ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 445, 2017-07-10 08:30

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

יעקב מרגי: הנושא על סדר היום: הצעת חוק הרשויות המקומיות פיקוח על מחירי צהרונים של כל חברי הכנסת המציעים, אני אומר של כל כי נוספו עוד שתי מציעות.

יעקב מרגי: גברתי היועצת המשפטית, תני לנו סקירה איפה היינו בדיון הקודם.

<מירב ישראלי: בדיון הקודם התחלנו בעצם לקרוא את הנוסח של הצעת החוק שהוגשה על ידי היושב ראש וחברת הכנסת שאשא ביטון.

<מירב ישראלי: עלו כמה נושאים עקרוניים שבעצם בסוף הישיבה משרד החינוך והשלטון המקומי נשלחו להידבר ביניהם ולהחליט באופן בסיסי על המתווה.

<מירב ישראלי: זאת אומרת, איזשהו מתווה כללי שלפיו הצהרונים יקבלו איזשהו אישור.

<מירב ישראלי: בהצעת החוק מדובר על רישיון ברמת משרד החינוך.

<מירב ישראלי: מה שדובר בישיבה הקודמת, שזה לא יהיה ברמת משרד החינוך אלא ברמת הרשויות המקומיות - - -

יעקב מרגי: וגם לא יהיה רישוי אלא מי שיעמוד בתנאי הסף.

<מירב ישראלי: אבל מישהו יצטרך לבדוק שאכן כל התנאים מולאו ואז השאלה איך עושים את זה, באיזה מתווה משפטי.

<מירב ישראלי: כמובן צריך לעמוד גם בכל דרישות חוק חופש העיסוק וכו', מבחינה משפטית.

<מירב ישראלי: זה בעצם היה שיעורי הבית שהם נשלחו לעשות.

<מירב ישראלי: דובר על זה שיהיה איזשהו מתווה, שהמפרט בעצם יהיה בתקנות.

<מירב ישראלי: עלו כל מיני שאלות ספציפיות כמו מספר הילדים, הגבלה על מספר הילדים, אני לא נכנסת עכשיו לכל הדבר הזה.

<מירב ישראלי: זה סיכום של מה שהיה בישיבה הקודמת.

יעקב מרגי: כל מי שנרשם לרשות דיבור, אנחנו לא ניתן רשות דיבור כי אנחנו בהליך חקיקה, לא בדיון.

יעקב מרגי: לגבי כל סעיף שנדון בו, לאחר שנקריא אותו ונתייחס אליו, יהיה סבב התייחסויות מימין לשמאל.

יעקב מרגי: אני לא חוזר רברס, ידית ההילוך שלי מקולקלת.

יעקב מרגי: לכן שימו לב, אני אתן רשות דיבור מימין לשמאל, תלוי גם בשעון, יכול להיות שאחזור, אבל תשתדלו לא לפספס.

יעקב מרגי: אנחנו לא חוזרים על נושאים ונקודות שנדונו בדיון הקודם.

יעקב מרגי: מרכז השלטון המקומי, משרד החינוך, משרד המשפטים, משרד הבריאות, כל מי שהיה צריך לעשות שיעורי בית עשה?

יעקב מרגי: אז בוא נראה מה התוצאות של שיעורי הבית.

<מירב ישראלי: אני אגיד מה נאמר לי אתמול, שבעצם מבחינת המשא ומתן בין משרד החינוך והשלטון המקומי חלה התקדמות מאוד משמעותית ונשארו עוד כמה נקודות שצריך ללבן אותן, לכן לא קיבלנו נוסח של הצעת החוק.

<מירב ישראלי: יש כאן כן נוסח של תקנות מוצעות כדי שחברי הכנסת ייראו את הכיוון שאליו הדברים הולכים.

<מירב ישראלי: מבחינת משרדי הממשלה האחרים הבנתי שעדיין לא הושלם הליך התיאום.

יעקב מרגי: אז הצעה לסדר הדיון.

יעקב מרגי: את ההקראה לא סיימנו.

<מירב ישראלי: לא.

<מירב ישראלי: למיטב זכרוני הגענו לסעיף 11.

יעקב מרגי: נמשיך את ההקראה מסעיף 11.

יעקב מרגי: כשנסיים את ההקראה נחזור לנקודות שהיו פתוחות, לא נדלג על שום דבר שהיה פתוח.

<מיכל חורין: דווקא בסעיף ההגדרות – שכבר עברנו אותו – יש כמה דברים - - -

יעקב מרגי: אין לי בעיה להתחיל גם מהנקודות הפתוחות.

<מיכל חורין: מה שתחליט.

יעקב מרגי: בסדר, בבקשה.

<מיכל חורין: שוב, אז לגבי ההגדרה של צהרון – בדיון הקודם דיברנו על כמה אפשרויות מה נכלל במסגרת של צהרון.

<מיכל חורין: אנחנו מבקשים להוריד את סעיף קטן (2) שמדבר על מקרקעין שהם בבעלות ובשליטה ישירה של רשות מקומית.

<מיכל חורין: אנחנו רוצים היום, שהצהרונים המפוקחים יהיו אלה שפועלים כמסגרות המשך בעצם במקרקעין של מוסדות חינוך ולכן המקרקעין שהם בבעלות או בשליטה ישירה או עקיפה של רשות מקומית, זה לא יחול בהם.

יעקב מרגי: שאת מי זה מחריג?

יעקב מרגי: תפרטי.

יעקב מרגי: לוקח לי 20 דקות לצלול ואחר כך אני שולט.

<מיכל חורין: זה מחריג לדוגמה גופים כמו מתנ"סים, גופים פרטיים אחרים שפועלים בתוך מקרקעין של רשות מקומית - - -

יפעת שאשא ביטון: מתנ"ס זה לא גוף פרטי.

יעקב מרגי: רגע, היא התחילה לא טוב, אבל תני לה.

יפעת שאשא ביטון: אני מנהלת את השיח הזה כבר מאתמול בבוקר.

<מיכל חורין: נתחיל ממה כן.

<מיכל חורין: אנחנו מבקשים, שהצהרונים המפוקחים יהיו אלו שפועלים כמסגרות המשך של מוסדות חינוך.

<מיכל חורין: כל מבנה או מקרקעין שמשמש בבוקר את משרד החינוך, רשמי או מוכר שאינו רשמי, מסגרת ההמשך בו תהיה מפוקחת.

יעקב מרגי: עוד לא ירדתי לחדות, אבל לקחת את הדוגמה הכי בעייתית.

יעקב מרגי: מאחר והמתנ"סים הם זרוע ביצועית של הרשות המקומית, את לא בהחרגה הזאת להחריג נתח עיקרי.

יעקב מרגי: אני אומר לך, לא נסתר מנגד עיני ולא אוזני ומאחורי גבי, גם הלחץ שנכנס לדוגמה לפני כחצי שנה, אם לא יותר, היה כאן דיון בוועדה ביוזמתה של חברת הכנסת יעל גרמן על מסגרות ההמשך של גני הילדים בקיבוצים, על שעה ושלושת רבעי או שעתיים ורבע גובים תשלום שאפשר לממן אתו יום לימודים ארוך קומפלט.

<מיכל חורין: זאת בדיוק המטרה שלנו.

יעקב מרגי: אז המטרה היא לפקח גם שם.

<מיכל חורין: נכון, גם.

יעקב מרגי: השאלה, אם אני מתחיל עכשיו להחריג, לקחת מתנ"סים, אני אומר לך מראש שזה לא יהיה.

יעקב מרגי: לא ייקרה כי עיקרת חלק גדול מהחוק.

<מיכל חורין: לא, סליחה, כשאני אומרת מתנ"סים, הרבה מהמתנ"סים פועלים בתוך מבנים של מוסדות חינוך, לאלה כן יהיה פיקוח.

<מיכל חורין: אני מדברת על גופים אחרים שמרכזים - - -

קארין אלהרר: למה המקרקעין זה מה שחשוב?

מאיר כהן: אגב, מאיפה הנתון הזה?

יעקב מרגי: למה, מה הרציונל?

יפעת שאשא ביטון: אני אגיד לך מה הרציונל, פתאום יש לנו קבוצות – סליחה שאני מתפרצת, אני פשוט מקבלת טלפונים באינטנסיביות מאתמול בצהריים ואחרי שבוע שלם של שיחות – היתה לי הפסקה לפחות בשבת - יש פה כמה היבטים.

יפעת שאשא ביטון: יש פה צהרונים פרטיים, שעכשיו כל אחד יכול להגדיר את עצמו כצהרון פרטי, אפילו שהוא מתנהל בתוך מבנה ציבור או מבנה של הרשות, כדי שנאפשר לאותם הורים לשלם יותר.

יפעת שאשא ביטון: אם הצעקה עד היום היתה: עושקים אותנו, אנחנו רוצים שהמדינה תסייע לנו ונשלם פחות, פתאום התקליט היום התהפך ויש קבוצת הורים שבאה ומתחילה להגיד, אנחנו לא רוצים להיות חלק מהסיפור הזה, אנחנו רוצים שתחריגו אותנו ואנחנו נשלם יותר.

יפעת שאשא ביטון: פתאום זה גם לא דמוקרטי לכפות עליהם.

יפעת שאשא ביטון: באו בחברת המתנ"סים ואמרו, אנחנו מממנים בכסף של הצהרונים פעילויות נוספות, לקשישים לאלה ולאלה.

יפעת שאשא ביטון: ואני אומרת, חברים, הרי כל הסיפור היה, שאנחנו נגבה מההורים רק את מה שצריך וההורים ישלמו רק עבור הצהרונים ומי שרוצה לקיים פעילויות נוספות יקיים את זה במסגרת הרשות, במסגרת המתנ"ס או איך שהוא ירצה.

יפעת שאשא ביטון: אז אני אומרת לכם, כל צהרון, שמופעל על ידי הרשות/המתנ"סים – אני באה מהשלטון המקומי אז אני מכירה גם את זה – מבחינתנו צריך להיות מפוקח, זה גוף שסמוך לרשות המקומית.

יפעת שאשא ביטון: צהרון פרטי, שיהיה פרטי מההתחלה ועד הסוף.

יפעת שאשא ביטון: כל מי שמקבל תמיכה כלשהי מהמדינה, שייתן להורים את מה שמגיע להם וזה צהרון איכותי במחיר שפוי.

<דוד מזרחי: אני רוצה להתייחס מהזווית של משרד החינוך בשני היבטים.

<דוד מזרחי: ראשית, בנוגע לפיקוח, כאשר אנחנו מדברים על מסגרת חינוכית שהיא בבעלות משרד החינוך או והרשות המקומית גם יחד, מוסדות רשמיים, או מוסדות מוכרים שאינם רשמיים שאנחנו גם מתקצבים אותם וגם נותנים להם תהליכי רישוי, גם בחינוך הרשמי אנחנו עושים בדיקות של בטיחות ושל בריאות ואנחנו יודעים מי הצוותים המקצועיים שנמצאים כאן, גם במסגרת ה"קול קורא" אנחנו תומכים ברוב - - -

יעקב מרגי: דודי, אני מבין את הקושי.

<דוד מזרחי: אל"ף, יש לנו את התשתית לפקח, זה היבט אחד.

יעקב מרגי: הייתי נותן לך את המענה מיד אם הייתם באים ואומרים, הרציונל הוא כזה.

יעקב מרגי: אתה בא ואומר לי, אנחנו עכשיו באמצע יולי, הולכים לחוקק חוק שמדבר על תחולה של 1 בספטמבר.

יעקב מרגי: הולכים לשים פה איזה סמיטריילר עמוס על הממסד, על משרדי הממשלה, על הרשויות המקומיות.

יעקב מרגי: אתה בא ואומר לי, לפחות בתשתית הקיימת יש לי יכולות התארגנויות מהירות.

יעקב מרגי: תבוא ותגיד לי, לגבי הפרטיים אני רוצה הסתכנות אחרת לגבי תחולה.

יעקב מרגי: אתה לא יכול להחריג – הילד הוא אותו ילד.

יעקב מרגי: ההסתכלות שלי, אני לא באתי לסמן וי על עוד איזה חקיקה.

יעקב מרגי: תאמין לי שלא משעמם לי, קחו את הלו"ז של הוועדה היום, תבינו שלא משעמם לי.

יעקב מרגי: באנו ולקחנו יוזמה בעקבות צעקה של העם, קמה צעקה, היה דיון גם בוועדה לביקורת המדינה, חברתי חברת הכנסת קארין אלהרר רצתה לקיים דיון, מה אמרתי לך?

יעקב מרגי: חכי.

יעקב מרגי: כולם חיכו, עיני הכול היו נשואות אלינו.

יעקב מרגי: אתה באה ואומר לי, תשמע, לגבי המסגרות הפרטיות אנחנו צריכים קצב אחר – מקובל.

<דוד מזרחי: הפרטיות שהן לא - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל תגדירו מה זה פרטי.

<דוד מזרחי: רק להשלים את דבריי - - -

יעקב מרגי: רגע.

יעקב מרגי: אם הבנתי אותך נכון ואתה אומר לי, לגבי תשתיות קיימות, יותר קל לי, אני מבין אותך, לגיטימי.

יעקב מרגי: אבל אתה לא יכול לזרוק לי, אנחנו מדברים רק על מוסדות כאלה וכאלה ולהחריג נתח.

יעקב מרגי: הילד הוא אותו ילד.

<דוד מזרחי: שני דברים, אל"ף, בהיבט של התשתית.

<דוד מזרחי: אגב, זה הרוב המכריע של המסגרות.

<דוד מזרחי: מבחינת התשתית – אנחנו פרוסים וערוכים לכך.

<דוד מזרחי: אפשר לעשות הכול, זה דורש בין היתר משאבים נוספים, אין לנו את היכולת להגיע - - -

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: אם הגברת הנחמדה היתה באה ואומרת לי - - -

<דוד מזרחי: רגע היושב ראש, אני חייב לציין היבט שני שאני חושב שהוא מהותי וזה אולי פחות מהזווית של משרד החינוך ואני חושב ששווה לשים את זה כאן על השולחן.

<דוד מזרחי: מאחר והכוונה לפקח גם על המחיר וגם על התוכן – וטוב שכך – גם במוסדות המוכרים שאינם רשמיים - - -

יעקב מרגי: אני שמח על המוזיקה החדשה הרעננה שמגיעה היום.

<דוד מזרחי: אנחנו רוצים לפקח בחלק מהמסגרות הפרטיות, המסגרות למטרות רווח פועלות שם ובזה אנחנו נטפל.

<דוד מזרחי: צריך להבין, שאם אני מסתכל על כל הספקטרום של הצהרונים, אנחנו אומרים הרבה, מי שלא טוב לו שילך לפרטי.

<דוד מזרחי: הבעיה היא, שחלק מהפרטיים פועלים היום במקרקעין של הרשות המקומית ולכן המשמעות היא – אני עכשיו שם את זה על שולחן הוועדה וצריך לקיים על זה דיון ציבורי מעבר לזווית של משרד החינוך שהצגתי קודם לכן – שיהיה קשה מאוד לקיים צהרונים פרטיים זולת צהרונים שיפעלו בבתים.

<דוד מזרחי: זו סוגיה שהוועדה צריכה לתת עליה את הדעת.

יעקב מרגי: אני לא נבהל מזה.

יפעת שאשא ביטון: 77% ממעונות היום הם פרטיים והם לא במסגרת של הרשות.

יעקב מרגי: השלטון המקומי, את מכירה את החשש הזה שמדבר עליו דודי?

<נועה בן ארי: אני מכירה את החשש, גם אנחנו מקבלים טלפונים ואנחנו מקבלים הרבה מאוד שאלות לגבי האפשרות של קיום צהרונים גם במסגרת פרטית לצורך החרגה מהחוק.

<נועה בן ארי: אנחנו סבורים שעבור כל תלמיד צריכה שתהיה נגישות לצהרון מפוקח ומבוקר.

<נועה בן ארי: זאת דעת השלטון המקומי.

<נועה בן ארי: אם החוק הזה מסוגל להבטיח מצב, שלכל תלמיד תהיה האפשרות לקבל צהרון במחיר מפוקח ובסטנדרט מבוקר, אנחנו נחיה עם כל תוצאה שתחליטו עליה.

<נועה היימן: נועה היימן, משרד האוצר.

<נועה היימן: אני חושבת שהרציונל המשותף הוא שילד הולך בבוקר למסגרת בשמונה, ההורים רוצים להשאירו באותה מסגרת.

<נועה היימן: רוב ההורים רוצים להשאיר את הילד באותו מבנה כי הם לא רוצים לבוא לאסוף אותו באמצע.

<נועה היימן: מה שהמדינה אומרת, באותו מבנה, באותו גן ילדים שהילד היה בבוקר, הצהרון שיפעל שם יהיה מפוקח.

יעקב מרגי: למה הוא נקרא פרטי?

יפעת שאשא ביטון: לא, הוא לא נקרא פרטי.

<נועה היימן: לא אמרתי את המילה פרטי.

<נועה היימן: הילד מגיע בשמונה בבוקר, זו המסגרת שבה הוא נשאר.

יעקב מרגי: על זה אין לי בעיה, אנחנו בהסכמה.

יפעת שאשא ביטון: מה זה פרטי, נועה?

<נועה היימן: אני לא אומרת את המילה פרטי, אני אומרת, הילד מגיע לגן בשמונה.

יעקב מרגי: הרציונל, שימשיך.

יפעת שאשא ביטון: זה ברור.

<נועה היימן: נניח שההורה רוצה בשעה שתיים לקחת את הילד ולהעביר אותו למסגרת שנמצאת במקום אחר, האם גם שם במסגרת שהיא מחוץ לשטח הגן, מחוץ לשטח בית הספר, המשרד צריך לפקח?

יפעת שאשא ביטון: מופעלת על ידי מי?

<נועה היימן: לא משנה.

יפעת שאשא ביטון: זה חשוב, בוודאי.

יפעת שאשא ביטון: כל מה שמופעל על ידי הרשות המקומית מפוקח, נקודה.

יפעת שאשא ביטון: מסגרת פרטית זו מסגרת פרטית.

יפעת שאשא ביטון: תגדירו מסגרת פרטית.

רחל עזריה: כבוד היו"ר, יש פתרון לזה, יש פתרון שנעשה בירושלים.

<נועה היימן: זה יהיה קל מאוד ככה לסנן את רוב המסגרות, אז כולן יהפכו - - -

יעקב מרגי: סליחה נועה, הרי נאמר לנו, מה אתם צריכים את זה בחוק?

יעקב מרגי: זו הסיבה שאנחנו רוצים בחוק, כי ילד הוא ילד, הוא צריך לקבל תכנים ופיקוח, מזון בפיקוח, מסגרת בפיקוח.

יעקב מרגי: זה ייקח זמן שאנחנו נהפוך את הפירמידה אבל זה חלק מהתהליך.

יעקב מרגי: אני פה מחויב כחלק מההתחייבות שלי לעצמי, שבסוף בסוף נהפוך את הפירמידה וחינוך הוא מגיל לידה, מהיום הראשון והלאה.

יעקב מרגי: זה הבדלי תפיסה.

יעקב מרגי: את רואה מסגרת פרטית, אני רואה את הילד, הילד הוא לא פרטי.

יעקב מרגי: הילד פרטי כמובן של ההורים שלו אבל הוא צריך לקבל, המדינה צריכה לערוב לכך שהילד הזה יקבל את המקסימום ובצורה הכי טובה שיכולה להיות.

רחל עזריה: אני רוצה לומר שני דברים.

רחל עזריה: קודם כל, אני מברכת מאוד על החוק הזה, אני חושבת שהוא התקדמות מאוד משמעותית וחשוב לי לומר, שעשינו מהלך דומה בירושלים לפני מספר שנים ופתרנו את העניין הזה של הגנים הפרטיים.

רחל עזריה: בירושלים מה שעשינו, נתנו את כל ההנחה - יושב פה חיים הלפרין ומכיר את זה – ובעצם הם יכולים להמשיך לעשות את הפעילות שלהם כמו שהם עשו עד היום ולא התערבנו במובן הזה, הם קיבלו את ההנחה, הם עמדו תחת כל התנאים שלנו מבחינת המזון.

רחל עזריה: בחלק הזה אנחנו לא התערבנו לגבי גובה הסכום וזה רק בגנים שהם מראש גנים של רשתות, שיש להם סמלי מוסד ומופעלים על ידי רשתות.

רחל עזריה: אז זה פותר את הבעיה של החינוך הקיבוצי.

יעקב מרגי: אני לא רוצה לפתור את זה.

יעקב מרגי: את רוצה לפתור אותם, אני לא רוצה לפתור.

רחל עזריה: בסדר, אני מספרת לך מה עשינו.

יפעת שאשא ביטון: צריך להגדיר מה זה צהרון פרטי.

יפעת שאשא ביטון: בואו רגע נגיד את האמת, כל הצהרונים היום הם פרטיים.

רחל עזריה: יפעת, תני לי לסיים.

רחל עזריה: זה מה שעשינו בירושלים, זה עובד טוב מאוד, זה פותר לכולם את הבעיה.

רחל עזריה: אם אתם לא מעוניינים לפתור את הבעיה בחינוך הקיבוצי זה עניין אחר אבל זה פתרון - - -

<נועה בן ארי: החינוך הקיבוצי נמצא ומעוניין שיהיה פיקוח.

רחל עזריה: בוודאי שפיקוח אבל לא בעניין של המחיר.

רחל עזריה: הרי בסוף זה הסיפור.

<נועה בן ארי: למה?

יעקב מרגי: תודה, מיצינו.

רחל עזריה: זה עניין אחד.

רחל עזריה: שנייה, עניין אחר, כבוד היו"ר, יש את החוק שלי על איכות המזון בצהרונים, אני ראיתי בהצעת החוק הזאת- - -

יעקב מרגי: זה לא עכשיו, נגיע לזה, נטפל.

רחל עזריה: לא, בסדר, יש התייחסות, אני מבקשת שפשוט תהיה הפניה, החוק עבר קריאה שנייה ושלישית.

יפעת שאשא ביטון: יש הפנייה.

יעקב מרגי: היועצת המשפטית תתייחס לזה בהמשך.

<מיכל חורין: רק לחדד, גם החוק הזה נקרא מסגרות המשך יום לימודים.

<מיכל חורין: זאת אומרת, ההגדרה שלנו, שבאמת מסגרות המשך של יום הלימודים תהיינה מפוקחות.

<מיכל חורין: ואגב, כשאנחנו אומרים מפוקח הכוונה היא לסטנדרט ולמחיר בכל מקרה.

<מיכל חורין: נושא נוסף שהיה פתוח זה מספר התלמידים בצהרון.

<מיכל חורין: בזמנו הדיון היה על 15-20 ילדים, אנחנו מבקשים להוריד את מספר הילדים בכלל.

מאיר כהן: כמה היה נכון?

יעקב מרגי: לא להכניס את זה.

מאיר כהן: אה, לא להתעסק עם זה?

יעקב מרגי: אני אסביר.

יעקב מרגי: בבקשה תנמקי.

<מיכל חורין: על מנת שכל מסגרת תהיה מפוקחת, לא ליצור קבוצות קטנות שלא תהיינה מפוקחות.

קארין אלהרר: אבל זה חלק מאמות המידה - - -

<מיכל חורין: אתם קובעים.

<מיכל חורין: אנחנו קובעים מקסימום ילדים בקבוצה אבל לא קובעים מינימום.

קארין אלהרר: מה המקסימום?

<מיכל חורין: המקסימום מופיע בטבלה, 34 ילדים.

יעקב מרגי: אני לא יכול להתרכז עם הרעש שיש מסביב.

קארין אלהרר: בלי קשר לאיזה גיל?

<מיכל חורין: המשמעות של הורדת המספר המינימאלי של הילדים אומר שכל מסגרת תהיה מפוקחת.

<מיכל חורין: כשאנחנו קובעים פה מספר מינימאלי, המשמעות היא, שכל מסגרת שיש בה פחות ילדים לא תהיה מפוקחת בעצם.

<מיכל חורין: אז מספיק אם קבענו 15 או 19 ילדים, אז על 14 ילדים המסגרת לא תהיה מפוקחת.

קארין אלהרר: אני מקבלת את זה, אבל מקסימום 35.

מאיר כהן: במינימום אין צורך, במקסימום צריך 35.

קארין אלהרר: בדיוק.

קארין אלהרר: ודבר שני, אם כבר מדברים על מספרי מקסימום, צריך שזה יהיה בהתייחס לגילאים.

<מיכל חורין: יש הבחנה בין הצהרון של גן ילדים לצהרון של בית הספר.

יעקב מרגי: אוקי, הסכמנו לגבי המינימום.

יעקב מרגי: חברי הכנסת שנבחרו בדם ויזע, עכשיו בבקשה התייחסויות מימין לשמאל.

<עדי מן: עדי מן, יו"ר גנים במודיעין ובפורום ועדי ההורים היישוביים.

<עדי מן: לא הבנתי.

<מיכל חורין: אנחנו מורידים את מספר המינימום.

<מיכל חורין: המטרה היא שכל מסגרת - - -

יעקב מרגי: את יודעת שבבניין הזה צריך לומר, שלומר את האמת זו גם אפשרות.

<מיכל חורין: המשמעות היא, שכל מסגרת, כל מספר ילדים יהיה מפוקח.

<מיכל חורין: אני מניחה שיהיה לא כלכלי להפעיל מסגרות במספר מסוים של ילדים, פחות ממספר מסוים של ילדים, אבל כל מסגרת תהיה מפוקחת.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: הילד הוא ילד.

<ענת הוכנר: זה משפיע על מספר הילדים מול מדריך?

<מיכל חורין: כן.

<ענת הוכנר: אז המינימום כשיש מדריך?

<ענת הוכנר: מה, עכשיו 35 ילדים עם מדריך?

יעקב מרגי: אנחנו לא הגענו לשם, אנחנו כרגע מדברים על מסגרת.

<ענת הוכנר: אבל אם זה - - -

יעקב מרגי: רגע, שאלת שאלה, נידרש אליה, נגיע בהסדרה.

<נועה בן ארי: אני רק אמשיך את הסבריה של מיכל.

<נועה בן ארי: היתה לנו שיחה מאוד נוקבת סביב הסיפור של המינימום האם לכתוב או לא לכתוב.

<נועה בן ארי: בסופו של דבר אנחנו נוטים לקבל את העמדה, שעדיף שלא נגדיר מספר מינימום כדי להבטיח פיקוח ובקרה, אבל זה יחייב התייחסות חריגה למצבי קצה.

<נועה בן ארי: כשאנחנו מדברים על מצבי קצה אנחנו מדברים גם על מספר מאוד מצומצם של תלמידים שלא מאפשר כלכלית קיומה של מסגרת צהרון בסטנדרטים שקבענו במסגרת התקנות.

<נועה בן ארי: זה אחד.

<נועה בן ארי: שניים, זה יחייב יצירת סטנדרטיזציה מיוחדת לאותה קבוצה קטנה מבחינת מספר אנשי כוח האדם בה.

<נועה בן ארי: ודבר שלישי שאנשי הפדגוגיה יצטרכו לתת עליו את הדעת, מהו אותו מספר מינימאלי שבו הקבוצה היא עדיין קבוצה שניתן לקיים בה איזשהו תוכן שהוא מעבר לבייביסיטר, גם לזה יש חשיבות.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: התייחסות נוספת?

<גל גור: עורכת דין גל גור משדולת ההורים בתל אביב יפו.

<גל גור: לגבי הדברים שאמרת, מאחר ונתקלנו בנושא הזה הרבה מאוד בתל אביב בגנים בסוגיות או שלא היו מספיק ילדים בשביל לקיים צהרון, שזה נראה לי דבר איום ונורא כי ההורה בוחר לגור במקום מסוים והוא לא אמור לדעת אם יהיו מספיק ילדים או לא יהיו מספיק, זאת אומרת, זה פתרון שהוא היום ממש הכרחי.

<גל גור: וגם היו סוגיות של פיצול ואיחוד גנים וכל מיני דברים כאלה אזוטריים שאני מבינה מאיפה זה נובע אבל אני חושבת שהקביעה צריכה להיות פה, שבמקרים כאלה הרשות תצטרך לממן את ההפרש ולספק את אותו שירות ואותה איכות ואותו סטנדרט - - -

<מיכל חורין: לא יקום ולא יהיה.

יעקב מרגי: רגע מיכל.

<גל גור: אם אנחנו קובעים סטנדרטיזציה גם במחיר וגם באיכות השירות אני חושבת שזה מה שצריך להיות.

<נועה בן ארי: בחקיקה?

<נועה בן ארי: אתה רוצה שנכתוב את זה בחקיקה?

יעקב מרגי: נועה, תודה.

יעקב מרגי: היא אמרה, היא הביעה את משאלת לבה והיא צודקת.

<גל גור: לא משאלת לבי.

יעקב מרגי: של ההורים, של כל ההורים.

יעקב מרגי: הייתי קשוב יותר – לא בגלל שזה תל אביב, חס ושלום, יש לי הערכה רבה על מה שנעשה בתל אביב ואני לא אומר את זה בצניעות, בעיקר בתחום החינוך ולגבי צמצום פערים, אני מכיר את זה מקרוב – אם זה יישובים קטנים, מסגרות, שם נידרש לתת מענה והתייחסות אחרת.

<גל גור: לנושא הזה כי בדיון הקודם לא הייתי ואני חושבת שתל אביב הוצגה בצורה שלחלוטין לא משקפת את כל תל אביב.

<גל גור: צריך להבין, שתל אביב היא לא אשכול אחיד, גם בצפון וגם בדרום תל אביב יש אימהות חד הוריות, יש אנשים שקשה להם לעמוד בנטל הזה.

יעקב מרגי: לכן הקדמתי ואמרתי, גם בתל אביב יש פריפריה.

יעקב מרגי: תודה, מקובל.

יעקב מרגי: אני רוצה לומר, שהעירייה עושה בכמה תחומים שנחשפתי להם צעדים חשובים.

מאיר כהן: ההבדל הוא שבתל אביב – שאני מאוד מעריך אותה – יש יתרון של 300 מיליון שקלים בשנה.

יעקב מרגי: זה לא משנה, הדיון הוא לא תל אביב.

<שיר דגן: שיר דגן, אני גם מתל אביב.

<שיר דגן: יש לי שאלה עקרונית, נגיד משבצים הורים לגן שיש בו רק 16 ילדים מלכתחילה ובצהרון שבו נרשמו שם רק עשרה.

<שיר דגן: השאלה, הצהרון הזה הוא תחת החוק או לא תחת החוק כי הוא במבנה - - -

מאיר כהן: כן, הוא תחת החוק.

מאיר כהן: לכן הורידו את המינימום.

יעקב מרגי: לכן הורדנו את המספר.

יעקב מרגי: אנחנו מתקדמים.

<מיכל חורין: שאלת הגיל, עלתה שאלה לגבי כיתה גימ"ל או בי"ת, משרד החינוך היום יודע לפקח עד כיתה בי"ת ולכן מבחינתנו הצהרונים המפוקחים יהיו עד כיתה בי"ת.

<מיכל מנקס: ממש לא, מיכל, וזה גם לא תואם.

יעקב מרגי: אם מישהו חושב שאני הולך להיות צרוד בדיון הראשון, הוא טועה.

יעקב מרגי: גם ככה צפוף פה, אולי נאוורר קצת.

יעקב מרגי: רבותי אני מבקש, אמרתי בתחילת דברי לגבי הנושא הראשון, אני ער לקשיים לכן אנחנו נתייחס לגבי תהליך ההטמעה.

יעקב מרגי: תשתיות קיימות זה יהיה תחולה מידית.

יעקב מרגי: תשתיות חדשות, החוק הזה, המחוקקים יהיו קשובים, נלך לתהליך בהדרגה.

יעקב מרגי: אני יודע שאתם אמונים על מערכת שיודעת ללמד.

יעקב מרגי: כשאומרת לי משפטנית נכבדה של משרד החינוך, שאנחנו יודעים לפקח רק עד כיתה ב', אז אני אספר לך - - -

<מיכל חורין: בשלב הזה.

יעקב מרגי: אני אתיימר ללמד אותך לפקח עד כיתה גימ"ל, אני אתן לך את זה בהדרגה, אנחנו לא כופים, אנחנו נהיה קשובים לגבי כל דבר שהוא בנוסף למה שקיים היום.

מאיר כהן: אדוני, אני חושב הפוך מדעתך אדוני היושב ראש.

מאיר כהן: אני מכיר את משרד החינוך, אני מכיר טוב את משרד החינוך, הייתי גם ראש רשות הרבה שנים, אני לא הייתי מקל על משרד החינוך כי משרד החינוך יודע - כמו כל משרדי הממשלה ובמיוחד משרד החינוך - כשהוא מכריז על משהו כמצב חירום הוא יודע לתת תשובות כאן ועכשיו.

מאיר כהן: אני לא בטוח שבשאלה הזאת של כספי הורים, של יוקר המחיה, שיש כאן הצעות נהדרות, אני לא בטוח שצריך לתת לכם סולם הרבה יותר גבוה ממה שיש.

מאיר כהן: אני חושב שמשרד החינוך, עכשיו, מידית, צריך לקחת את בי"ת וגימ"ל ולא להתחיל לפרוס את זה לפרוסות.

מאיר כהן: כשמתחילים לפרוס לפרוסות אין גבול.

מאיר כהן: הרי אני רואה אתכם באים בשנה הבאה ומבקשים להאריך בעוד שנה.

מאיר כהן: לכן, אני אומר אדוני היושב ראש, אני מבין את ההתחשבות שלך במשרד החינוך, אני חושב שהאמירה צריכה להיות ברורה, לא צריך לפרוס את זה אלא לבוא ולהגיד עכשיו מידית, תכריזו על זה כעל מצב חירום.

מאיר כהן: ההורים האלה קורסים, משלמים המון כסף.

מאיר כהן: אז אני מבקש – ואני באופוזיציה אבל אני אומר את זה בהגינות – כשאני רואה גם צעדים מצוינים של שר האוצר ועוד משרדים בכדי להוריד 100 שקל ו-200 שקלים, המאמץ הגדול של משרד החינוך הוא לבוא ולהגיד, אנחנו יודעים לעשות את זה עכשיו מידית כי זה יחסוך להורים מאות מיליוני שקלים.

<דוד מזרחי: דודי מזרחי, מנהל אגף תקציבים במשרד החינוך.

<דוד מזרחי: אני רוצה לחדד לגבי הסעיף הזה, בניגוד לסעיף הראשון שהתייחס למוסדות חינוך שיש כאן גם היבט עקרוני וגם תקציבי, ההסתייגות שלנו לגבי כיתה ג' היא אך ורק מאחר ומדובר בסוגיה שדורשת תוספת משאבים ממשרד האוצר.

<דוד מזרחי: אין לנו התנגדות עקרונית לפקח עד כיתה ג'.

יעקב מרגי: דודי, כשאני אומר לך שאנחנו נהיה קשובים, ניתן לכם זמן לתהליך כדי שגם תוכלו לדרוש מה שצריך לדרוש.

יעקב מרגי: מקסימום, אם החוק הזה גדול עליכם, בחוק ההסדרים הבא תבקשו לבטל אותו ונריב פה, אבל עכשיו אנחנו מחוקקים אותו.

<חיים הלפרין: אדוני היושב ראש, לא מפתיע אותי שכבר מבקשים כסף מהאוצר כי לעולם האוצר לא יביא חוק כי הוא יודע שהוא צריך לשים כסף, אז זה תמיד יצדיק - - -

יעקב מרגי: לא, אבל צריך להיאמר, שהחוק הזה כולו האוצר הביא אותו.

יעקב מרגי: 900 מיליון ₪.

<חיים הלפרין: ברור, זה כמו שמשרד הביטחון לא יביא לעולם את המיגון בעוטף עזה, למה?

<חיים הלפרין: כי הוא יודע שהוא יצטרך לשים כסף.

<חיים הלפרין: לכן תמיד האוצר צריך לשים את הכסף.

<חיים הלפרין: כבוד היושב ראש, התייחסות לגבי א' עד ג' – עוד לא קיבלנו החלטה במרכז השלטון המקומי שאנחנו עושים בתי ספר א'-ג' ד'-ו', פעם היה דיון עקרוני כזה האם לפצל את היסודי.

יעקב מרגי: אני אף פעם לא תופס אם אתה ציני או רציני.

<חיים הלפרין: מה זה הצהרונים מבחינת המועצות האזוריות?

<חיים הלפרין: צריך להבין את זה, אנחנו מסיעים ילדים בבוקר, אנחנו מסיעים אותם, המקומות הקרובים ביותר זה רבע שעה, הרחוקים ביותר מגיעים גם שעה ורבע.

<חיים הלפרין: עכשיו אומרים, עד כיתה ג' הם יהיו בשעה ארבע חמש, לפי מה שמופיע בחקיקה, אבל ד' ו' נוסעים לפני זה.

<חיים הלפרין: לרוב, במקומות מאוד מרוחקים - - -

יעקב מרגי: כל אחד בוחר איפה שכואב לו.

<חיים הלפרין: ידוע שביום לימודים ארוך יש תמיד בעיה.

<חיים הלפרין: פעם שי חרמש רצה שהגנים יהיו עד שבע בערב כי יש הייטקיסטים שעובדים, אבל מתי הם יהיו הורים?

<חיים הלפרין: מתי הילדים יהיו עם ההורים?

<חיים הלפרין: לכן אי אפשר להחיל את החקיקה הזאת על המועצות האזוריות אם לא משפים אותן בהסעות כי בעצם פה צריך להכפיל את ההסעות.

<חיים הלפרין: זה לא יעלה על הדעת דבר כזה, זה לא עיר, צריך להבין את זה.

<חיים הלפרין: זה לא עיר שהילדים יוצאים, הולכים הביתה או חוזרים, זה לא עובד כך, זו רמה אחרת לגמרי, הם נוסעים מהבוקר.

<חיים הלפרין: צר לי שבכלל לא היתה התייחסות לזה, יש 54 מועצות אזוריות.

יפעת שאשא ביטון: רגע, אבל הם לא מסיימים בשעות מאוחרות גם ככה במועצות האזוריות?

יפעת שאשא ביטון: הם לא מסיימים באחת.

יעקב מרגי: לא, לא.

יעקב מרגי: אנחנו ערים לכך, קיבלתם התייחסות, גם בקשה לרשות דיבור, נגיע לסוגיה הזאת ונתייחס אליה.

יעקב מרגי: תודה.

עבדאללה אבו מערוף: בוקר טוב אדוני היושב ראש וכל הנוכחים, הצעות החוק טובות מאוד ומבורכות, אנחנו שותפים להצעות האלה, אני בעד אבל שההצעות האלה לא יישארו רק בגדר משהו יבש, שכל הדיבורים הם על כסף ואם אנחנו נתקעים בעניין של הכסף אני חושב שאין משמעות לחוק.

עבדאללה אבו מערוף: החוק טוב מבחינה חינוכית, תרבותית וחברתית וזה יחסוך למדינה חופשות מחלה, חופשות יציאה מהעבודה להורים.

עבדאללה אבו מערוף: זו המטרה הכללית של החוק.

עבדאללה אבו מערוף: אז אם חוסכים כאן חמישה שקלים, שם חמישה שקלים, משרד האוצר, משרד החינוך, אני חושב שאנחנו נחטיא את המטרה העיקרית של החוק.

עבדאללה אבו מערוף: 900 מיליון אולי זה לא מספיק, אז צריך לדרוש עוד 200 מיליון או 300 מיליון.

עבדאללה אבו מערוף: לכן, אם נתרכז בעניין של כמה זה עולה, כמה שקלים ואם זה פרטי או לא פרטי, נחטיא את המטרה של החוק ולא צריך את כל החוק בכלל.

יעקב מרגי: אני אמרתי, לא הסתרתי את כוונתי, זה חלק מהתהליך של היפוך הפירמידה.

יעקב מרגי: בסוף בסוף בסוף יום לימודים יהיה מגיל לידה ועד – זוכרים את יוח"א?

יעקב מרגי: כל עוד זה תלוי בי, התהליך מכרסם עד שנגיע ליישום מלא של יום חינוך ארוך.

עבדאללה אבו מערוף: ואז חלקית מזה יישמו.

עבדאללה אבו מערוף: אני רוצה לדעת - אני כחבר הוועדה – האם לאוצר יש פחות או יותר כיוון כמה זה עולה?

עבדאללה אבו מערוף: עכשיו משלמים 1,700, 1,400, 2,000 שקלים, אני לא יודע כמה, לכמה ימים ולכמה שעות, אבל אנחנו מתווכחים על יבש.

יעקב מרגי: נגיע לזה.

עבדאללה אבו מערוף: אנחנו רוצים לדעת, רוצים שהכול יהיה שקוף.

יעקב מרגי: שנגיע לזה.

עבדאללה אבו מערוף: אולי תגידו 1,000 שקלים ואני לא אסכים, אולי 200 שקלים אני אסכים.

יעקב מרגי: חבר הכנסת אבו מערוף, אני בחקיקה, אני עדיין בסעיף ההגדרות, זה לא דיון.

עבדאללה אבו מערוף: אני חושב שהמחירים צריכים לבוא באופן מקביל לחקיקה.

יעקב מרגי: אם מישהו רוצה לעשות פיליבסטר, דעו לכם שזה יגרור אתכם לימי ראשון ושעות אחר הצהריים, שעות בלתי שגרתיות, ראו הוזהרתם.

יעקב מרגי: החוק הזה יעבור עוד בכנס הזה.

עבדאללה אבו מערוף: לסיכום, אני אתווכח בצורה יותר אובייקטיבית אם אני אדע את המחיר.

יפעת שאשא ביטון: אבל יש מסלולים, יש מסלול של 935 שקלים, יש מסלול של 650 שקלים כשאפשר להגיע עד 935 שקלים וזה לפני הסבסוד.

עבדאללה אבו מערוף: מה המינימום לפני הסבסוד?

יפעת שאשא ביטון: תלוי איפה.

יפעת שאשא ביטון: ברשויות חלשות - - -

עבדאללה אבו מערוף: אני רוצה שיהיה דיפרנציאלי.

יפעת שאשא ביטון: זה דיפרנציאלי ואני ממליצה לך ללמוד את ה"קול קורא".

יפעת שאשא ביטון: במקום לבוא ולנהל פה את השיח מחדש, אנחנו כבר אחרי זה.

עבדאללה אבו מערוף: אנחנו לא אחרי זה, אנחנו עדיין בשיח.

עבדאללה אבו מערוף: עדיין לא התחלנו את השיח.

יעקב מרגי: חבר הכנסת אבו מערוף, אם תרצה את כל החומר, כולל הנספח, כולל מה שפורסם ב"קול קורא", זה לא הדיון.

עבדאללה אבו מערוף: קל מאוד לבוא ולהגיד, הנה, היא התחילה להגיד.

יעקב מרגי: זה לא הדיון.

יעקב מרגי: היא לא היתה אמורה להגיד לך את זה.

יפעת שאשא ביטון: זה דיפרנציאלי מסבסוד של 350 שקלים ברשויות חלשות - - -

<נועה היימן: באשכולות 1-3 ההורה משלם - - -

עבדאללה אבו מערוף: אני רוצה - - -

יעקב מרגי: אבו מערוף, לא, אתה רוצה את זה, תקבל את זה - - -

עבדאללה אבו מערוף: אני רוצה את זה עכשיו, עכשיו זה הדיון.

יעקב מרגי: לא, לא תקבל את זה עכשיו, עכשיו אני בסעיף ההגדרות, תודה.

יעקב מרגי: אל תשבש לי את הדיון, אני בסעיף ההגדרות.

יעקב מרגי: אתה רוצה, תלמד את זה.

עבדאללה אבו מערוף: לא עניין של ללמוד את זה, זו הוועדה לקיים בה את הדיון, יש כאן נציגים של משרד החינוך - - -

יעקב מרגי: אני לא הגעתי לזה.

עבדאללה אבו מערוף: אחר כך נחליט על - - -

יעקב מרגי: אבו מערוף, תודה.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת אבו מערוף, זה לטובתכם החוק.

עבדאללה אבו מערוף: אני יודע, אנחנו שותפים לחוק.

יעקב מרגי: אדוני, אתה לא מקשיב לי.

יעקב מרגי: אם היית רוצה, היית מכין שיעורי בית.

יעקב מרגי: אתה רוצה לקבל את זה, תקבל את זה, לא עכשיו, אני בסעיף ההגדרות.

קארין אלהרר: אדוני היושב ראש, אני רוצה רגע לחזור לעניין של הפיקוח לכיתה ג'.

קארין אלהרר: תראו, ההצעה שאני הגשתי, השם שלה זה פיקוח על הצהרונים, זו המטרה בעיני שלשמה התכנסנו כי את עניין המחירים פתרנו בתכנית של משרד האוצר.

קארין אלהרר: אם יש צהרון שהוא עד כיתה ג', אני לא רואה למה לא יהיה פיקוח עד כיתה ג', מה גם שלא מדובר באיזה מסה קריטית.

קארין אלהרר: כמה ילדים נמצאים בכיתה ג' והם בצהרון?

<דוד מזרחי: בשכבת הגיל יש 100,000 ילדים, אני לא יודע כמה בכיתה - - -

קארין אלהרר: אז אני אומרת לך, שלא כל שכבת הגיל נמצאת בצהרון.

קארין אלהרר: מדובר במספרים - - -

יעקב מרגי: דודי, לא שכנעתי אותך בזה שאני אהיה קשוב אליך בתאריך ההחלה לגבי מה שחריג?

קארין אלהרר: אדוני, אני חייבת להודות בעניין הזה, דעתי כדעתו של חברי חבר הכנסת מאיר כהן.

קארין אלהרר: תראו, משרד החינוך יודע להעביר רפורמות משמעותיות ויודע גם לבצע אותן.

יעקב מרגי: משרד החינוך לא אוהב את החוק הזה, קחי בחשבון.

קארין אלהרר: אני לא שאלתי מה הוא אוהב.

יעקב מרגי: אני אמרתי לך מה הוא אוהב.

קארין אלהרר: בסדר גמור, לא כל דבר אוהבים, גם אני לא אוהבת הרבה דברים שקורים, זה לא אומר שאני לא עושה כשאין מחויבות.

קארין אלהרר: בסוף מי שקובע זה כנסת ישראל, הרשות המבצעת אמורה לבצע ולפקח על העשייה.

קארין אלהרר: אני מבינה את המקום התקציבי אבל אני יודעת שגם יש כסף ואפשר להגיע להבנות ובאמת זה לא הסכום המשמעותי ביותר.

קארין אלהרר: לכן הייתי מציעה לא להתווכח על הדבר הזה, אני בטוחה שיהיו עוד הרבה מאוד דברים לאורך החוק שלא נסכים עליהם ויכול להיות שבדברים אחרים נבוא לקראת.

קארין אלהרר: זו לא הנקודה.

יעקב מרגי: תודה, מיצינו, אנחנו מתקדמים.

<מירב ישראלי: מבחינת החלופות של הפעלה בידי רשות מקומית, מקרקעין וכו', כרגע זה נשאר, כולל התוספת בפסקה 4 שמשרד החינוך הוסיף של מסגרות המשך.

<נועה בן ארי: לא, זה לא יכול להישאר ככה.

<מירב ישראלי: אז תגידו.

<נועה בן ארי: מירב, אם מקבלים את ההצעה של המשרד, הם מייצרים מצב שבו בבתי הספר ובגני הילדים המסגרות המתנהלות הן מסגרות מפוקחות אז הנוסח שקיים היום הוא נוסח שצריך להשתנות כך שאו שנגדיר מסגרות המשך ואז במקומות אחרים זה לא, אבל התנאי הוא, כמו שאמרתי, שלכל תלמיד באזור המגורים שלו יהיה צהרון מפוקח ומבוקר.

<נועה בן ארי: זה התנאי ואז צריך לכתוב ולנסח את זה בהתאמה.

יפעת שאשא ביטון: אני חוששת מזה.

<מירב ישראלי: זה מטיל חובה, זה סעיף אחר.

<מירב ישראלי: זה סעיף אחר.

<מירב ישראלי: את לא רוצה סעיף הגדרות, את רוצה סעיף שאומר, שהרשות המקומית מחויבת לספק כמו בבית ספר, לספק לכל ילד צהרון באזור מגוריו.

<מירב ישראלי: זה סעיף אחר, זה לא בהגדרות.

יפעת שאשא ביטון: ומה קורה ברשות שלא מספקת בכלל?

יפעת שאשא ביטון: יש רשויות שלא מפעילות צהרונים בכלל, זה אומר שאנחנו מחייבים אותן גם מתוקף החוק.

יעקב מרגי: אומר השלטון המקומי, כן.

<נועה בן ארי: בשונה מהנושא על הטענות התקציביות ועל המעמסה שמוטלת, השלטון המקומי מודע למעמסה שהולכת להיות מוטלת עליו, זה לא שאנחנו לא מודעים לזה.

<נועה בן ארי: ועדיין אנחנו חושבים שנכון וראוי, שלכל תלמיד באזור מגוריו יהיה צהרון על פי החוק הזה, מפוקח, מבוקר, בכל דרך אפשרית.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לחדד, זה אומר שבנהריה היום הרשות המקומית מתעקשת לא לפתוח צהרונים, היא תהיה מחויבת בשנה הבאה לפתוח?

<נועה בן ארי: זה החוק.

<מירב ישראלי: לא, כרגע לא.

<מירב ישראלי: כרגע החוק לא אומר את מה שאמרת, הוא לא מחייב אותה לפתוח צהרון.

יפעת שאשא ביטון: אני קונה את זה בשתי ידיים.

יעקב מרגי: אני מבקש לדבר אחד אחד.

יעקב מרגי: נועה, את בעצמך אמרת, שאנחנו נצטרך לנסח, זה לא מופיע בחוק.

<נועה בן ארי: אמרתי, כפי שזה מופיע כרגע זה לא תואם גם לא את ההצעה שמציע המשרד.

<נועה בן ארי: זה לא תואם.

<מיכל חורין: הנוסח כמו שהוא היום, זה כולל גם מסגרות שהמשרד ביקש להוריד.

<מיכל חורין: כמו שנועה אומרת, ברגע שהרעיון לחייב רשויות מקומיות - - -

<נועה בן ארי: לא.

<נועה בן ארי: הרעיון הוא, שבכל מקום שהרשות המקומית מפעילה את הצהרון, יהיה לתלמיד באזור המגורים צהרון מפוקח ומבוקר.

<נועה בן ארי: זה הרעיון.

יפעת שאשא ביטון: חברים, תקשיבו, אני יושבת פה עם כאב בטן, אני אומרת לכם את זה בכנות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מנסים עכשיו להיכנע לקבוצות לחץ כדי לאפשר פתיחה של מנגנונים פרטיים ואני אומרת לכם, בסוף הכול יהפוך לפרטי.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יושבים פה בשביל קומץ של צהרונים שיישארו בסופו של דבר.

יעקב מרגי: יפעת, אנחנו לא הסכמנו להחרגה.

יפעת שאשא ביטון: אני רק אומרת.

יפעת שאשא ביטון: אין לי בעיה שמי שרוצה לשלם יותר שתהיה לו מסגרת פרטית.

יפעת שאשא ביטון: אתם רוצים לבוא ולהגדיר מה זאת מסגרת פרטית, גם אין בעיה, אבל לא יכול להיות שאנחנו עכשיו מבטלים את הכול ומשאירים את שטח ההפקר.

יעקב מרגי: אז בואי תחדדי את זה.

<מיכל חורין: משרד החינוך מבקש, הרי כל מי שלומד בבוקר בבית הספר, עכשיו נועה אמרה שהרשות המקומית מחויבת להפעיל לו צהרון במוסדות החינוך, כן נועה?

יפעת שאשא ביטון: לא, זה כרגע לא בחוק.

<נועה בן ארי: לא.

<נועה בן ארי: רשות מקומית שתפעיל צהרונים על פי החוק הזה - - -

<מיכל חורין: שתפעיל או היא מחויבת?

יעקב מרגי: שתפעיל.

<נועה בן ארי: שתפעיל צהרונים על פי החוק הזה, המשמעות היא, שככל שההחרגה שהמשרד מבקש שנוסיף במסגרת החוק כאן, תחייב את הרשות המקומית שפועלת על פי החוק הזה, לספק לכל תלמיד באזור מגוריו צהרון מפוקח.

יעקב מרגי: את מבינה מה הרציונל?

יעקב מרגי: בהחרגה שאת מבקשת, אם הבנתי טוב את נועה, החשש מההחרגה הזאת, שיהיו מקומות בארץ, בעתיה של אותה החרגה, לא תהיה מסגרת מפוקחת.

יעקב מרגי: אפילו העירייה תפעיל מסגרת, בגלל ההחרגה, איך שהיא מפעילה, במקרקעין שהיא מפעילה, יהיה מצב שהיא תפעיל צהרון שלא יהיה מפוקח.

יעקב מרגי: אומרת נועה, כדי לתת שוויון, לא ליצור פרצה שיהיה יישוב מסוים שיופעלו בו צהרונים לא במסגרת מפוקחת.

<מיכל חורין: אני מבינה את החשש לגמרי, השאלה - - -

יעקב מרגי: לכן אני לא חי עם ההחרגה שלכם, אני מלכתחילה לא חייתי עם ההחרגה שלכם.

<מיכל חורין: השאלה, האם ניתן לחייב את הרשות, שרשות מקומית לנצח תפעיל צהרונים מפוקחים?

יפעת שאשא ביטון: התשובה היא לא.

יפעת שאשא ביטון: בוא נודה על האמת, לא, עם כל זה שאני מאוד רוצה.

<דודי מזרחי: המסגרת הטבעית להפעלת צהרון - - -

יעקב מרגי: רגע דודי.

יעקב מרגי: תקשיבו, אני אומר לכם, אני עם ההחרגה הזאת לא חי טוב, אני לא חי עם ההחרגה.

יעקב מרגי: מבחינתי, השקפת העולם היא, שכל ילד יקבל תכנים מפוקחים במדינת ישראל.

יעקב מרגי: מי שרוצה מסגרת פרטית, תגדירו מה זה מסגרת פרטית, לא במסגרת הרשות המקומית.

יעקב מרגי: אם הורה רוצה במודע ליצור מסגרת שמבחינתו היא אופטימלית לילד שלו, לא מסובסדת, לא בפלטפורמה שלנו, שיתכבד לו.

יעקב מרגי: הממלכה נותנת משהו, הממלכה מפקחת.

<זהבה כהן: לי קוראים זהבה כהן, אני מלווה לא מעט גנים פרטיים ואני הגעתי לפה עם הגנים.

<זהבה כהן: למעשה, אנחנו מתוקצבים בשעות הבוקר על ידי משרד החינוך, הגנים הפרטיים.

<זהבה כהן: אנחנו הגנים הפרטיים לא היינו מודעים לכל החוק הזה, לא היינו מודעים לכל מה שעומד לקרות.

<זהבה כהן: אנחנו לפני תחילת שנת הלימודים, שלמעשה כבר גבינו את השכר עבור הצהרון – עבור שכר לימוד בשעות הבוקר אנחנו לא גובים.

<זהבה כהן: למעשה אנחנו לא יודעים איך הגנים הפרטיים - - -

יעקב מרגי: תתאפקי.

<זהבה כהן: אני רוצה בבקשה לבטא את עצמי.

יעקב מרגי: תבטאי, בבקשה.

<זהבה כהן: אני רוצה להבין, איך אנחנו, הגנים הפרטיים שהצטרפו לחוק טרכטנברג, לפי בקשת המדינה, ביצענו את כל מה שנדרש מאתנו - - -

יעקב מרגי: אתם סובלים מזה, מסכנים.

<זהבה כהן: אני רק רוצה להגיד בבקשה, כי בסך הכול הכללי, המטרה שלנו היא כן לתת את החינוך הטוב ביותר.

<זהבה כהן: יש פה נציגות לא מעטה של הגנים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני אענה לך.

<זהבה כהן: אבל לא אמרתי את העיקר.

יפעת שאשא ביטון: אני אסביר לך.

יפעת שאשא ביטון: אסור להם לגבות כסף בבוקר כי משרד החינוך לא מאשר, אז הם כאילו גובים את זה על הצהרון אבל בעצם מממנים את כל הגן מהבוקר.

<זהבה כהן: נהדר.

<זהבה כהן: זאת אומרת, שגם אם הממשלה, החברים המכובדים כאן יוצאים בחוק שאתם רוצים להפעיל אותו, מן הסתם הייתי חושבת שאנחנו היינו צריכים לדעת מזה ולהיערך לנושא ולא ייתכן שאנחנו רואים את זה כהפתעה.

<זהבה כהן: איך אני אמורה לפתוח את שנת הלימודים?

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: יש פה הורים ששכחו כשבאו במסגרת התפקיד שלהם, שהם גם הורים.

יעקב מרגי: תקשיבו טוב, אם האימא היתה רוצה ויכולה לתת לילד שלה את השעות האיכותיות בשעתיים שלוש האלה, היא היתה עושה את זה.

יעקב מרגי: שכחתם?

יעקב מרגי: היא רוצה לצאת לעבודה.

<זהבה כהן: אין לנו בעיה עם זה.

יעקב מרגי: רגע.

יעקב מרגי: המדינה כמדינה באה לתת קודם כל מענה לילדים ולהורים.

<זהבה כהן: אין לנו בעיה עם זה.

יעקב מרגי: תאמיני לי שאני רגיש וקשוב.

יעקב מרגי: אבל אני לא יכול להיות רגיש וקשוב על טענה שכבר גבינו וכבר עשינו - - -

<זהבה כהן: אבל אנחנו חודש וחצי לפני תחילת שנת הלימודים.

יעקב מרגי: אפילו שבועיים, אז מה?

<זהבה כהן: אבל מה אני אמורה לעשות?

<אביגיל שקוביצקי: אני באותו הקשר של הגנים הפרטיים, שמי אביגיל שקוביצקי, רו"ח, למשרד שלי יש כ-20 חברות פרטיות.

<אביגיל שקוביצקי: אנחנו מדברים במדינת ישראל בסך הכול על קבוצה של פחות מ-300 חברות.

<אביגיל שקוביצקי: רוב החברות האלה יש להן גן של 15-20-30 ילדים, קבוצה מאוד קטנה.

<אביגיל שקוביצקי: אותן גננות באו אלי בדמעות ואני רוצה להסביר ברשותך מה עבר עליהן.

<אביגיל שקוביצקי: אלה גננות שלפני שנה ושנתיים לקחו משכנתא והשקיעו 400,000-500,000 שקלים בשביל להפוך את הגן לגן עם רישיון, בריאות ובטיחות.

<אביגיל שקוביצקי: הן מבינות שיכול להיות שמפת הדרכים משתנה, אבל הן חייבות כמה שנים כדי להחזיר את המשכנתא.

יפעת שאשא ביטון: מה זה רלוונטי?

יפעת שאשא ביטון: לא הבנתי.

יעקב מרגי: את רו"ח נכון?

<אביגיל שקוביצקי: נכון.

יעקב מרגי: משרד מכובד.

יעקב מרגי: אני עוד לא מכיר התאמה של גן שעולה 400,000 שקל.

<אביגיל שקוביצקי: בוודאי שכן, שימוש חורג - - -

יעקב מרגי: גברתי, אל תסחפו.

יפעת שאשא ביטון: את רוצה לספר כמה כסף אתם מקבלים מהמדינה עבור הגן הזה שאתם קוראים לו פרטי?

יפעת שאשא ביטון: תספרו פה לוועדה, לפרוטוקול, כמה כסף אתם מקבלים.

<אביגיל שקוביצקי: כ-700 שקל כאשר הוא עולה בפועל 1,500 שקלים כי לא מקבלים על השכירות.

<אביגיל שקוביצקי: זה חברות בע"מ.

<אביגיל שקוביצקי: רשם העמותות לא מוכן לפתוח את זה כמלכ"רים.

<אביגיל שקוביצקי: זה חברות בע"מ, יש להן מע"מ של 17%, יש שכירות של בין - - -

יעקב מרגי: למה הן עושות את זה, לשם שמיים?

<אביגיל שקוביצקי: לא, לא, הן חברות בע"מ למטרות רווח אבל אי אפשר עכשיו להשית את זה, צריך לתת להן כמה שנים - - -

יעקב מרגי: תודה, שמעתי את החשש, נתייחס אליו בהמשך.

<אביגיל שקוביצקי: אפשר להחריג אותן.

יפעת שאשא ביטון: הן גם מקבלות תקצוב מהמדינה.

<אביגיל שקוביצקי: לא, הן מוותרות על התקצוב.

<יעקב אמציה דויטש: אמציה דויטש מפורום ועדי ההורים היישוביים.

<יעקב אמציה דויטש: לגבי החרגות שאמרו קודם, כמובן אנחנו חושבים שלא צריך להיות החרגות.

<יעקב אמציה דויטש: אם זאת מערכת חינוך ציבורית, אז היא ציבורית והיא נותנת מענה.

<יעקב אמציה דויטש: כי פה ניסו להתכוונן אולי לפי הסבסוד, לא סבסוד, אנחנו נשיג את הסבסוד בשנה הבאה גם לכיתה ג', לא לדאוג.

<יעקב אמציה דויטש: אבל חשוב שהמערכת כולה תהיה בפיקוח.

<יעקב אמציה דויטש: דובר על זה שאי אפשר להכריח את הרשויות לעשות, אז אולי אנחנו היום במצב הזה לצערי, אבל שלא יהיה מצב שמפעילים מערכת שהיא לא מפוקחת או חצי פרטית כשלא נתנו את המענה הזה.

<יעקב אמציה דויטש: דרך אגב, וחברת הכנסת יפעת שאשא ביטון מכירה את זה מחוק הקייטנות, שם הרשינו לעשות משהו חריג רק בתנאי שבאותו אזור רישום לאותה שכבת גיל יש כבר מערכת מפוקחת, במקרה שלנו גם מסובסדת.

<יעקב אמציה דויטש: אז אם עושים איזה שהיא החרגה, אז רק במתכונת הזאת, שיש את המענה לאותו גיל באותו אזור.

<יעקב אמציה דויטש: אחר כך רוצים, שיעשו עוד משהו, אין בעיה.

<מיכל גולדברג: החוק הוא כמובן מבורך רק שצריך לקחת בחשבון – זאת ההערה שלנו כאן

<מיכל גולדברג: בשלב של היקף הגדרה של תחולת צהרון - ככל שההגדרה תהיה רחבה יותר, כמובן בהמשך נצטרך לראות מה יהיה היקף הפיקוח של משרד הבריאות, כמו שזה נמצא היום בהצעת החוק - - -

יעקב מרגי: אני קיבלתי את המכתב.

יעקב מרגי: קיבלנו אתמול את המכתב, אני חושש שמי שהביא את הפרטים לידי השר נתקף התקף חרדה, או שהוא לא מכיר את מה שהולך להיות.

יעקב מרגי: ודאי שאם זה משיט אז משרד צריך גם להיערך לכך.

יעקב מרגי: אנחנו לא רצים ריצת אמוק בחקיקה, גם שתהליך החקיקה נהיר לי, את רואה שאני נותן פתחון פה לכל הצדדים.

יעקב מרגי: גם אם אני נשמע תקיף, בסוף נעשה מה שטוב ולא נשליך את המים עם התינוק.

יעקב מרגי: אנחנו נעשה את זה בצורה חכמה, בצורה שקולה ומדודה.

יעקב מרגי: קראתי את המכתב אתמול, זה כאילו עכשיו אנחנו משיטים על משרד הבריאות להפעיל תקני פיקוח.

יעקב מרגי: קודם כל התשתיות קיימות, החוקים מחוקקים כבר, הם מכוח אותם חוקים, אין משהו אחר, זה לא משהו חדש.

יעקב מרגי: אבל אני מבין שעדיין הדברים לא סגורים הרמטית.

יעקב מרגי: כדי שתנוח דעתכם, נתתי לך 50% קריאת הרגעה, לא נעשה דבר שהוא בניגוד, שישיט עליכם דברים שלא תוכלו לעמוד בהם.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה אדוני.

<יוסי מכלוף: עו"ד יוסי מכלוף מנתניה, אני יושב ראש הנהלה של מתנ"ס, אנחנו מנהלים משהו כמו 130 צהרונים.

יעקב מרגי: מי בחר בך כיושב ראש הנהלה של מתנ"ס?

<יוסי מכלוף: העיר נתניה.

יעקב מרגי: עיריית נתניה, תודה רבה.

<יוסי מכלוף: אין לנו בעיה עם החוק, החוק מבחינתנו מבורך, אנחנו חושבים שהוא אפילו חוק חשוב.

<יוסי מכלוף: אני כן חושב שחייבים להכניס את כיתות ג'.

<יוסי מכלוף: למי ששואל ממשרד האוצר, אצלי בכל אופן כיתות ג' זה בערך 30% מכיתות א'-ב', הכמות הרבה יותר קטנה, הם חוזרים הביתה.

<יוסי מכלוף: זה לעניין הכמות.

<יוסי מכלוף: לעניין חיוב הרשות המקומית לקחת חלק, יש את ההחרגה, אם משאירים את ההחרגה צריך להשאיר אותה לשנה.

יעקב מרגי: אני אומר את דברי בסוף הסבב לגבי ההחרגה.

יעקב מרגי: אמרתי אותה, מאחר ולא הקשבתם אומר אותה עוד הפעם כדי שנתקדם הלאה.

<יוסי מכלוף: אני אומר שאם משאירים צריך להשאיר אותה לשנה אחת בסוף.

<יוסי מכלוף: לדוגמה, בעיר נתניה כלל המרכזים הקהילתיים צריכים להתארגן למשהו כמו 400-450 צהרונים, אלה מספרים שהם תהומיים וזמן ההיערכות שלנו הוא כמעט אפס.

<יוסי מכלוף: אני עוד מזכיר, שתוך גג עשרה ימים אני צריך להוציא הודעות פיטורין כי למעשה תוך 30 יום הודעה מראש אני חייב ב-20 באוגוסט לשלוח את העובדים הביתה.

יפעת שאשא ביטון: מה זה קשור?

יפעת שאשא ביטון: תסביר לי.

<יוסי מכלוף: אני מסביר, אנחנו ב-10 ביולי ואם בתוך שבועיים אני לא נותן תשובה למאות עובדים - - -

יפעת שאשא ביטון: תשובה למה?

<יוסי מכלוף: האם אני מעסיק אותם בשנה הבאה.

יעקב מרגי: למה לא?

יעקב מרגי: מה החשש?

יפעת שאשא ביטון: מה שונה?

יפעת שאשא ביטון: מה השתנה עכשיו?

<יוסי מכלוף: אני אסביר, אני צריך להעסיק מורים.

יפעת שאשא ביטון: מה השתנה עכשיו חוץ מזה שאתם מפוקחים?

<יוסי מכלוף: אין לי בעיה להיות מפוקח, עצרי, אני מברך על החוק.

יפעת שאשא ביטון: אז מה השתנה?

<יוסי מכלוף: אני מסביר.

יעקב מרגי: מה בחוק הזה - - -

<יוסי מכלוף: אני עונה.

יעקב מרגי: לא, אתה לא עונה.

יעקב מרגי: אני רוצה לשאול אותך שאלה, תענה לשאלה שלי.

יעקב מרגי: אני אוהב לשאול שאלות בצורה יותר עממית, ככה בגובה הקרקע, לא בצורה פילוסופית גבוהה, אז בוא אשאל אותך שאלה.

יעקב מרגי: מה בחוק הזה שאנחנו עומדים לחוקק אותו עלול להביא אותך למצב של סגירת הצהרונים?

<יוסי מכלוף: אני לא סוגר צהרונים, אני מחליף עובדים.

יעקב מרגי: למה?

<יוסי מכלוף: כי אני צריך להעסיק מורים.

<יוסי מכלוף: מה יש לכם?

<יוסי מכלוף: סליחה, אני מפטר 500-600 - - -

יפעת שאשא ביטון: אתה מציג את זה כאילו אתה כועס שאנחנו - - -

<יוסי מכלוף: לא כועס, אני צריך לפטר אותם, צריך לשלוח הודעות פיטורין כחוק.

יעקב מרגי: אני אגיד לך מה קרה לנו.

<יוסי מכלוף: לא דיברתי פה על פיטורין המוניים, לא זה השיח.

יעקב מרגי: אני אגיד לך למה הכניסו אותנו למגננה.

יעקב מרגי: כי קיבלנו טענות כאלה שאם החוק הזה עובר, לא בגלל מי העסיק ומה אתה מעסיק, אלא אני צריך לפטר 300-400 עובדים.

יעקב מרגי: החשש שלך - - -

<יוסי מכלוף: חוקי אגב.

יפעת שאשא ביטון: לא, להפך, זה כי הוא צריך לקלוט כוח אדם איכותי יותר, בוא נברך על זה, תודה, אני שמחה שזאת המשמעות.

יפעת שאשא ביטון: בינתיים, אני רוצה לומר משהו למשרד הבריאות – משרד הבריאות שהוציא מכתב יפה וטרח – יש את חוק הפיקוח על מזון בצהרונים עם החוק הזה ובלי החוק הזה, נכון?

יפעת שאשא ביטון: על כל הצהרונים שקיימים, נכון?

<מיכל חורין: זה לא מדויק.

יפעת שאשא ביטון: אז תדייקו.

<מיכל גולדברג: החוק של הפיקוח על התזונה חל אך ורק על פיקוח על תזונה, הוא לא כולל היבטים תברואיים נוספים.

<מיכל גולדברג: בחוק הזה אתם מבקשים להוסיף היבטים תברואיים נוספים שאנחנו לא אומרים - - -

יעקב מרגי: היית בדיון הקודם?

<מיכל גולדברג: זה מצריך תקציב - - -

יעקב מרגי: מאחר וחסר לך אני אומר לך, תשתיות קיימות לא מחייב כלום, לכן הורדנו את זה והתפשרנו והסכמנו שזה לא יהיה בחקיקה, רישוי, אלא בתנאי הסדרה.

יעקב מרגי: אני לא רוצה לפתוח את זה עכשיו.

<יוסי זילברברג: עו"ד יוסי זילברברג, מנכ"ל רשת "אפטר סקול", רשת צהרונים פרטית, שתי סוגיות בבקשה.

<יוסי זילברברג: סוגיה ראשונה זו סוגית התקורה שנקבעה פה בחוק בסעיף 16ג', שזה ינוהל כמשק סגור והכספים ישמשו אך ורק לטובת הצהרונים.

<יוסי זילברברג: אני יכול להגיד לכם, שכבר פנו אלינו רשויות שרוצות להעלות את התקורה עוד מעבר לקיים במצב היום.

<יוסי זילברברג: ב"קול קורא" של משרד החינוך נרשם שאפשר לבקש תשלומים על ניקיון, על חשמל, מים וכו' והראש היהודי ממציא לנו פטנטים ואז פתאום שמעתי בפרסומות, שלהפעיל מזגן זה פחות מארטיק משמש אבל כנראה שמזגן בבית הספר זה יקר פי כמה וכמה ומבקשים סכומים מאוד גדולים שהם לא בהלימה.

<יוסי זילברברג: אני גם פתחתי את ספר החוקים וקראתי חוק מאוד עתיק - - -

יעקב מרגי: אתה יודע למה, כי הם לא החליפו מזגנים משנת 70.

<יוסי זילברברג: בכל מקרה, קראתי חוק עתיק וחכם של הבית הזה מ-1949 שנקרא חוק חינוך חובה, שכותב, שאחזקה והקמה של מוסדות חינוך בסעיף 8, אמורה להתקיים מכספי הארנונה.

<יוסי זילברברג: ואם לדוגמה ובעתיד יוחל יוח"א, הרי ברור שהרשויות יצטרכו לתחזק ולהקים את מוסדות החינוך מכספי הארנונה.

<יוסי זילברברג: אז למה עכשיו בצהרונים - - -

<נועה בן ארי: יוסי, אתה באמת לא חייב.

<יוסי מכלוף: אני לא חייב, אבל זה משהו לטובת הכלל.

<יוסי מכלוף: אני חושב שבסופו של דבר התקציב שההורים משלמים לטובת הצהרון אמור ללכת לטובת הצהרון.

<יוסי מכלוף: אני רוצה ברשותך כבודו לתת דוגמה מהתל"ן.

<יוסי מכלוף: התל"ן זה תכנית לימודים נוספת.

יעקב מרגי: זאת ממש דוגמה גרועה.

יעקב מרגי: עזוב, תודה.

יפעת שאשא ביטון: פורמאלית אל תערבב.

<יוסי מכלוף: סוגיה שנייה שהיא גם קריטית וציינו אותה פה, אני ארשה לעצמי לייצג בעניין הרבה מאוד מפעילי צהרונים פרטיים שהפעילו את התחום הזה לאורך עשרות שנים ואני חושב שצריך כן תקופת מעבר, לאפשר לרשויות להסתדר גם אם מפעילי הצהרונים שמעסיקים מאות ואלפי משפחות, דווקא מהמשפחות הסוציו אקונומיות הנמוכות יותר, אלה העובדים של הצהרונים, לתת לנו תקופה ולא לתת לכל הגופים האלה - - -

קארין אלהרר: למה, אתם מעסיקים אותם כל השנה?

<יוסי מכלוף: התשובה היא כן, בחברות הפרטיות כן.

יעקב מרגי: רבותי, אני רוצה לחדד שוב בסוגיה של ההחרגה.

יעקב מרגי: אני לא אחזור עליה כי קיימנו דיון ועשיתי סבב נוסף.

יעקב מרגי: אני מבין שצריך להחריג בצורה כזאת, קשה לי עם ההגדרה הכוללנית מקרקעין של הרשות המקומית וכו', זה פתח לכניסה של הרבה גופים לתוך ההגדרה של פרטיים.

יעקב מרגי: במסגרת השלמת שיעורי הבית אני מבקש להגדיר מה זה מוסד פרטי בצורה ברורה ולא יהיה מפלט.

יעקב מרגי: אני מעדיף שייפלו לי על המזבח מוסדות פרטיים, שייפלו על איזה נכס של הרשות המקומית, לא הייתי רוצה שהרשות המקומית – שהיא דוחפת את החוק הזה – ומפעילה את הצהרונים, תאפשר במתקנים שלה הפעלת צהרונים ללא פיקוח.

יעקב מרגי: לכן, אם אתם רוצים להגדיר, אני מכיר בצורך הזה, רוצים להגדיר, תגדירו הגדרה ברורה, חדה וגם אם יהיו בה חריגים נדע להתמודד עם חריגים כאלה ואחרים.

יעקב מרגי: אבל להכין לי הגדרה.

יעקב מרגי: מיצינו את הסוגיה הזאת, לכן קבלו קודם כל צפירת הרגעה בקטע הזה.

יעקב מרגי: החברה למתנ"סים זה לא פרטי, זה רשות מקומית.

יעקב מרגי: אנחנו ממשיכים.

יעקב מרגי: אנחנו מתקדמים, הלאה.

<מירב ישראלי: סיימנו עם ההגדרות.

<מירב ישראלי: בדיון הקודם למיטב זכרוני הגענו עד סעיף 10-11, אתם רוצים להגיד עוד משהו לפני שאני ממשיכה?

<מיכל חורין: בעצם הורדנו את כל מה שקשור ברישיון.

יעקב מרגי: הורדנו ואמרנו שנכניס את זה - - -

<מירב ישראלי: דיברנו על זה, שיהיה - - -

יעקב מרגי: תבואי עם התשובות עד הסוף.

<מיכל חורין: יש בסיס, אני שוב מדגישה שמדובר רק בבסיס כי אין לנו פה הסכמות של משרדי הממשלה הרלוונטיים הנוספים, אבל כן הכנסנו בתקנות - - -

יעקב מרגי: אבל אתם מודעים לזה שהם יעברו בילד אין עם החוק.

<מיכל חורין: אנחנו נשתדל - - -

יעקב מרגי: אין נשתדל.

יעקב מרגי: אני אומר לך בצורה חד משמעית, אם לא, אני אכניס את זה לחוק, לא בתקנה.

יעקב מרגי: את ההסדרה בחוק.

יעקב מרגי: את רוצה להסביר בהקשר הזה?

<מיכל חורין: אמרנו שהחוק לא קובע סטנדרטים, הסטנדרטים יהיו בתקנת המשנה.

יעקב מרגי: לא, לא.

יעקב מרגי: אמרנו, אני מוכן להוריד – אני, יעקב מרגי, אחרי נאום הזעם שלי כלפיכם הסכמתי להוריד מהצעת החוק הכחולה את כל הסוגיה של הרישוי ואישור בריאות, בקשת סייגים לרישוי התנאים למתן הרישיון, כל זה להביא לאיזשהו דבר שקראתם לו סטנדרטיזציה.

יעקב מרגי: תוך כדי חשבתם שהכי נכון לעשות את זה בתקנות.

יעקב מרגי: תקנות אני יודע מה זה ההליך, ברגע שאתם מפיצים את זה בין כל משרדי הממשלה, אני, ערב שבת בין השמשות, מישהו רוצה הסבר מה זה נקרא ערב שבת בין השמשות?

יעקב מרגי: אנחנו תחילת שנת הלימודים, אני לא קורא לזה חופשה, סוף שנה, אנחנו בתחילת שנת הלימודים, אני לא יכול להרשות לעצמי זאת.

יעקב מרגי: לכן, לא באתי לפה לחוקק חוק - רכשנו את ה-F35 כדי, סליחה על הביטוי, להרוג יתוש או לפקח על המחיר, זאת לא המטרה.

יעקב מרגי: אני רוצה להעביר את החוק הזה, אם יהיו תקנות, הנה, אני אומר לכם, הולך אתכם על תקנות.

יעקב מרגי: לא יהיו תקנות, נמצא מסגרת אחרת שזה יוגדר בצורה לא של רישוי אבל בצורה אחרת.

יעקב מרגי: תודה, מיצינו.

<מירב ישראלי: מיכל, ראיתי את התקנות, לא הצלחתי להבין מהתקנות מה המבנה המשפטי שהולך להיות.

יעקב מרגי: אני לא רוצה לדון בזה.

<מירב ישראלי: אני רק רוצה לדעת אם הם מתכוונים לדון במבנה משפטי, מי ייתן את האישור הזה, מי יבדוק?

<מירב ישראלי: מי יבדוק את זה?

<מירב ישראלי: אתם אומרים, צריך רכז וצריך זה – מי יבדוק את זה?

<מירב ישראלי: באיזה מבנה משפטי הרשות תבדוק את זה?

<מירב ישראלי: אני צריכה תשובה על הדבר הזה כדי לבדוק את זה.

<מירב ישראלי: בקייטנות אתם יודעים, יש לנו מבנה של רישוי עסקים פלוס אישור ממשרד החינוך בתקנות.

<מירב ישראלי: זה מבנה משפטי שאני מכירה שקיים.

<מירב ישראלי: השאלה, איך אתם רוצים לבנות את זה משפטית מבלי לבדוק.

יעקב מרגי: שלטון מקומי, עיני העם נשואות אליכם.

יעקב מרגי: נועה, מה אומרת?

<נועה בן ארי: הכוונה לייצר את הסטנדרטיזציה בתוך התקנות ברמה שבתהליך ההפעלה כל התנאים הללו יהיו חלק ממכרז המפעיל.

<נועה בן ארי: כלומר, חובה על הרשות לדאוג, במקומות שבהם היא מפעילה, על פי החוק הזה, שכל התנאים האלה נכנסים במסגרת המכרז למפעיל או אם היא מפעילה באמצעות החברה המנהלת של עצמה.

<נועה בן ארי: כל התנאים האלה חלים עליה.

<נועה בן ארי: מערכת הבקרה לגבי קיום הצהרון בהתאם לאותו הסטנדרט הוטל על משרד החינוך.

<נועה בן ארי: זאת אומרת, יש כאן מערכת הפעלה ומערכת הבקרה.

<נועה בן ארי: מערכת ההפעלה כפופה לתקנות האלה והיא בידי הרשות המקומית או החברה המפעילה.

<נועה בן ארי: ומערכת הבקרה היא בידי משרד החינוך.

<מירב ישראלי: אני לא מבינה מה זה אומר מבחינה משפטית, כלומר, איך זה ינוסח בחוק, למי צריך להגיש את הבקשה?

יעקב מרגי: תשבו על המדוכה, תייצרו את המוצר הזה.

יעקב מרגי: תודה, אנחנו ממשיכים.

<מירב ישראלי: זה מבחינת המנגנון.

<מירב ישראלי: אז אנחנו ממשיכים מסעיף 11.

<קריאה: יש לנו הערה גם לגבי התכנים, קצר מאוד, זה מאוד חשוב.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: יש שלב שצריך לא להיות יעקב מרגי.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: בדרך כלל אני אומר בסדר, כן, כן.

יעקב מרגי: עכשיו – לא.

יעקב מרגי: אנחנו לא סיימנו.

יעקב מרגי: הלאה.

יעקב מרגי: תסמכי עלי שיהיו כמה חכמים שידאגו בצורה התנסחותית להחזיר אותי להגדרות שוב.

יעקב מרגי: הייתי בסרטים האלה.

<מירב ישראלי: אוקי, זה דברים שאמורים להיות בתקנות בעצם אבל אני מקריאה, אנחנו בסעיף 11.

<מירב ישראלי: סעיף 10 היה נושא של צוות הצהרון, בצהרון גן ילדים גננת וסייע או מדריך וסייע, ובצהרון בית ספר: מורה או לחילופין מדריך וסייע מוסדי, נדמה לי זה היה הסעיף האחרון.

יעקב מרגי: זה היה הסעיף האחרון שלנו.

יעקב מרגי: התייחסות המשרדים.

<מיכל חורין: אנחנו את כל הסעיף הזה, כל מה שקשור במינוי של צוות הכנסנו לתוך התקנות - - -

יעקב מרגי: מה היא אמרה, היא לא אמרה את זה?

יעקב מרגי: היא אמרה את זה בפתיח.

יעקב מרגי: אז למה?

יעקב מרגי: אין לי זמן.

<מיכל חורין: לא, זה נמחק.

יעקב מרגי: היא אמרה שהיא תכניס את זה.

<דוד מזרחי: כדי לייעל את הדיון, כל הסעיפים הללו, גם בהמשך המסמך, ריכזנו אותם במסגרת התקנות.

יעקב מרגי: מירב אמרה זאת, גם מיכל אמרה זאת וגם אתה חוזר על זה.

יעקב מרגי: אוקי, בסדר, הסכמנו.

<טל צפירה: טל צפירה, אני יושב ראש ועד הגנים בתל אביב, אני רוצה להתייחס לנושא הזה של הרכז.

<טל צפירה: היום בתל אביב לפני המכרז יש מפקחת אחת על כל 600 גנים, אולי 400 צהרונים.

<טל צפירה: לעניין הכמות, כמה רכזים צריכים להיות?

<טל צפירה: לפי איזה מפתח?

יעקב מרגי: מה, לא ברור?

<טל צפירה: לא.

<טל צפירה: 1 ל-80?

<טל צפירה: רכז אחד ל-80.

<מיכל מנקס: אנחנו מקבלים את הגדרת משרד החינוך ואנחנו מניחים שהניסיון והידע שלו מותאמים ולכן קיבלנו את מה שנכתב ב"קול קורא".

יעקב מרגי: ומה כתוב ב"קול קורא" חיים?

<חיים הלפרין: משרה ל-80.

<טל צפירה: 1 ל-80 ברשות המקומית.

<טל צפירה: עכשיו לעניין הפיקוח של משרד החינוך על הרכזים ברשויות.

<טל צפירה: אני לוקח את זה מהפיקוח שיש היום על הגנים בבוקר.

<טל צפירה: בתל אביב יש היום 600 גנים, יש חמש מפקחות על כל העיר.

<טל צפירה: אני יכול להגיד שזה לא מספיק.

<טל צפירה: אני דיברתי עם הורים בעיר, אין עם מי לדבר מבחינת פיקוח.

<טל צפירה: השאלה מה משרד החינוך מתכוון לעשות בהקשר הזה?

<טל צפירה: האם יש מפתח כלשהו שגם משרד החינוך בהתאמה מול הרשויות?

<מירב ישראלי: אני לא יודעת, זה התקנות שהם העבירו.

יעקב מרגי: מיכל, בתקנות שהעברתם ליועצת המשפטית - - -

<מיכל חורין: בתקנות שהעברנו אין קביעה לגבי הרכז ברשות המקומית אלא יש קביעות לגבי הרכזים שמונו במסגרות.

<מיכל חורין: עכשיו אנחנו בדיוק בדילמה האם לקבוע בתקנות גם רכז לגבי הרשות המקומית כי הסטנדרטים הם לגבי המסגרת, מה תהיה מצבת כוח האדם במסגרת.

<מיכל חורין: זו דילמה.

<טל צפירה: אני יכול לעזור בדילמה ולהגיד שהיום - - -

יעקב מרגי: אתה לא יכול לעזור בדילמה כי המשרדים מתלבטים ביניהם.

<מיכל חורין: הסעיף האחרון שהוקרא היה לגבי מינוי רכזי צהרונים ברשויות המקומיות ואנחנו לא הכנסנו את זה לתקנות בגלל שחשבנו שאין מקום לחייב את הרשות המקומית במסגרת התקנות האלה אלא כן כתבנו את מצבת כוח האדם במסגרות, כי זה חלק מהסטנדרטים ופה עלתה השאלה לגבי הרכזים ברשויות.

<מירב ישראלי: שזה באמת לא נוגע לתקנות.

<מיכל מנקס: בדיוק, זה קיים, התפקיד הזה קיים ממילא בין אם לפני הצהרונים ובין אם אחרי.

<מיכל מנקס: אם מסדירים אז צריך להסדיר אדם שזה יהיה עיסוקו.

<מיכל מנקס: נכון יהיה גם להתייחס למפתח של אחריות.

<נועה בן ארי: אני חושבת שכרגע נחיה קצת בדומה למה שקורה עם ה"קול קורא".

<נועה בן ארי: אני חושבת ש"קול הקורא ניצנים" עשה את ההסדרה של זה מבחינת היקפי המסגרות הנדרשות, מספר הקבוצות הנדרשות לצורך העסקת רכז.

<נועה בן ארי: אני חושבת שכרגע ניצמד לאותם קריטריונים שנקבעו במסגרת ה"קול קורא", זה ממילא יחול על מרבית היישובים בארץ.

<מיכל חורין: השאלה אם יש מקום לקבוע את זה בכלל בחקיקה או שזה ממילא במסגרת התפקיד של הרשות המקומית.

<מירב ישראלי: לא, זה לא, את לא מחייבת, למה ממילא, מאיפה זה בא?

<נועה בן ארי: ה"ממילא" הזה נכון רק החל מהפצת ה"קול הקורא" לגבי "ניצנים".

<נועה בן ארי: זאת אומרת, אני לא יכולה לומר שזה משהו שהיה קיים.

<נועה בן ארי: בהגינות אני אומר, זה לא קיים בתקינה או בחקיקה שחלה על הרשויות המקומיות - - -

<מירב ישראלי: צריך לבטל את ה"קול קורא" ולעשות - - -

<נועה בן ארי: אם לא יהיה "קול קורא" ובעצם לא יהיה לו תוקף יותר, אז אין הגדרה, אין סטנדרטיזציה של העסקת רכז כזה ברשויות.

יעקב מרגי: השאלה אם להכניס את זה בחוק או לא?

<נועה בן ארי: בתקנות זה בהחלט אפשרי.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: טוען טל צפירה, שמהניסיון שלו הפיקוח שם - - -

<טל צפירה: בתל אביב יש רכזת אחת על כל הצהרונים.

יעקב מרגי: ואתה חושב שהפיקוח הוא לא מספיק, לא מצליח?

<טל צפירה: בלשון המעטה.

<מיכל מנקס: לא, תבדילו בין רכזת לפיקוח, זה שני דברים שונים.

<טל צפירה: הפיקוח לכאורה צריך לבוא - - -

יעקב מרגי: איך נכנס פה פיקוח ברשות המקומית?

יעקב מרגי: בהבחנה שלך אמרת: הפעלה – רשות מקומית.

יעקב מרגי: פיקוח – משרד החינוך.

יעקב מרגי: הצלחנו תוך כדי להתבלבל, מישהו השחיל לנו את זה, לפי מה שאמרנו שנכניס בתקנות, אנחנו מחויבים לגבי רכזים.

יעקב מרגי: רכזים זה אתם.

<נועה בן ארי: נכון.

יעקב מרגי: או המפעילים.

<הדס אגמון: לעניין הרכז – אנחנו כן חושבים שיותר נכון שזה יהיה בחוק ולא בתקנות כי התקנות מתייחסות יותר לתנאים מול המסגרות.

יעקב מרגי: משרד החינוך, תתכנסו לזה בהתאמות.

יעקב מרגי: תודה.

<חיים הלפרין: 1 ל-80, מי ממן את זה?

<חיים הלפרין: זה תקן כמו כל דבר.

<חיים הלפרין: במסגרת ה"קול קורא" זה ממומן כחלק מהמסגרת.

<חיים הלפרין: אם לא יהיה "קול קורא" - - -

<חיים הלפרין: חיים, זה מהרגע שהחוק עובר.

יעקב מרגי: "קול קורא" בלי החוק.

יעקב מרגי: יש "קול קורא" שפורסם בלי החוק.

<חיים הלפרין: אם אני שומע פה שיש חמש במקום 10, של מי הבעיה?

יפעת שאשא ביטון: היום הם לא מפוקחים, היום הם לא מחויבים לכלום.

<קריאה: בישיבה הקודמת, אם הבנתי נכון, אמרו שהפיקוח יהיה של הרשויות.

<נועה בן ארי: בקרה.

<נועה בן ארי: יש הבדל בין פיקוח לבין בקרה.

<נועה בן ארי: נתחיל מזה שהרשות המקומית קובעת את כל תנאי הסטנדרטיזציה במסגרת המכרזים למפעילים.

<נועה בן ארי: לאחר מכן היא לוקחת את הרכז הרשותי.

<נועה בן ארי: הרכז הרשותי בעצם מבקר את אותה עמידה של המפעיל באותם תנאים של סטנדרטיזציה.

<נועה בן ארי: הפיקוח הוא עניין אחר.

<נועה בן ארי: הפיקוח הוא פיקוח שיושב מלמעלה על נושא של עצם הפעלת המסגרת בהתאם להוראות החוק, הנושא של גביית מחיר מקסימאלי.

<נועה בן ארי: כל הדברים שהוכתבו מלמעלה על ידי משרד החינוך, שהוא הרגולטור, הוא המפקח.

<קריאה: התכנים יהיו מלמעלה או על ידי הרשות?

יפעת שאשא ביטון: לא יהיה ספרי לימוד, אני יודעת לאן אתם חותרים.

יפעת שאשא ביטון: תקשיבו, זה רק ברמה שזה לא יהיה בייבי סיטר וברמה שמקיימים את לשון החוק, לא מעבר לזה.

<נועה בן ארי: שימו לב, שכמו ש"קול קורא בניצנים" והבהרות שיצאו לאחר מכן שעסקו בנושא של ועדות ההיגוי והנושא של התכנים, ביקשתם שיהיה איזה אינפוט בעניין של ההורים בנושאים האלה, הדברים האלה כן נפלו על אוזן קשבת במשרד החינוך ואכן הוכנסו בדיוק באותו פורמט בנושא של המפרט הפדגוגי שירכיב את המרכיב החינוכי בתוך הצהרון.

<נועה בן ארי: אלה דברים שקודם כל הרגולטור שלנו בשיתוף עם שלטון מקומי, ואני מניחה שגם פה יהיה אותו היגוי כמו שדיברת עליו ב"ניצנים", גם לגבי התוכן הפדגוגי, לא יהיה שוני.

יעקב מרגי: תודה נועה, הבנו.

<עדית בוקאי: נושא סוגית הרכז והמפתח של 1 ל-80, אני מבינה שזה שמיכה קצרה והיה צריך לנסות לקפל רגליים ולהתכנס למסגרת התקציב.

<עדית בוקאי: אני רוצה להגיד, שהרכז הוא פיבוט מאוד משמעותי לאיכות של המסגרת.

<עדית בוקאי: המשמעות של הרכז שעובד עם 80 מסגרות זה בעצם אומר, שרכז עומד במינימום, מול 160 אנשי צוות בגיוס שלהם, בהכשרה שלהם, בהפעלה שלהם - - -

יעקב מרגי: 100 ילדים, לא 100 מסגרות.

<עדית בוקאי: לא, הוא בעצם עומד מול אנשי הצוות.

<עדית בוקאי: 160 אנשי צוות.

יעקב מרגי: איך הגעת ל-160?

<עדית בוקאי: כי 80 מסגרות, שני מדריכים, הוא צריך לגייס אותם, הוא צריך להכשיר אותם.

<עדית בוקאי: כשמתקשרים בבוקר להגיד שלא מגיעים בצהריים למסגרת - בעוד ארבע שעות - הוא צריך למצוא מחליפים ל-160.

<עדית בוקאי: הנושא הזה מייצר באם אין מפתח מיטבי, הוא מביא לרמת תחלופה מאוד גבוהה, למעגל בלתי נגמר.

יעקב מרגי: שמענו, תודה.

<נועה בן ארי: אלה בדיוק מסוג המשפטים שצריכים להחזיר אותנו למושכלות היסוד, שאנחנו נמצאים פה בשביל לייצר משהו שלא היה קודם לכן.

<נועה בן ארי: עד היום אנחנו נתנו את הדברים האלה במסגרת התנדבותית, שרשויות מקומיות נתנו צהרונים למרות שהדין לא חייב אותם לעשות שום דבר בעניין הזה.

יעקב מרגי: למה את כועסת?

יפעת שאשא ביטון: בואו נתקדם בחקיקה, אנחנו מדברים ומדברים ותכל'ס לא מתקדמים.

יעקב מרגי: אנחנו מתקדמים לסעיף הבא.

<מירב ישראלי: סעיף 12 – שירותי צהרונים.

<מירב ישראלי: גם הנושא הזה אמור להיכנס לתקנות למיטב הבנתי.

יעקב מרגי: ולפי מיטב הבנתי לא צריכות להיות הערות על הסעיף הזה.

<ענבל אביב דגן: ענבל אביב מויצ"ו, לעניין שעות הפעילות, כמו שנאמר פה, המטרה העיקרית של צהרון היא לאפשר להורים לעבוד.

<ענבל אביב דגן: אין הבדל בתנאי העבודה או בשעות העבודה של הורים עם המעבר של הילדים מגני הילדים לבתי הספר, לכן אין סיבה להבחנה בסיום שעות הפעילות של הצהרון.

יעקב מרגי: גמרנו, נתייחס בהמשך.

<ענבל אביב דגן: כדי לאפשר בעיקר לאימהות להמשיך להישאר באותו היקף משרה.

<גל גור: אני חוברת למטרה המקורית של החוק שאני מאוד מאוד מעריכה, של הפיקוח וההסדרה, זה משהו שאני כהורה חיכיתי, פיללתי, שיוועתי לו הרבה מאוד שנים.

<גל גור: אני כהורה מעורבת בתהליכים.

יעקב מרגי: מה עכשיו?

<גל גור: בגלל שכך, אני חושבת שיש פה שני דברים שצריך להתייחס אליהם, אחד מהם לא מופיע בכלל, זה הנושא של הדיווח להורה, בין אם זה דיווח לשגרת היום – זה נעשה בכל מדינה מתוקנת בעולם – ובין אם זה דיווח - - -

קארין אלהרר: אבל למה זה בשירותים של הצהרון?

<גל גור: אני אסביר, כי זה נושא שחייב להיות מטופל גם בשעות הבוקר אבל כרגע עושה הסדרה נכונה לגבי הצהרון שמדבר על הסטנדרט, ואם מדברים על הסטנדרט אי אפשר להתעלם מזה שהיום כשילד נפצע בתוך המסגרת החינוכית, גם אם זו חבלה מאוד חמורה - - -

יעקב מרגי: נתייחס, גמרנו.

יעקב מרגי: הערה שנייה.

<גל גור: נושא שני, הנושא של התכנים, דיברו פה נושא של הדתה, אני פחות מתייחסת לנושא הזה, אני חושבת שצריך להתייחס באופן רחב יותר לנושא של התכנים, לשלב את ההורים, לתת להם להישמע.

יעקב מרגי: אמרה את זה נועה בעדינות, קחי וידוי אישי של מחוקק.

יעקב מרגי: את מוציאה את הנשמה, משרדי הממשלה מוציאים לך את הנשמה, בסוף את מפעילה את כל היכולות, כמעט יכולות עד כדי להביא הסכמת ועדת שרים לחקיקה, בסוף בסוף עובר את האגו של כל השרים ובעלי התפקידים והפקיד הכי קטן שמייעץ לשר, כי לא היה כלום, באים לעשות משהו ואומרים, תראה, עכשיו וכו', לא היה כלום, אנחנו מייצרים משהו חדש.

יעקב מרגי: הגעת אתי על סעיף מסכן קיקיוני ברוחב של כמה מיקרונים בודדים, הדתה, דיווח, תכנים.

<גל גור: לא אמרתי הדתה, אמרתי - - -

יעקב מרגי: תקשיבי לי, לאט לאט.

יעקב מרגי: עוד לא טיפלנו בבעיות האלה במסגרת של מערכת החינוך.

יעקב מרגי: אתם מבינים מה התסכול שלנו לפעמים להשאיר את זה ככה?

יעקב מרגי: נו, בחייכם.

<גל גור: כבוד היושב ראש, אני רק רוצה לומר, לנסח תל"ן יש צורך באישור של כל ההורים בגן כדי להכניס חוג.

<גל גור: אני בכלל מדברת על מבחינת איכות החוג והרלוונטיות שלו לצהרון.

יעקב מרגי: שמענו, תודה.

יעקב מרגי: אני מתקדם.

קארין אלהרר: אני חושבת, שאם אנחנו מדברים על צהרונים ויש רצון לעשות סטנדרטיזציה, ההורים הם אותם הורים, זה שיש להם ילדים בגילאים שונים זה לא אומר שצריך לעשות סטנדרטיזציה בין הצהרונים.

קארין אלהרר: זה לעניין ארבע וחצי חמש.

קארין אלהרר: ועכשיו הערה כללית וגם בהתייחס לדברים שלך.

קארין אלהרר: לגבי מה יהיו התכנים הספציפיים, זה לא נושא לחקיקה, זה נושא לנוהל של משרד החינוך ואולי אמירה דקה בתקנות, זה לא לחקיקה ראשית, לא מהמקום שזה לא חשוב, מהמקום שחקיקה ראשית מייצרת עיקרון, היא לא מייצרת את הספציפי.

יעקב מרגי: עצמאות פדגוגית.

קארין אלהרר: בדיוק, וזה הדבר הבא.

קארין אלהרר: אני לא חושבת, חברתי חברת הכנסת שאשא ביטון, גם אם נבוא ונאמר שהתכנים בצהרון צריכים להיות תכנים פדגוגיים משמעותיים, לתפיסת העולם שלי פדגוגי לא יכול לבוא בחקיקה.

קארין אלהרר: צריך להשאיר שיקול דעת לפדגוגיה, לעניין הזה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני רוצה לשמוע את העמדה שלכם על ארבע וחצי חמש.

<נועה היימן: הרציונל שיהיה בתקנות הוא בהתאם למה שנמצא היום ב"קול קורא", שזה אומר יצירת מדרג אפשרויות.

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: אני רוצה להבין את הרציונל, למה נקבע המדרג הזה?

יעקב מרגי: הרי מישהו כתב אותו.

יפעת שאשא ביטון: כי זה בין 650 ל-935.

<נועה היימן: אני לא מתייחסת להבדל בין הגנים לבתי הספר, "קול קורא" אין הפרדה.

<נועה היימן: ולעניין שעת הסיום, אנחנו נעשה אותה כפי שהיא מופיעה היום ב"קול קורא" וזה יצירת מדרג אפשרויות.

יעקב מרגי: אם זה במדרג האפשרויות, משאירים אפשרות.

יפעת שאשא ביטון: ה"קול קורא" הוא עד שעה 4 לכולם ומי שרוצה מוסיף ל-5.

יוליה מלינובסקי: אני רוצה לשאול, מי עובד עד שעה ארבע?

יעקב מרגי: יוליה, ברגע שנתנו אפשרות לבחור, זה פשוט.

יעקב מרגי: הלאה, לסעיף הבא.

<יוסי לאור מכלוף: אז ארבע וחצי יורד?

יפעת שאשא ביטון: כן, זה לא רלוונטי פה.

יעקב מרגי: נועה דיברה ברור.

<יוסי מכלוף: משרד החינוך הוציא - - -

יעקב מרגי: תקשיב אדוני, אתה לא מקשיב, אתה מפריע, אם היית מקשיב מתחילת הדרך – רוצים להיות עם הציבור בצורה הכי נכונה ושלחו איזה מסמך ראשוני כדי לתת תחושה לראות לאן הולכים.

יעקב מרגי: אמרה נציגת המשרד בצורה הכי ברורה – תפסיקו לדבר ביניכם, תקשיבו למה שנאמר פה, לא תתישו אותנו.

יעקב מרגי: בבקשה, הסעיף הבא.

<מירב ישראלי: סעיף 13, סייגים להעסקת עובד צהרון.

<מירב ישראלי: גם זה כאמור בסטנדרטים.

<זאב גולדבלט: למה שהוועדה לא תכיל כאן את מה שהיא רצתה להכיל בדיון על נושא של מורות ואתם העליתם את זה כאן.

קארין אלהרר: אדוני היושב ראש, בתקופה האחרונה אנחנו עדים לכל מיני סייגים, נשאלת השאלה, האם אי אפשר במסגרת החקיקתית הזאת לתת ביטוי להוראה מחמירה יותר שמביעה דאגה - - -

מירב בן ארי: בקיצור, למה אתה מציין רק הרשעות, למה לא הגשת כתב אישום?

<מירב ישראלי: יש הגדרה בסעיף 4 - - -

יעקב מרגי: הרי יש חוק שלי, נראה לך שאני אפעל בניגוד לחקיקה שלי?

קארין אלהרר: אי אפשר את העניין של תעודות יושר פה?

<מירב ישראלי: לא.

יעקב מרגי: אני רוצה לעזור לך, אני עומד לומר עכשיו מה שאמרתי גם בדיון הקודם לטובת אלה שלא היו.

יעקב מרגי: בדיון שהתקיים כאן בוועדת החינוך, סביב הפרשייה שהיתה בתל אביב, גם המשטרה וגם משרד החינוך התחייבו להקים מנגנון טכני, יחד עם משטרת ישראל, הם צריכים לתת לנו תשובות בעקבות הדיון.

יעקב מרגי: יש הסכמה, מרגע שהוגש כתב אישום בסוגיות האלה זה יפעיל אוטומטית נורת אזהרה במשרד החינוך.

קארין אלהרר: מה קורה כשלא?

יעקב מרגי: אם הם לא עובדי משרד החינוך, נצטרך למצוא - - -

קארין אלהרר: אבל מה קורה כשעוד לא הוגש כתב אישום?

<מירב ישראלי: זו שאלה.

<מירב ישראלי: כשיש חקירה, כרגע זה נכלל בחוק, בהצעת החוק זה נכלל אבל בזמנו המשטרה אמרה לנו, שלא תמיד הם יכולים להבחין בין חקירה לכתב אישום - - -

יעקב מרגי: אבל היום הם מבינים, שמרגע שנפתחה חקירה אז זה יהווה אור אדום.

<מירב ישראלי: אז הם צריכים לתת לנו תשובה איך זה יתבצע.

קארין אלהרר: מתי הם אמורים לתת לנו תשובה?

מירב בן ארי: עכשיו היא אמרה שהם הולכים לתקן את החוק.

יעקב מרגי: הדיון היה סביב הרציונל של ה-1 בספטמבר, קודם כל מיפוי של כל עובדי מערכת החינוך.

יעקב מרגי: ולגבי הפתרון הטכנולוגי, אנחנו אמורים לקבל תשובה בימים הקרובים, אין לנו עדיין פתרון.

יעקב מרגי: תודה.

<מירב ישראלי: בעניין הזה, לפחות בנוסח הקודם שמשרד החינוך העביר לנו, נוספו להצעת החוק שני פרקים.

<מירב ישראלי: פרק של פיקוח, כמקובל בחקיקה, יש לנו נוסח מקובל להסמכת פקחים והסמכויות שלהם.

<מירב ישראלי: והדבר השני זה עיצומים כספיים על מי שלא פועל – ביקשתי גם חידוד בפעם הקודמת של מה ההפרות שעליהן ניתן להטיל עיצומים כספיים.

<מירב ישראלי: בעניין הזה עוד לא קיבלנו נוסח סופי של הצעת החוק, אבדוק את זה כשזה יגיע.

<מיכל חורין: מה עם ההפרות?

<מיכל חורין: לגבי הפיקוח, אנחנו כן מבקשים שהנוסח לגבי הסמכת מפקחים ייכנס - - -

<מירב ישראלי: בוודאי, זה הנוסח הסטנדרטי, אני רק אומר, מכיוון שעוד לא קיבלתי מכם הצעת חוק שמתואמת, עוד אין לי נוסח סופי.

<מירב ישראלי: ברגע שיהיה לי נוסח סופי אני אבדוק את זה לפי המודלים החקיקתיים הרגילים בנושא של סמכויות מפקחים.

<נועה בן ארי: ואז גם בהתאם סעיף 14א ישתנה כי הוא לא עוסק ברישיון יותר.

<מירב ישראלי: בוודאי, זה יחליף את סעיף 14.

יעקב מרגי: אני נתתי הנחיה לשר לא לשחרר אף אחד מכם לחופשה שנתית עד שזה לא גמור, אז זה בימים הקרובים.

<מיכל גולדברג: לגבי הסמכת מפקחים – הנוסח שהוקרא כעת על ידי היועצת המשפטית של הוועדה מדבר על הסמכת שר החינוך להסמיך מפקחים מבין כלל עובדי המדינה.

<מיכל גולדברג: אני מבינה שהנוסח הזה נמחק וכעת סמכות שר החינוך תהיה להסמיך מפקחים אך ורק מקרב עובדי משרדו בלבד ולא מקרב עובדי משרדים אחרים.

<מיכל גולדברג: חשוב שייאמר, שאם יש אפשרות להסמיך מפקחים מקרב משרדים אחרים, זה כמובן ייעשה בהסכמה.

יעקב מרגי: ברור.

<מיכל גולדברג: ובכלל, אנחנו צריכים לשבת עם משרד החינוך ומשרד האוצר - - -

יעקב מרגי: אז תשבו.

יעקב מרגי: את יודעת מה הכתובת שלהם?

<מיכל גולדברג: אני יודעת, דבורה הנביאה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: הלאה.

<מירב ישראלי: בעניין הזה יהיה נוסח שיתואם בין השלטון המקומי ומשרדי הממשלה.

<מירב ישראלי: אני מבינה שהרעיון הבסיסי נשאר.

<מירב ישראלי: זאת אומרת, שיש מקסימום ויש סבסוד - - -

יעקב מרגי: ומי שלא בקי בנתונים ייכנס ויראה מה פורסם ב"קול קורא".

<מיכל חורין: יש באמת מחיר מקסימאלי והשר יהיה רשאי - - -

יעקב מרגי: אני מוכן שיחזרו פה על הדברים אבל זה לא לדיון.

יעקב מרגי: מישהו מהמשרד רוצה להתנדב ולומר מה פורסם ב"קול קורא" לגבי הסכום?

<חיים הלפרין: יש סכום בסיסי של 350 שקלים לחודש ואפשר לעלות ממנו עד 935, בהתאם לרכיבים שהרשות יחד עם ההורים יכולים לבחור.

יעקב מרגי: יחד עם ההורים, תודה.

<ליאור דגן: אני מבקש להתייחס לסעיף 16 לגבי נושא התשלום.

<ליאור דגן: אני רוצה לומר כמה דברים, אני מדבר כרגע על תל אביב, אני לא יודע מה קורה בערים האחרות.

<ליאור דגן: הנושא של המחיר המקסימאלי לדעתי הולך לעשות נזק גדול מאוד למצב הקיים היום בתל אביב.

<ליאור דגן: היום בתל אביב המצב הוא שיש כמה עשרות של מפעילים פרטיים, הם מפעילים את הצהרוניות - - -

יעקב מרגי: היית בדיון מתחילתו?

<ליאור דגן: הגעתי באיחור של עשר דקות.

יעקב מרגי: יוגדר בדיון הבא, תשמע מה זה מסגרת פרטית.

יעקב מרגי: תודה.

<ליאור דגן: אני לא מדבר על מסגרת פרטית.

<ליאור דגן: בתל אביב יש כמה עשרות מפעילים פרטיים, השוק הוא שוק משוכלל, מתנהל משא ומתן על המוצר בסופו של דבר שהוא מוצר הרבה יותר איכותי ממה שכתוב בסעיף 12 לגבי שירותי הצהרון, יש יותר חוגים, האיכות היא יותר גדולה.

<ליאור דגן: החוק הזה אם הוא חל על תל אביב ובטח על בית הספר של הבנות שלי, המצב יהיה יותר גרוע מהמצב הקיים.

יפעת שאשא ביטון: אני אמרתי לך את זה בדיון הקודם, מי שרוצה מסגרת פרטית שילך למסגרת פרטית.

<ליאור דגן: אני לא רוצה לשלם יותר, אני רוצה שלבנות שלי יהיה צהרון איכותי.

<ליאור דגן: מה לעשות, אם רוצים צהרון איכותי צריך לשלם יותר.

<ליאור דגן: מישהו ישב על אקסל וקבע ש-935 שקלים עולה - - -

<נועה בן ארי: חד משמעית כן, התשובה היא כן.

<ליאור דגן: אני מבקש להשלים שתי דקות.

יעקב מרגי: לא, אני לא יכול לתת לך שתי דקות, אין לי את המשאב הזה, אמרת, התייחסת, הבנו מתוך דבריך, אני לא צריך לציין את כל הנאום הפומפוזי שלך.

יעקב מרגי: משפט אחרון בבקשה.

<ליאור דגן: בסופו של דבר מישהו ישב וערך אקסל והגיע ש-935 שקל כולל מע"מ זה ייתן מוצר איכותי.

<ליאור דגן: הדבר הזה הוא לא נכון לגבי תל אביב.

<ליאור דגן: אם בודקים גם את המחירים וגם את מה שנותנים לילדים בצהרונים, המחירים הם גבוהים יותר.

<ליאור דגן: אני חושב, שאי אפשר לקחת את כל המדינה, שהיא מאוד הטרוגנית גם בתוך תל אביב, להכניס את כולם לתוך אותו סל.

<ליאור דגן: אפשר להשיג את אותה מטרה עם דיפרנציאציה.

יעקב מרגי: תודה, שמענו, לא חידשת כלום.

<אלומה סולטן וינברג: אני מנהלת מערך הגנים של "בית דניאל" בתל אביב וגם אימא לילדים בגנים.

<אלומה סולטן וינברג: אני מצטרפת לדברים שלו אבל אני בעיקר רוצה לשאול מאחר ואמרתם קודם שאתם לא מתכוונים לחייב את הרשויות המקומיות להפעיל את הצהרונים בגנים העירוניים, מי בעצם אמור אם לא הרשויות המקומיות ולא המפעילים הפרטיים לנהל את הצהרונים בגנים?

יעקב מרגי: תקבלי תשובה.

יפעת שאשא ביטון: מי שמפעיל היום.

יעקב מרגי: רגע, יש מי שאמור לענות תשובות.

<נועה בן ארי: אף אחד לא חייב היום.

<נועה בן ארי: את מודעת לזה שאף אחד לא חייב היום?

יעקב מרגי: נועה את מפריעה לי.

<אלומה סולטן וינברג: אז יכול להיות שלא יהיו צהרונים מפוקחים - - -

יעקב מרגי: גברתי, שאלת שאלה, את רוצה תשובה?

יעקב מרגי: תמתיני.

<ליאור דגן: אני רוצה להתייחס לנושא הזה של אפשרות לבחור, בגנים בתל אביב אין היום אפשרות לבחור, זה משהו שנקבע על ידי העירייה.

<ליאור דגן: בבתי הספר כן אולי יש איזשהו סוג של משא ומתן, אני רק אתייחס למה שנאמר.

<ליאור דגן: לגבי התשלום אני שואל, מה קורה בשנה הבאה או בעוד שנתיים כאשר השר מתחלף, האם המחיר ישתנה, ייקבע וכו'.

יוליה מלינובסקי: ועדת החינוך התרבות והספורט קובעת את המחיר, תסתכל על הסעיף.

יעקב מרגי: נציגי המשרדים רושמים את השאלות ותקבלו תשובות, לא צריך לפתח דיון על כל שאלה.

<איילת גבאי: איילת גבאי, נציגת הורים ועד הורי הגנים וגם אימא.

<איילת גבאי: אני מתייחסת למה שליאור אמר ואני לא חושבת שהסטנדרטיזציה תהיה לא טובה.

<איילת גבאי: אני חוששת שלא תהיה חתירה לשיפור.

<איילת גבאי: זאת אומרת, ברגע שיש שוק תחרותי, מפעילים פרטיים, יש איזה אינטרס למפעילים לשפר איכות ולתת דברים יותר טובים ובהיעדר התחרות הזאת יכול להיות - - -

יעקב מרגי: נאמר, תודה, נתייחס בהמשך.

<שיר דגן: אני רוצה להתייחס לשני דברים, האחד, שיעור ההשתתפות, לפי דעתי זה לא צריך להיות רשותי אלא פר משפחה בגלל שלא הגיוני שאם יש אנשים קשיי יום בתל אביב הם לא יקבלו סבסוד לעומת אחרים שיש להם כסף בערים האחרות והערים הללו אמורות לקבל המון סבסוד.

<שיר דגן: החלוקה הזאת היא לא הגיונית.

<שיר דגן: שנית, אני רוצה לציין, שההורים פה אין להם כמעט שום חלק בחוק, לא בבקרה, לא בפיקוח, לא בבחירה וזה משהו שבסך הכול הזמן הפרטי שלנו מהכסף הפרטי שלנו.

יעקב מרגי: אני חולק עלייך אבל תשובות בהמשך.

<זאב גולדבלט: אנחנו באמת חושבים, נקרא לזה הסבסוד הדיפרנציאלי צריך להיות סבסוד דיפרנציאלי לתא המשפחתי ולא ליישוב.

<זאב גולדבלט: זה יותר הגיוני, יותר צודק ויותר סוציאלי.

<זאב גולדבלט: נקודה שנייה, אני כן חושב שצריכים לתת את הדעת – כאן הדעות חלוקות – מה קורה כאשר מכרז מתבצע ביישוב כזה או אחר ונכשל בגלל היעדר מציעים?

<זאב גולדבלט: האם כתוצאה מזה אותו יישוב או ההורים והילדים באותו יישוב לא ייהנו מאותו צהרון כי המכרז נכשל?

<זאב גולדבלט: נקודה אחרונה שאני רוצה להעלות בסעיף הזה, מכיוון שיש כאן דיפרנציאציה אמתית בין יישובים שונים, אני מדבר מבחינת עלות הפעלת כוח האדם, שעת עבודה במקום איקס שונה משכר עבודה במקום וואי.

<זאב גולדבלט: לכן אני חושב שצריך להיות איזשהו פיצוי או איזשהו מרווח בסדר גודל של 20% שיאפשר ביישובים מסוימים משחק מסוים.

<עדי מן: יו"ר גנים במודיעין ובפורום ועדי ההורים היישובים.

<עדי מן: מאחר והתייחסו כבר לסבסוד אני רק אחזק את הדברים.

<עדי מן: יש נושא חשוב שצריך לעשות בעצם הפרדה בין גני הילדים לבתי הספר, זה עלה בכמה יישובים בארץ, מאחר ושיטת ההפעלה בגני הילדים, יש מקומות שבהם שיטת ההפעלה יותר מורכבת ממה שקורה בבתי הספר ולכן יש פה איזשהו צורך לעשות את ההפרדה.

<עדי מן: בהתייחסות צריך לחשוב איך עושים את זה.

<עדי מן: לדוגמה, האם להכיל את החוק על גני הילדים ובתי הספר במשותף?

<עדי מן: כלומר, האם רשות מקומית מחויבת כדי לקבל את הסבסוד להפעיל את השיטה גם בגני הילדים וגם בבתי הספר או האם רשות מקומית שמפעילה את השיטה רק בבתי הספר תיהנה מהסבסוד לילדי א' עד ג', אני מדגישה, או בעצם תאבד את הסבסוד מאחר והיא מחליטה בגני הילדים לא להפעיל את התכנית?

יוליה מלינובסקי: אין מצב כזה.

<עדי מן: יש מצב כזה.

<עדי מן: חד משמעית יש מצב כזה, אני מוכנה גם לתת דוגמה אם אתה רוצה שאני אבהיר.

<נועה בן ארי: אנחנו לא יכולים כל הזמן לערבב בין התכנית לבין החוק.

<נועה בן ארי: מה שקורה מבחינת התכנית, מבחינת ה"קול קורא" כרגע אכן מייצר הבחנה בין רשויות בסוציו מסוים לבין רשויות בסוציו אחר בעניין של תחולה לגבי גני הילדים.

<נועה בן ארי: נשאלתי, מה קורה כאשר עיר שאיננה נמצאת במדרג הסוציו אקונומי של ה"קול קורא" בתוך גני הילדים, האם היא יכולה להתעלם למעשה ולרוץ קדימה?

<נועה בן ארי: רבותי, הכול שאלה של מועד התחילה של החוק הזה.

<נועה בן ארי: רשות מקומית שתבחר כרגע לא לפעול לסטנדרטיזציה דומה בצהרונים בגני הילדים מכיוון שהיא איננה מחויבת לכך לפי ה"קול קורא", אם היא תעלה על ה"קול קורא", בעצם מסתכנת במצב שבו היא נמנעה, החוק נכנס לתוקפו בתאריך תחילה מידי ואז היא לא יצרה את הסטנדרטיזציה המחייבת.

<נועה בן ארי: ככל שהחוק הזה, תאריך התחילה שלו ישונה, אז ההתאמה צריכה להיות בהלימה למועד של תחילת החוק ולא "קול קורא ניצנים".

<נועה בן ארי: לעניין ההערה של זאב בנושא של מדד שטראוס מול נושא של סוציו אקונומי.

<נועה בן ארי: אנחנו יכולים כולנו להסכים שהדבר הטוב ביותר שאנחנו נעשה - - -

<זאב גולדבלט: סבסוד לתא משפחתי לעומת סבסוד לעיר.

<נועה בן ארי: לפי כל משפחה ומשפחה ונראה מה הצרכים שלה.

<זאב גולדבלט: זה קרה הרי בכל מקרה כי יש שירותי רווחה בכל יישוב.

<נועה בן ארי: שם הדברים מוגדרים אחרת לחלוטין ולא כמו במערכת החינוך.

<נועה בן ארי: ההגדרות הן שונות לחלוטין.

<נועה בן ארי: נושא ההורדות של משרד הרווחה מטופל אחרת, ההוראות הן אחרות, שיעורי ההשתתפות אחידים, אתה לא יכול לעשות את זה.

<נועה בן ארי: בנושא הזה אנחנו מבינים את הצורך ועדיין אנחנו חושבים שאנחנו נתיישר לנושא של מדרג סוציו אקונומי.

<נועה בן ארי: אגב, הערה, בנושא של "בית ספר של החופש הגדול" פגשנו לא מעט רשויות, שאחרי שקיבלו את הסיווג הסוציו אקונומי מבחינת שיעורי ההשתתפות של ההורים הן יצרו מדרג מקומי שבו הן יצרו מנגנוני סבסוד על פי מדדי שטראוס מקומיים.

<נועה בן ארי: ראינו את זה ברשויות מסוימות.

<נועה בן ארי: זה יכול אולי לקרות גם ברשויות גם במקרה הזה, אני לא יכולה להתחייב על זה, ודאי ודאי לא בחקיקה אבל זה בהחלט דבר שכבר קרה, פגשנו אותו בבית ספר של החופש הגדול.

יעקב מרגי: תל אביב עושה את זה, אם אני לא טועה.

יוליה מלינובסקי: יש ועדה מקומית.

<יוסי מכלוף: שני דברים.

<יוסי מכלוף: קודם כל לגבי הסבסוד, אני חושב שהוא כן צריך להישאר כמו שהוא.

<יוסי מכלוף: אני חושב שלעשות דריל דאון לכל משפחה ומשפחה, כשנתנו השנה הנחות לקייטנות נתנו את זה רוחבי וראינו שאנשים מעדיפים לא להתמסכן עם התלושים ועם המשכורות ועם חשבונות הבנק, נמאס לאנשים להגיש כל היום להגיש ניירת בשביל לקבל הנחה.

<יוסי מכלוף: בתוך הדבר הזה יש לנו ועדת הנחות פנימית, שמי שבכל זאת קשה לו, אנחנו נותנים את ההנחה בדריל דאון.

<יוסי מכלוף: דבר שני שחשוב לי לומר, ה-935 שקלים זה מחיר בסדר.

יעקב מרגי: זה לא טבלת אקסל.

יוליה מלינובסקי: ואם זה לא היה בסדר מבחינתך זה ישנה משהו?

<יוסי מכלוף: לא, אבל אני אומר את דעתי.

<יוסי מכלוף: אני רק מציין דבר אחד, ב"בית הספר של החופש הגדול" קיזז לנו בשנה שעברה משרד החינוך 80,000 שקלים על ביצוע בפועל.

<יוסי מכלוף: גם פה אומר משרד החינוך, הגיע ילד – נשלם, לא הגיע לא נשלם.

<יוסי מכלוף: אני בשמונה בבוקר מזמין לו ארוחה, העובדת מגיעה, כולם מגיעים ואז בסוף החודש מתוך ה-935 יכול להיות שאקבל 820, יכול להיות שאקבל 870 ואז באמת פשיטת רגל.

<יוסי מכלוף: זאת אומרת, גם ככה אני נמצא בסכום זעום ועל זה עוברים לביצוע בפועל.

<יוסי מכלוף: זה הופך את זה לצהרון יומי, האימא יוצאת מוקדם מהעבודה ולוקחת את הילד.

<מאיר יופה: מאיר יופה, אני מנהל מחלקת חינוך במועצה אזורית זבולון, אני רוצה להתייחס לסוגיה של שיעור ההשתתפות היחסי של המדינה באשכול של 1-3.

<מאיר יופה: כאמור, כמו שאתה ציינת, פני התכנית הזאת היא קודם כל לילדים ולמשפחותיהם.

<מאיר יופה: בהקשר הזה נוצרה לקונה שאנחנו מנסים לטפל בה כבר מזמן ויכול להיות שזאת ההזדמנות סוף כל סוף לטפל בה.

<מאיר יופה: במועצות האזוריות המדד היישובי נקבע לפי ממוצע של יישובי הרשות.

<מאיר יופה: יש לנו בין רשויות מקומיות מעל ארבע, בערך רבע מהיישובים הם בתחום של 1-3 ואני רוצה להתמקד במקום שבעיני הוא הכי כאוב.

<מאיר יופה: האוכלוסייה הערבית בשש או שבע מועצות אזוריות במדינת ישראל, היישובים האלה נמצאים במדד של הלמ"ס 1-2, הם לומדים במערכות סגורות ולא נמהלים כמו יישובים יהודיים בבתי ספר אזוריים.

<מאיר יופה: בתי הספר היסודיים והגנים האלה הם במקומות הכי קשים במדינת ישראל ופה המדינה מצפה שההורים האלה שלא מסוגלים גם לשלם את התשלומים לבית הספר, ישלמו 300 שקל לחודש.

<מאיר יופה: לנקודה הזאת חייבים לתת מענה סוף כל סוף לעניין הזה.

יעקב מרגי: העלית נקודה חשובה, יתייחסו אליה.

<נועה היימן: משרדי הממשלה פועלים לטוב ולרע לפי שיטות תקצוב מסוימות שיש להן הרבה מאוד יתרונות והרבה מאוד חסרונות.

יעקב מרגי: לעיתים יתרונות ולעיתים חסרונות.

<נועה היימן: לעיתים יתרונות, רוב הפעמים חסרונות, לא משנה אבל זו השיטה שבה המשרד עובד בהרבה מאוד תכניות.

<נועה היימן: ככה המשרד עובד בתכנית בתי הספר של החופש הגדול וככה המשרד עובד באינספור תכניות נוספות.

<נועה היימן: בסוף קשה מאוד לנהל במטה ללא אופרציה בירוקרטית מטורפת שיש לה גם עלות תקציבית מאוד גבוהה וגם די מיותרת תמונת מצב על כל ילד וכל משפחה וההכנסה של כל אחד מהם, ואין ברירה אלא לפעמים להשתמש בממוצעים, למרות שברור שממוצע הרבה פעמים מפספס את השונות.

<נועה היימן: כל ניסיון לעבוד בשיטה יותר פרטנית מייצרת - - -

יעקב מרגי: אתם לא יודעים לעבוד מול המועצות האזוריות פר יישוב?

<נועה היימן: אני לא חושבת שאנחנו יודעים לעבוד מול המועצות פר יישוב.

יוליה מלינובסקי: אני לא ארחיב פה בכל נושא הצהרונים, אני רק רוצה להרגיע טיפה את ההורים פה.

יוליה מלינובסקי: עד היום זו בכלל לא היתה חובה ולא היתה מעורבות, אז אנא מכם, היום אנחנו בצעד ענק אז אל תגזימו בבקשה, תראו את הטוב שבדבר.

יוליה מלינובסקי: עכשיו לגבי הדיפרנציאציה.

יוליה מלינובסקי: ראשית, בגלל שהצהרון הוא עסק מתמשך במשך עשרה חודשים וזה לא כמו "בית הספר של החופש הגדול" שזה משך של שלושה שבועות, אני חושבת שההתייחסות צריכה להיות אחרת מבחינת הדיווח.

יוליה מלינובסקי: אם ילד נרשם הוא צריך להיות חודשי.

יוליה מלינובסקי: כאימא לילד בצהרון אני יכולה לבטל את הצהרון עד חודש מסוים ללא תשלום, אחר כך אני מחויבת בתשלום בכל זאת כי המערכת עשתה את החישוב.

יוליה מלינובסקי: לכן אני חושבת שהדיווח לא צריך להיות על בסיס יומי כי זה לא נכון, פתאום ילד חולה וכו' ולכן זה צריך להיעשות חודשי.

יוליה מלינובסקי: דבר אחרון, נושא של הנחות פרסונליות.

יוליה מלינובסקי: אני גרה בחולון, בחולון יש שכונות חזקות, שכונות חלשות, הרמה הסוציו אקונומית היא במדרג 6 אבל זה לא נכון, זה לא משקף את המצב.

יוליה מלינובסקי: מה שאני ממליצה, להקים מנגנון – ובזה המשרד צריך להשתתף בהוצאות – שמשפחה יכולה לפנות לרווחה, כשאתה זקוק לכסף אתה תעשה את זה, שהמשפחה תוכל לפנות ואחר כך תשלימו את הסבסוד הזה לפי המשפחות.

יוליה מלינובסקי: זה יהיה מיעוט כי גם הרשויות יודעות את מוקד הבעיות.

יוליה מלינובסקי: אני ממליצה לחשוב על זה ולהכניס את זה בתקנות כי רשויות צריכות לתת הנחות ולדעת שהן יקבלו את ההחזר.

<ישראל נדיבי: ישראל נדיבי, אני מנכ"ל מרכז המועצות האזוריות, אני רוצה להבהיר שתי נקודות להבהיר שהן שונות מהותית בינינו לבין האחרים.

<ישראל נדיבי: נושא אחד הזכיר חבר הכנסת ילין, נושא ההסעות.

<ישראל נדיבי: משרד החינוך מכיר את זה, המשמעות של פיצול הסעות היא בין 5,000 ל-10,000 שקלים ליום למועצה בגין הסעות כפולות.

<ישראל נדיבי: מי שיודע – מכיר, מי שלא יודע אני מוכן אחרי זה להסביר כי חבל על הזמן.

<ישראל נדיבי: משרד החינוך חייב, כמו שרוצים לשלם משכורת למורים, לגננות, למזכירות, צריך גם לשלם את המשכורות לאותם אלה שמסיעים את ההסעות.

<ישראל נדיבי: כבר העלינו את הנושאים האלה כמה פעמים, אתה מכיר אותם, אני רוצה שתתייחסו לזה.

<ישראל נדיבי: נקודה אחרונה, יש כאן התייחסות למספר מקסימאלי של תלמידים בגן ילדים.

<ישראל נדיבי: אין התייחסות למספר קטן של תלמידים ביישובים קטנים בגני הילדים.

<מורן מור שריד: אני מבקשת להזכיר לכולנו, שאנחנו פה במטרה מאוד ראויה ואני מבקשת שלא יהיה את המלחמות האלה כן לשם שמיים או לא לשם שמיים, כולנו כאן לשם שמיים, כולנו פה לזמן ילדים.

יעקב מרגי: מישהו נלחם פה?

יעקב מרגי: לא ראינו מלחמות.

<מורן מור שריד: לא, אני פשוט חושבת שיש איזשהו ציד מכשפות כלפי עניין הצהרונים.

<מורן מור שריד: צריך לזכור, שמשך 40 שנה לפחות האנשים האלה החזיקו את המשק מבחינה כלכלית, כולנו חייבים להם הרבה מאוד הכרת תודה ואם הם יקרסו אני חושבת שכולנו נקרוס.

<מורן מור שריד: אני מדברת בתור אימא, אין לי שום אינטרס אחר חוץ מאשר לדאוג לרווחת ילדי.

<מורן מור שריד: כואב לי וחורה לי שהאנשים האלה מבוזים, מושפלים פה, ממש כואב לי.

יעקב מרגי: סליחה, זו תחושתך האישית בלבד, את לא תטיחי פה, אני אסביר לך, פה התקיים דיון, זה הליך של חקיקה.

יעקב מרגי: תאמיני לי, שעם כל לחץ הזמנים היינו קשובים לכל סעיף ואף אחד לא תקף.

יעקב מרגי: אני כן מרים את הקול כאשר אני רוצה להשתיק מישהו שלא מקשיב לי, כשאני אומר די והוא לא מקשיב אז אני מרים את הקול ואם צריך גם מכה בפטיש, אבל אף אחד לא ביזה פה אף אחד.

יעקב מרגי: סליחה, קחי את הדברים שלך בחזרה.

יעקב מרגי: חשבתי שאת רוצה לברך על הליך חקיקה מסור, מדוד, איכותי ואף אחד לא רוצה פה שמישהו יקרוס.

יעקב מרגי: אנחנו רוצים קודם כל שהילדים יקבלו את המיטב, שההורים לא יקרסו ואחר כך על הדרך, אלה שמעמידים לנו את הצמיחה ואת התל"ג והמשק עמד על הגב שלהם, שגם ייהנו מזה.

יעקב מרגי: תודה רבה לך.

<מורן מור שריד: תודה רבה.

<מורן מור שריד: דבר אחד חשוב, אני כאימא רוצה לדאוג לרווחת ילדי, אני לא מבינה למה החוק מונע את זה ממני.

יעקב מרגי: אף אחד לא מונע, את לא מכירה את החוק.

<מורן מור שריד: החוק מונע ממני.

יעקב מרגי: סליחה, תודה.

יעקב מרגי: רבותי, לא סיימנו, נמשיך את הליך החקיקה בדיון הבא.

יעקב מרגי: אני מבקש ממשרדי הממשלה, שלטון מקומי, להתקדם, להתכנס לגמר.

יעקב מרגי: אני אומר לכם, אנחנו נסיים את החקיקה, נעשה את זה בצורה אחראית, תתקדמו עם זה.

יעקב מרגי: אני מודה לכולם, תודה רבה, הישיבה נעולה.