישנם עשרות ומאות אירועי אנטישמיות בעולם, רובם הגדול לא מדווח כמו שאמרתי.

<יעקב חגואל: אנחנו בהקשר הזה נותנים פלטפורמה, גם אפליקציה וגם מייל אדום שיהיה אפשר לדווח לנו על אירועים ואנחנו כמובן מסונכרנים עם כל הארגונים שעוסקים במאבק באנטישמיות בארץ ובעולם, וגם עם מוסדות הביטחון של ישראל, שהשתיקה יפה להם בחדר הזה.

<יעקב חגואל: אנחנו כמובן מנסים להעלות את המודעות, דיברתי על זה.

<יעקב חגואל: זהו, אני אומר לכם, כל אחד ואחת מאיתנו צריכים להעיר את העם היושב בציון והעם שכרגע עוד לא יושב בציון בשלב הזה של החיים, ולראות איך אנחנו נלחמים בנגע הזה.

<יעקב חגואל: תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: אנחנו גם רוצים לשמוע ממשרד החוץ.

אברהם נגוסה: יש לנו את הנציגה הגברת שירן יהב.

אברהם נגוסה: בבקשה.

<שירן יהב: אני מחטיבת התפוצות במשרד החוץ.

<שירן יהב: מבחינת המשרד, יש לנו ציפייה מכל הנציגים להיות נוכחים במוסדות השונים של הקהילה במקום של הנציגות.

<שירן יהב: אנחנו רואים בקהילה היהודית כקהל ראשון לחיזוק הזהות והקשר עם ישראל.

<שירן יהב: כל ראש נציגות וכל דיפלומט בהכשרתו עובר הכשרה גם בנושא הזה.

<שירן יהב: יש פרוטוקול כתוב גם שכל נציג מקבל איתו.

<שירן יהב: כחלק מהגדרת התפקיד, רואים חלק במעורבות בחיי הקהילה, במיוחד זה קורה גם בקהילות היותר קטנות.

<שירן יהב: מצפים מהם להיות קשובים לכל האתגרים והקשיים של הקהילה ובמידת הצורך להפעיל את הכלים הדיפלומטיים, אם מדובר ב- - - אנטי דתית למשל, מפעילים את הכלים ונפגשים עם השרים השונים, - - - על מצב הביטחון של הקהילות ובמידת הצורך פונים לגורמי האכיפה בקהילה ובדרך כלל יש הקשבה לנושא.

<שירן יהב: במישור הקונקרטי, אנחנו מארחים כל שנה סמינר דיפלומטי של מנהיגות יהודית צעירה ממדיניות שונות, השנה זו הייתה השנה ה-18, בדיוק סיימנו את הסמינר לפני כשבועיים.

<שירן יהב: היו לנו נציגים מהודו, מצ'ילה, מהרפובליקה הדומיניקנית ועוד כ-20 מדינות אחרות, שזה הזדמנות וכלי לפתח את המנהיגות היהודית גם בקהילות הקטנות, ולשמור על קשר שמתפתח אחר כך גם בין המדינות עצמן, גם מול המשרד ולאורך השנים.

<שירן יהב: ברמה האישית מאוד מרגש להיות כאן, בחדר שכולו מתעסק בנושא הזה.

<שירן יהב: תודה לכם.

אברהם נגוסה: תודה רבה לך.

אברהם נגוסה: הדובר הבא שלנו, עורך דין ארסן אוסטרובסקי מהקונגרס היהודי הישראלי.

<ארסן אוסטרובסקי: תודה רבה חבר הכנסת נגוסה.

<ארסן אוסטרובסקי: אני עולה חדש, עכשיו אני עובד - - - מדבר באנגלית, להלן תרגום חופשי של דבריו: תאודור הרצל, שהיה כאן לפני מספר דקות, אמר ב-1897 "בבזל ייסדתי את מדינת היהודים", אם הייתי אומר את זה בקול היום, הייתי נענה בצחוק גדול.

<ארסן אוסטרובסקי: אם לא בעוד חמש שנים, בוודאי בעוד 50 שנים - - - ובכן, 51 שנים מאוחר יותר, ב-1948 בישראל נוסדה המדינה היהודית.

<ארסן אוסטרובסקי: לו הרצל היה רואה זאת היום, 120 שנים אחרי המילים שלו, את המדינה היהודית והדמוקרטית החזקה שכולנו צריכים להיות גאים בה.

<ארסן אוסטרובסקי: אבל אנחנו צריכים לזכור את הסיפור - - - הסיפור של אומץ וחופש, של אנשים שאחרי 3,000 שנים בגלות, עם פוגרומים, שואה, רדיפה, לבסוף שבים לארץ אבותיהם.

<ארסן אוסטרובסקי: אז אתם מפקפקים האם אנחנו יהודים, כאן בישראל, בצפון אמריקה, באירופה או במקום אחר, ציונות היא הדבק שמאחד את כולנו יחדיו.

<ארסן אוסטרובסקי: בהתייחסות זו אני רוצה להודות ליעקב חגואל והקונגרס, והכנסת, אשר מחדדים את הפוקוס על המצב בקהילות היהודיות הקטנות.

<ארסן אוסטרובסקי: אנחנו צריכים לזכור כשאנחנו מדברים שזה לא רק צפון אמריקה, זה לא רק מערב אירופה.

<ארסן אוסטרובסקי: יש לנו קהילות יהודיות קטנות בנוסף במזרח וצפון אירופה, שמשוועות לעזרה, הן רוצות להישמע, ורוצות להיחשב כחברים שווים בקהילות היהודיות - - - אם אנחנו רוצים לעודד עליה בקהילות אלה, ראשית אנחנו צריכים למצוא דרך לחזק אצלם את הזהות היהודית והציונית, כי בלעדי כך לא רק שהם יאבדו את הקשר לישראל אלא גם הזהות היהודית שלהם תדעך גם היא וכך תאבד גם האפשרות לעליה שלהם.

<ארסן אוסטרובסקי: לכן אנחנו צריכים גם להכפיל את מאמצינו וגם - - - ביחד, בשותפות כמילת מפתח בין הכנסת, בין הארגונים הרלבנטיים ובמיוחד עם הקהילות היהודיות - - - עלינו למצוא דרכים להעצים את הקהילות האלה, לחנך אותם לציונות, על ההיסטוריה היהודית ועברית, במיוחד בין הדור הצעיר.

<ארסן אוסטרובסקי: אנחנו צריכים להביא אותם לכאן בתכניות כמו "מסע", כמו "- - - ישראל" - - -אינני יודע את המספרים המדויקים אבל זה רק אחוז קטן ממה שמגיע מאירופה.

<ארסן אוסטרובסקי: עלינו להכפיל את המאמץ בהתייחס לכך.

<ארסן אוסטרובסקי: אנחנו צריכים להפוך את החינוך היהודי ליותר שווה לכל נפש ויותר נגיש.

<ארסן אוסטרובסקי: אנחנו צריכים לספק אימונים ומקורות, להראות שאכפת לישראל, עלינו להקשיב להם, אנחנו צריכים שחברי כנסת יצאו במשלחות לקהילות הללו, לשליחים שיגיעו לשם, אבל יותר מכל והחשוב ביותר, עלינו לייצר איתם דיאלוג, לא מונולוג, כיון שזו שיחה דו צדדית.

<ארסן אוסטרובסקי: אני חושב שמוקדם יותר ראינו שציונות נתפסת כמילה מלוכלכת מצד - - - ועדיין מחפשים - - - אלה מכם שאולי אף שמעו את נשיא צרפת מקרון לפני כמה ימים, שאמר כי אנטי ציונות היא החייאה מחדש של אנטישמיות.

<ארסן אוסטרובסקי: ישנם כמה, אפילו בתוך הקהילה היהודית, שנמנעים מלהשתמש במילה "ציונות" היום.

<ארסן אוסטרובסקי: עלינו להפוך זאת, עלינו לטייב את הציונות למה שהיא באמת, שאיפה יפה וחזקה שמחברת בין אנשים.

<ארסן אוסטרובסקי: - - - למדינת ישראל, - - - אמר, ואני מצטט "זה נכון שאנחנו שואפים למולדתנו העתיקה, אבל מה שאנחנו רוצים במולדתנו העתיקה היא פריחה מחודשת של הרוח היהודית" בואו נשתמש בכך כ- - - כאן בכנסת עם הקהילות היהודית, עם חברי הכנסת מהמפלגות השונות, לאשש את הרוח היהודית ולהיות כגשר בין כל היהודים ברחבי העולם.

<ארסן אוסטרובסקי: תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה רבה לך.

אברהם נגוסה: אנחנו לקראת סיכום אבל אני רוצה לתת הזדמנות למי שרוצה ולא ניתן לו.

<דוד בן נאה: אני חבר ההנהלה הציונית.

<דוד בן נאה: היו כאן ניתוחים מעניינים ומאלפים.

<דוד בן נאה: אבל אני חושב שהגיע הרגע, אולי לקראת סיום לדבר על משהו תכליתי, מעשי, קודם כל יש שותפות עצומה ויפה ומוצלחת בין ההסתדרות הציונית העולמית וממשלת ישראל ויש היום גם עזרה של הממשלה ישירות בחינוך, שליחים מורים וכדומה.

<דוד בן נאה: אבל כאן למרינה הייתה הצעה של אותם 70 שנה לטפל, או לנסות לדבר על תכלס בנושא של עלייה.

<דוד בן נאה: מאחר שבהסתדרות הציונית העולמית, ואני מכיר שרוב הציבור כאן מכיר את זה, מאכלסת בתוך המבנה העצום הזה ההיסטורי אבל החשוב גם כיום, את כל הארגונים היהודיים והציונים בארץ ישראל, זה כולל את ויצ"ו ואמונה ואמי"ת ומכבי, ואת כל הזרמים, רפורמים, קונסרבטיבים, אורתודוכסים, יש לנו הכל.

<דוד בן נאה: הייתי מציע לצרף להצעה שמרינה הציעה דבר מעשי.

<דוד בן נאה: לבוא ולאמר רבותי, ארץ ישראל זועקת לעליה, אבל לבוא ולדבר על דברים ספציפיים שכל ארגון יקבל על עצמו.

<דוד בן נאה: בואו נקים 70 גרעיני עליה, ויש אפשרות לספק את כולם בצרכים שלהם, אם זה צפון, אם זה דרום, אם זה יהודה ושומרון.

<דוד בן נאה: כל ארגון ציוני שנמצא תחת ההסתדרות הציונית, דרך מחלקת העליה, שיוכל לקבל תמיכה לקראת שנת השבעים, 70 גרעיני עליה, כך שכל יהודי יכול למצוא את הסיפוק שלו אם זה גליל, אם זה יהודה ושומרון, אם זה צפון אם זה נגב, אם זה עם ערבים, אם בלי ערבים, בתוך מדינת ישראל.

<דוד בן נאה: כלומר שנבוא עם הצעה מעשית שהוועדה הזו, ועדת העליה, תפנה לממשלת ישראל דרך משרד העליה וכדומה לתמוך בגרעיני עליה, שהשנה ניתן מאמץ מרוכז לנושא של גרעיני עליה דרך מחלקת העליה בהסתדרות הציונית העולמית שיש לנו את הניסיון.

<דוד בן נאה: יש לי במקרה גם את הניסיון האישי אם זה הקמת שכונת מצפה נבו במעלה אדומים, אם זה העלאת הישוב תקוע, באו חבר'ה ואמרו "דוד אנחנו רוצים רק יהודה ושומרון" גרעין לב ציון של בובי בראון היה פה, קיבלנו אותם לתקוע.

<דוד בן נאה: באו חברים אחרים למעלה אדומים, גרעין אחר שרוצה השתלבות עם ערבים בירוחם עם פרופסור אלקסבן.

<דוד בן נאה: בואו נצא עם הצעה אחת לפחות מעשית, רצינית של עליה לארץ ישראל שיספק כל יהודי לפי רצונותיו.

<דוד בן נאה: תודה רבה.

<חיים צופאק: אני מאופק ישראלי.

<חיים צופאק: אני רוצה להודות בראשית קודם כל למשרד העלייה והקליטה שלקח אחריות על כל נושא עידוד העלייה, ולהודות לא פחות למחלקה לעידוד העלייה בהסתדרות הציונית העולמית למרינה, למארק, לעודד על עבודה נהדרת.

<חיים צופאק: מרינה קצת צנועה כי הם מפעילים למעשה 160 אולפנים ברחבי העולם, אולפנים נהדרים, פלטפורמה נהדרת ופעולות נוספות שמעודדות עליה ברחבי העולם ואנחנו כבר מקבלים משובים.

<מרינה רוזנברג: 160 בצרפת.

<מרינה רוזנברג: 270 בכל העולם.

<חיים צופאק: אמת.

<חיים צופאק: אני מתחבר גם למה שנאמר פה על האנטישמיות, אם אני פוגש לאחרונה רופא יהודי מריו שמתעניין באמת בנושא האולפנים, יש לו בת שהיא פה חיילת בודדה בישראל והוא אומר שהוא יותר חושש לבת שנמצאת איתו בריו מבחינת ביטחון אישי, מאשר לבת שמשרתת פה בצה"ל.

<חיים צופאק: תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: אנחנו נסכם את הדיון.

אברהם נגוסה: היום ציינו 120 שנה להסתדרות הציונית העולמית, אחרי שאנחנו רואים שמדינת ישראל היום היא מדינה חזקה, יהודית ודמוקרטית.

אברהם נגוסה: אנחנו כעם צריכים לחזק יותר את מדינתנו בזה שאנחנו מחזקים את הקשר בין התפוצות למדינת ישראל.

אברהם נגוסה: אחדותנו היא הכוח שלנו ואנחנו זקוקים לתפוצות והתפוצות גם זקוקות למדינת ישראל.

אברהם נגוסה: לכן אנחנו היום קיבלנו את עדכון הפעילות הרחבה של ההסתדרות הציונית בתחומים האלה, חיזוק הזהות הציונית והקשר עם מדינת ישראל ועידוד העליה ומאבק באנטישמיות.

אברהם נגוסה: אלה שלושה תחומים שאנחנו קיבלנו בצורה רחבה ואני רוצה לברך על הפעילות של ההסתדרות הציונית העולמית, לצוות המקצועי, למנהלים שעומדים בראש הארגון הזה.

אברהם נגוסה: ועדת העליה והקליטה רואה את המשימה, את השליחות שמה שאתם עושים בכל העולם כדי לחזק את העם היהודי, לחזק את מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית, ויישר כח.

אברהם נגוסה: כפי שאמרתי לכם קודם, היום שתבואו להצבעה על הצעת החוק שמחזקת את הפעילות ואת מדינת ישראל לתת את הגיבוי, את המימון לפעילויות האלה ולכן זה אחד הדברים שאפשר לומר שהכנסת מקדמת את הנושא הזה.

אברהם נגוסה: דבר שני, קיבלנו את ההצעה של הגברת מרינה, לקראת 70 שנה להקמתה של מדינת ישראל.

אברהם נגוסה: אני רק יכול להגיד בשלב הזה שאני מוכן לקחת את ההצעה הזאת יחד עם חבריי חברי הכנסת לבדוק ולבחון מה ניתן לעשות.

אברהם נגוסה: אני לא יכול להתחייב על התוצאה, אבל אני יכול להתחייב על המהלך שנקדם את ההצעה.

<קריאה: יישר כח.

אברהם נגוסה: דבר שלישי, חשוב מאוד לציין פה שאנחנו, ועדת העליה והקליטה קוראת למשרד התפוצות, בראשה עומד שר החינוך.

אברהם נגוסה: בשבוע הבא אנחנו נקיים איתו דיון כדי לקבל עדכון על פעילות המשרד.

אברהם נגוסה: הוועדה קוראת למשרד התפוצות לתת משאבים כדי לפתח ולקדם תכניות משותפות יחד עם ההסתדרות הציונית העולמית.

אברהם נגוסה: אנחנו נביא את זה ונפנה לשר לענייני התפוצות.

אברהם נגוסה: לא נותר לי אלא להגיד תודה על כל מה שאתם עושים, על הפעילות שאתם עושים לחיזוקה של מדינת ישראל והעם היהודי.

אברהם נגוסה: תודה רבה לכם ויום גדול שאנחנו מציינים את זה בכנסת.

אברהם נגוסה: תודה שבאתם.