ועדת החוקה, חוק ומשפט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 435, 2017-07-11 13:30

ניסן סלומינסקי: צהרים טובים, חברי חברי הכנסת לא נמצאים עדיין, אם יבואו אז גם להם צהרים טובים, אנשי הממלכה, רשות הפטנטים המצטרפים, כולכם ברוכים.

ניסן סלומינסקי: על סדר היום תקנות הפטנטים (הארכת תקופת הגנה – סדרי דין בבקשה לצו, בהתנגדות לצו ובבקשה לביטול) (תיקון), תשע"ו-2016.

ניסן סלומינסקי: אבקש שאנשים ידברו רק ברשות דיבור וכן שמי שידבר יגיד קודם את שמו כדי שייכנס לפרוטוקול.

<אילת פלדמן: צהרים טובים.

<אילת פלדמן: אנחנו עוסקים כאן בתיקון לתקנות הפטנטים (הארכת תקופת הגנה – סדרי דין בבקשה לצו, בהתנגדות לצו ובבקשה לביטול).

<אילת פלדמן: מדובר בתיקון של תקנות שבא בעקבות תיקוני חקיקה לחוק הפטנטים שנדונו כאן בוועדה, האחרון שבהם לפני כשנתיים-שלוש, תיקון מספר 11 לחוק הפטנטים, וגם תיקון מספר 7 לחוק הפטנטים.

<אילת פלדמן: עכשיו מתקינים את התקנות שבאות ליישם את שני התיקונים הללו.

ניסן סלומינסקי: למה אנחנו צריכים להזדרז לדון אם זה לוקח שנתיים או 3 שנים?

ניסן סלומינסקי: תמיד בעניין הפטנטים לוחצים עלינו ומבקשים דחוף, וכך גם עכשיו, כביכול העולם הולך להתפרק, ואחר-כך לוקח שנתיים או 3 שנים עד שמתקדמים.

<אילת פלדמן: בין תיקון 7 לתיקון 11 נערכו דיונים לגבי תיקון החוק ולכן בזמנו לא רצו לתקן את התקנות.

<אילת פלדמן: אחרי תיקון 11 הכנו נוסח של תקנות ופרסמנו אותו להערות הציבור.

<אילת פלדמן: לאחר מכן התקבלו די הרבה הערות מן הציבור.

<אילת פלדמן: הטמענו אותן והתקנות הועברו לוועדה לפני כשנה, בספטמבר.

<אילת פלדמן: העיכובים בהגעה לדיון היו גם בתוך משרד המשפטים ומאז אנחנו ממתינים לדיון.

ניסן סלומינסקי: זה נמצא אצלנו שנה?

ניסן סלומינסקי: אז אני נוזף גם בעצמי.

<אילת פלדמן: כמובן לא הייתי מעלה את זה.

ניסן סלומינסקי: זה בסדר, אבל אם כך נזפתי גם בעצמי.

<אילת פלדמן: אקצר את הרקע.

<אילת פלדמן: אנחנו מדברים על פרק שדן באפשרות להאריך את תקופת תוקף פטנט.

<אילת פלדמן: פטנט בדרך כלל אורכו 20 שנים, ובמקרים מיוחדים של תכשירים רפואיים או ציוד רפואי ניתן להאריך את תוקף הפטנט לתקופה של עד 5 שנים נוספות, והתקופה נקבעת לפי המאפיינים הספציפיים של אותו מקרה.

<אילת פלדמן: ראשית, אנחנו מבקשים לתקן את הפתיח של התקנות ולהוסיף הפניות להסמכה.

ניסן סלומינסקי: כדי שלכולנו יהיה אותו נוסח, נעבוד עם הנוסח המשולב.

ניסן סלומינסקי: לכולם יש את הנוסח המשולב?

ניסן סלומינסקי: אנחנו בעמוד 3.

<ניצן רוזנברג: בהסמכות הם מבקשים להוסיף את סעיף 194(9) וסעיף 194(12) לחוק הפטנטים בתור הסמכה נוספת, כאשר סעיף 194(9) אומר: "קביעת מועדים לתשלום אגרות ולעשיית פעולות הנדרשות לפי חוק זה" וסעיף 194(12) אומר: "דרכי מסירת הודעות לרשם על-ידי בעל פטנט בסיסי שניתן עליו צו הארכה".

<ניצן רוזנברג: זה כדי להתאים את ההסמכה הקיימת היום לתוכן התקנות שאתם מבקשים כרגע לתקן.

<אילת פלדמן: זה עניין יותר טכני.

<אילת פלדמן: בהגדרות, אנחנו מבקשים להתאים את ההגדרות לתיקונים 7 ו-11.

<אילת פלדמן: במקום ההגדרות "חומר", "פטנט בסיסי", ותכשיר רפואי" אנחנו מבקשים לכתוב: ""היתר שיווק", "חומר", "מדינה אירופית מוכרת", "מדינה מוכרת", "הפטנט הבסיסי", "פטנט ייחוס", "צו להארכת פטנט ייחוס", "רישוי", "תכשיר רפואי" – כהגדרתם בסעיף 64א לחוק;" שתי הגדרות נוספות שאנחנו מבקשים להוסיף הן:

<אילת פלדמן: "תצהיר" – כהגדרתו בתקנות הפטנטים נוהלי הרשות;"

ניסן סלומינסקי: למה הוכנסו כל השינויים האלה?

<אילת פלדמן: בגלל שהיו עדכונים בין הפרק כפי שהיה בזמנו לבין הפרק כפי שהוא היום.

<אילת פלדמן: זה התאמה טכנית לתיקונים שנעשו.

ניסן סלומינסקי: כלומר אין כאן שינוי דרמטי מבחינת ההשלכות?

<אילת פלדמן: לא.

<אילת פלדמן: את תקנה 2 אנחנו מחליפים.

<אילת פלדמן: בתקנה שמיד נקרא אנחנו מציעים לקבוע מועד להגשת בקשה לצו הארכה על ציוד רפואי.

<אילת פלדמן: המועד הזה לא קבוע היום בחוק או בתקנות.

<אילת פלדמן: אנחנו רוצים ליצור וודאות ולהגדיר את המועד.

<אילת פלדמן: המועד הזה ניתן להארכה לפי סעיף 164 לחוק הפטנטים.

<אילת פלדמן: אקרא את תקנה 2.

<אילת פלדמן: 2 – בקשה למתן צו הארכה "(א) בקשה להארכה תוגש לרשם במועד הקבוע בסעיף 64טו לחוק, ולעניין ציוד רפואי – לא יאוחר מ-90 ימים מיום רישוי הציוד הרפואי, ויצוין בה –

<אילת פלדמן: (2) מספר בקשת הפטנט הבסיסי או מספר הפטנט הבסיסי, לפי העניין;"

<אילת פלדמן: "(3) החומר, תהליך לייצור החומר, שימוש בחומר, תכשיר רפואי המכיל את החומר, תהליך לייצור תכשיר רפואי המכיל את החומר או ציוד רפואי, ומספר תביעה בפטנט הבסיסי או בבקשה לפטנט הבסיסי בה נצבע אחד מאלה.

<אילת פלדמן: "

<ניצן רוזנברג: זה לא הנוסח שיש בפנינו כרגע.

<אילת פלדמן: נכון.

<אילת פלדמן: זה הנוסח שאנחנו רוצים לשנות.

<אילת פלדמן: אדגיש דבר נוסף, ככל שהדיון היום לא יסתיים כמובן נגיש נוסח מעודכן עם התיקונים שאני מקריאה עכשיו.

ניסן סלומינסקי: האנשים שנמצאים כאן, את מי אתם מייצגים?

ניסן סלומינסקי: כל אחד מייצג גורם אחר?

ניסן סלומינסקי: אתם קבוצת הייחוס שלי, אתם מבינים יותר.

ניסן סלומינסקי: אם אתם שותקים סימן שזה בסדר ואני יכול להמשיך הלאה.

<ערן ברקת: אנחנו מכירים את כללי המשחק ונציג את עצמנו עוד מעט, מן הסתם.

ניסן סלומינסקי: כל זמן שאתם שקטים אז היא ממשיכה הלאה.

<ערן ברקת: כרגע אין לנו הערות.

ניסן סלומינסקי: את זה רציתי לשמוע, כי אתם קבוצת הייחוס, אתם מבינים יותר.

<אילת פלדמן: הפרטים הללו: "מספר התביעה בפטנט הבסיסי או בבקשה לפטנט הבסיסי" – אחרי שפטנט בסיסי ניתן יכול להיות שיש שינוי במספר ולכן יהיה צורך לעדכן את הפרטים הללו לאחר שיינתן פטנט בסיסי.

<אילת פלדמן: נטפל בזה בתקנה אחרת בהמשך.

<ניצן רוזנברג: לגבי הרישה של תקנה 2(א), רציתי להעיר הערה קטנה.

<ניצן רוזנברג: שימו לב שהם מציעים פה לקבוע בתקנות את המועד שבו קמה חובה להגיש את הבקשה לצו הארכה לעניין ציוד רפואי, וזאת כאשר לגבי בקשה דומה, שהיא הבקשה המקבילה, הבקשה האחות שלה לגבי תכשיר רפואי, המועד הזה קבוע בחוק.

<ניצן רוזנברג: צריך להבין שיש כאן הבדל בין השניים.

ניסן סלומינסקי: בגלל שהאחד בחוק והשני בתקנה?

<ניצן רוזנברג: אין הבדל ביישום.

<ניצן רוזנברג: פשוט צריך להבין שהיום דרך המלך הייתה לקבוע גם את הדבר הזה בחוק אבל מאחר וזה לא קבוע, וייקח זמן להביא תיקון חקיקה, והם מבקשים לתקן, וכרגע אין הערות מהציבור, אז אנחנו לא מתנגדים לדבר הזה.

<אילת פלדמן: "(ב) לבקשה יצורף תצהיר שבו יפרט המבקש את כל אלה:

<אילת פלדמן: (2) שמות הרשומים בפנקס הפטנטים כבעלי זכות בפטנט הבסיסי או בבקשת הפטנט הבסיסי, אם ישנם;

<אילת פלדמן: (4) מספר בקשת הפטנט הבסיסי או מספר הפטנט הבסיסי, לפי העניין;

<ניצן רוזנברג: למה מבקשים להוסיף את מצב הבקשות?

<ניצן רוזנברג: תסבירי בקצרה.

<אילת פלדמן: הכוונה היא לסטטוס.

<אילת פלדמן: צריך לכתוב בבקשה האם צו ההארכה לפטנט ייחוס ניתן או נדחה או שהבקשה תלויה ועומדת כפי שידוע למבקש במועד הגשת הבקשה.

<אילת פלדמן: כמובן שכאשר למבקש נודע על שינויים בסטטוס הוא צריך לעדכן את הרשות, אבל העדכון הזה לא צריך להיעשות בתצהיר.

<אילת פלדמן: אבהיר לגבי הפסקה השנייה – זה מופיע גם במסמך ההכנה של הוועדה – "שמות הרשומים בפנקס הפטנטים כבעלי זכות בפטנט הבסיסי" כולל כל מי שרשום בפנקס, כלומר בעלי רישיון ייחודי, אם יש, שעבודים, אם יש, וכולי.

<ניצן רוזנברג: אין הערות מן הציבור לעניין בעל הרישיון הייחודי?

<קריאה: לא.

<אילת פלדמן: נמשיך עד סוף תקנת משנה (ב).

<אילת פלדמן: אנחנו עדיין בתוך הפרטים שצריך לכלול בתצהיר.

<אילת פלדמן: את פסקה (6) אנחנו מבקשים לשנות ביחס לנוסח שהוגש לוועדה.

<אילת פלדמן: (7) שם התכשיר הרפואי או שם הציוד הרפואי, לפי העניין, כפי שהוא מופיע בהיתר השיווק במדינה מוכרת;

<אילת פלדמן: (9) כי לא ניתן צו הארכה קודם על הפטנט הבסיסי או לגבי החומר, לרבות התהליך לייצורו או השימוש בו, התכשיר הרפואי המכיל את החומר או התהליך לייצורו, או לגבי הציוד הרפואי;"

<ערן ברקת: אני ממשרד עו"ד גלעד ברקת, קבוצת "רינהולד כהן".

<ערן ברקת: קבוצת "רינהולד כהן" מטפלת בהרבה מאוד בקשות להארכת תוקף שמוגשות ומטופלות מול רשות הפטנטים, לכן יש לנו הרבה מאוד ניסיון בדבר.

<ערן ברקת: מטבע הדברים, בדרך כלל אנחנו מייצגים את מי שמבקשים את הארכות התוקף, זה חלק ניכר של מה שאנחנו עושים בתחום הזה.

<ערן ברקת: ההערה שלנו היא לעניין פסקה (6), להגדרה שמוצע להוסיף כאן.

<ערן ברקת: אין לנו שום הערות לכל הסעיפים של תקנת משנה (ב) וגם לא לפסקה (6), פרט אשר להגדרה "לעניין זה – מועד מתן היתר השיווק הוא המועד המופיע על גבי ההיתר".

<ערן ברקת: אסביר.

<ערן ברקת: אנחנו מבקשים למחוק את ההגדרה הזאת, והטעם לכך הוא שההגדרה הזאת בעצם מבקשת לשנות את הפרקטיקה הקיימת.

<ערן ברקת: וגם לגופו של דבר, השינוי לא מוצדק ולא ראוי.

<ערן ברקת: אסביר ליושב-ראש ולצוות הוועדה במה דברים אמורים.

<ערן ברקת: אחת ההוראות בחוק הפטנטים קובעת, יותר מהוראה אחת, שיש חשיבות לשאלה מתי התקבל באירופה או בארצות-הברית היתר שיווק.

<ערן ברקת: למשל לא יכול להיות שהתקופה בישראל תהיה יותר מאשר 14 שנים מיום שבו התקבל באירופה היתר השיווק.

<ערן ברקת: נשאלת השאלה מה זה "התקבל באירופה" או מה זה "ניתן באירופה".

<ערן ברקת: השאלה הזאת הובאה לפתחו של רשם הפטנטים.

<ערן ברקת: האפשרויות הן: 1) התאריך שבו חתם הפקיד על ההיתר, אבל לפני שהמבקש יודע וממילא לפני שהוא יכול להתחיל לשווק; 2) המועד שבו מסרו למבקש הרישוי הרפואי את תעודת הרישוי ואז הוא יכול להתחיל לשווק.

<ערן ברקת: כבר אומר עכשיו ששני המועדים מפורסמים ברשומות האירופאיות, כלומר אין פה עניין של חוסר ודאות, שני המועדים פומביים, אין בעיה.

<ערן ברקת: זה אחד החששות שהועלו בדברי ההסבר, שיש פה שאלה של חוסר ודאות.

<ערן ברקת: אני אומר: שני המועדים ודאיים לחלוטין, פומביים לחלוטין.

<ערן ברקת: כל הפרק הזה של הארכת תוקף בא לפצות את מבקשי הארכת התוקף על כך שבמשך פרק זמן מסוים לא ניתן להם להיכנס לשוק כי הם צריכים אישור.

<ערן ברקת: ממילא מתבקש שאם מבהירים את הנקודה הזאת אז ראוי לכתוב במפורש הגדרה לחלופה האחרת, שהחלופה צריכה להיות שהמועד שבו ניתן היתר השיווק הוא המועד שבו נמסר, שמפורסם ברשומות.

<ערן ברקת: כאן מוצע לעשות הפוך: בוחנים של רשם הפטנטים כשהעניין בא לפניהם החליטו ביותר מאשר מקרה אחד לקבל את הדעה שקיימת בפרשנות תכליתית, כלומר המועד שבו אפשר כבר להתחיל לשווק.

<ערן ברקת: הייתה החלטה אחת שבה ביקשו לשנות בדיעבד החלטה קודמת וזה לא התאפשר, אבל זה לא נוגע לענייננו.

<ערן ברקת: לכן אנחנו סבורים שאם בכלל מפרשים את המונח "מועד מתן", ראוי להבהיר שזה המועד שבו ההיתר ניתן למבקש, או לחילופין למחוק את ההגדרה.

ניסן סלומינסקי: אילת פלדמן, יש לכם התנגדות לזה?

<טל בנד: אני מבקש להתייחס לאותו דבר, רק להיפך.

<טל בנד: אני מייצג את ענף הפרמצבטיקה בהתאחדות התעשיינים, כלומר את תעשיית התרופות המקומית.

<טל בנד: גם לנו יש ניסיון בצווי הארכה, בדרך כלל מהצד השני, שמתנגד לצווי ההארכה.

<טל בנד: צווי ההארכה בעצם מאריכים את המונופול של הפטנט וחוסמים כניסת תרופות גנריות לשוק בישראל.

<טל בנד: זה באשר לזהות שלי ושל עו"ד יאיר זיו שיושב לידי.

<טל בנד: לגוף הדברים שעו"ד ברקת אמר, בעיקרו של דבר אני תומך בעמדה כפי שמופיעה כרגע בנוסח של הוועדה ושל משרד המשפטים.

<טל בנד: אני מסב את תשומת הלב לכך שאנחנו בדיון בתקנות ואילו נוסח החוק המסמיך עצמו מדבר על 14 שנים ממועד מתן היתר השיווק הראשון, לא מן המועד שבו היתר השיווק הראשון התקבל בכתובת הדואר או המשרדים של מבקש ההיתר.

<טל בנד: הנוסח האירופאי שונה במקצת, שם כתוב: First obtains authorization, כלומר השגת את ההיתר.

<טל בנד: בכל מקרה אנחנו צריכים ללכת לפי החקיקה הראשית שלנו.

<טל בנד: שם כתוב: "מתן ההיתר".

<טל בנד: אני חושב שזה המועד שבא לידי ביטוי בנוסח של הוועדה כרגע.

<טל בנד: תודה.

<אביגיל עמית: אני מ"פארמה ישראל".

<אביגיל עמית: אנחנו מייצגים את התרופות הטבעיות הבין-לאומיות שיש להן שלוחות בארץ.

<אביגיל עמית: אגיד בעניין מתן היתר, בפועל זה אומר שאנחנו מקבלים היתר ואנחנו לא יכולים לשווק.

<אביגיל עמית: יש פה עניין של כמה ימים, או שבוע, זה משתנה, שכאילו קיבלנו היתר אבל אין לנו יכולת לשווק.

<אביגיל עמית: זה טעות, לא נכון להגיד שיש לנו היתר כי זה כמו מכונית שלא יכולה לנסוע כי אין לה גלגלים.

<אביגיל עמית: אני לא יכולה להוציא אותו, וזה משמעותי עבורנו.

<אביגיל עמית: זה שיווק שחיכינו לו הרבה שנים וזה פשוט לעשות משהו לא נכון, להגיד שיש היתר, אבל אני לא יכולה לשווק.

<אורי פרוכטמן: אני רוצה להציג את הדברים שלי, אם אפשר.

<אורי פרוכטמן: אני עורך-דין בתחום ממשרד ליעד וטרשטיין.

<אורי פרוכטמן: בדומה לגלעד ברקת גם משרד וטרשטיין מייצג בעיקר מגישי בקשות לצווי הארכה, אבל אני נמצא כאן היום לא מטעם אף לקוח.

<אורי פרוכטמן: אני רוצה רק לומר דברים קצרים לגבי החוק.

<אורי פרוכטמן: החוק אכן קובע שהמועד לתקופת צו הארכה ייספר ממועד מתן היתר השיווק הראשון, לא ממועד מתן ההחלטה על היתר השיווק הראשון.

<אורי פרוכטמן: לכן כאשר הדין האירופאי קובע שחור על גבי לבן, גם על גבי היתר השיווק וגם בהחלטת בית-הדין האירופאי, כי מועד מתן היתר השיווק הוא המועד שבו נמסר למבקש על היתר השיווק, אני חושב שהחוק ברור והתקנות כלל לא יכולות לגרוע ממנו.

<אורי פרוכטמן: כדי שלא נתבלבל, המועד אינו המועד שבו התקבל האישור אצל המבקש אלא המועד שבו נמסר האישור והוא מפורסם בעיתון הרשמי האירופאי.

<אורי פרוכטמן: התקנות, עם כל הכבוד, אין להן סמכות לפגוע בלשון החוק.

<אורי פרוכטמן: תודה.

ניסן סלומינסקי: משרדי הממשלה, איפה אתם בעניין הזה?

ניסן סלומינסקי: נחשפתם למחלוקת הזאת?

<אילת פלדמן: נחשפנו למחלוקת הזאת.

ניסן סלומינסקי: מה ההחלטה שהחלטתם?

<אילת פלדמן: אנחנו מדברים כאן על הכרה במועד כפי שהוכר בדין הפנימי במדינות מוכרות מסוימות, בעיקר באירופה, אל מול הפשטות והוודאות בפעילות של הרשות.

<אילת פלדמן: צריך גם להבין שמדובר כאן על פער של ימים בודדים.

<אילת פלדמן: לפי מה שאנחנו ראינו, מדובר על יומיים, 4 ימים, זה סדר הגודל.

<אילת פלדמן: עיקר החשיבות מבחינת רשות הפטנטים ומשרד המשפטים זה נושא הוודאות.

<אילת פלדמן: לכן אם הוועדה סבורה שיש ממש בעקרונות שמוצגים פה אפשר לשקול את השינוי הזה, אבל כמובן יהיה צורך להסתמך על פרסום רשמי שמצורף לתצהיר.

<אילת פלדמן: כאן אנחנו מדברים בתוך עולם של תצהיר, אבל לא ניתן יהיה להסתפק בהצהרה בלבד: "זה המועד שבו קיבלתי את ההיתר" אלא יהיה צורך להסתמך על אותו פרסום רשמי במדינות אירופה, כפי שנאמר שיש כאן.

ניסן סלומינסקי: לא הצלחתי להבין.

ניסן סלומינסקי: יש כאן מחלוקת.

ניסן סלומינסקי: אחרי שבדקתם וראיתם, מה העמדה שלכם?

<אילת פלדמן: העמדה שלנו היא שיש ממש בטענות, שלפיהן מן הראוי להכיר במועד שבו נמסר ההיתר, אם הוא הוכר בידי אותה מדינה בה הוא נמסר.

<אילת פלדמן: כלומר אם במדינה מסוימת לא מכירים בתאריך – למשל בארצות-הברית אנחנו יודעים שאין את השאלה הזאת – אם אנחנו מדברים על מקום שבו יש הכרה במועד שבו נמסר היתר השיווק אז אפשר יהיה לקחת את המועד הזה, בכפוף לכך שמדובר בפרסום רשמי שמגדיר את התאריך הזה.

<אילת פלדמן: המועד שמופיע על גבי ההיתר, כפי שהצענו במקור, הוא מועד פשוט וברור.

<אילת פלדמן: יש היתר שיווק וכתוב עליו תאריך, ולכן זה המועד שאנחנו יכולים להסתמך עליו.

<אילת פלדמן: זאת גם ההנחה, שזה המועד שבו ניתן היתר השיווק.

<אילת פלדמן: אם אפשר להוכיח באמצעות פרסום רשמי באותה מדינה אירופית מוכרת שהמועד אחר אז אפשר יהיה להסתמך על זה.

<אילת פלדמן: אנחנו חושבים שאפשר יהיה לקבל את ההערה באותם מקרים שבהם יש פרסום רשמי שאפשר להסתמך עליו.

<ערן ברקת: עו"ד פלדמן אמרה: אם הדבר הזה מפורסם.

<ערן ברקת: הראינו למשרד המשפטים פרסומים ברשומות האירופאיות, ומדובר בסופו של דבר רק על אירופה.

<ערן ברקת: באירופה ב-99.9% מהמקרים זה אישור מרכזי, זה לא אישור במדינה כזו או אחרת.

<ערן ברקת: כאשר זה מגיע למדינה כזאת או אחרת זה מקרה אזוטרי בעליל.

<ערן ברקת: האישור האירופאי ניתן על-ידי הרשות המרכזית והדין האירופאי קובע שהמתן הוא הפרסום ברשומות.

<ערן ברקת: גם בחלופה הזאת זה עניין פשוט.

<ערן ברקת: אני רוצה להזכיר שוב שיהיה ברור על מה מדובר פה.

<ערן ברקת: החוק העיקרי קובע שהמועד הקובע הוא מועד מתן ההיתר.

<ערן ברקת: פשיטא, שהמועד שבו ניתן ההיתר הוא המועד שנקבע בדין של הגוף שנתן את ההיתר.

<ערן ברקת: כאשר הגוף הוא גוף אירופאי החוק האירופאי קובע, ועל זה אין מחלוקת לאף אחד, גם לא לעו"ד בנד.

<ערן ברקת: החוק האירופאי שמסדיר את הרישום המרכזי קובע שהמועד הקובע הוא המועד שמפורסם ברשומות כמועד מסירת ההודעה.

<ערן ברקת: בנוסח שהוגש מלכתחילה הציעו לכתוב מועד אחר, שהוא לא הדין האירופאי, ולכן זה חריגה מסמכות.

<ערן ברקת: מעבר לזה, זה חריגה מסמכות כי התכלית החקיקתית של החוק המסמיך את הוועדה היא המועד שנקבע בדין האירופאי.

<ערן ברקת: לכן אנחנו שמחים על הנכונות של משרד המשפטים לקבוע במפורש שכאשר זה מפורסם ברשומות של המדינה הרלוונטית התאריך יהיה תאריך המסירה.

<ערן ברקת: את הניסוח אנחנו כמובן משאירים למשרד המשפטים ולייעוץ המשפטי של הוועדה.

<אילת פלדמן: המשמעות היא שאתה רוצה להחיל את הפרשנות האירופאית בתוך החוק הישראלי.

<אילת פלדמן: הנוסח הנוכחי, וגם העמדה שלנו – אנחנו לא נקבל את הפרשנות במלואה מאחר ויש מדינות שבהן זה לא כך ואולי זה לא יהיה בעתיד, אנחנו לא יודעים מה יהיה בבריטניה אחרי ה"ברקזיט" ולכן אנחנו נדרשים להסתמך על אותו פרסום רשמי.

<טל בנד: אז אולי תציעו את הנוסח שאתם כן תומכים בו.

<אילת פלדמן: ניסינו לחשוב על זה עד היום.

<אילת פלדמן: אנחנו לא יכולים להציע נוסח ברגע זה.

ניסן סלומינסקי: מה ההפרש בזמנים?

<אילת פלדמן: יומיים, 4 ימים.

<אביגיל עמית: לפעמים יומיים, לפעמים יותר, אבל זה משמעותי עבורנו.

<ערן ברקת: עבור הציבור זה משמעותי.

<נילי חיון דיקמן: מדובר על היתר שכבר ניתן בעבר.

<אילת פלדמן: אנחנו קצת נכנסים לפרטים של החישוב אבל יש מקרים שבהם זה יכול להיות הארכה של עוד יומיים בארץ.

<אילת פלדמן: כאן יש לנו שיקולים של פשטות ושל וודאות בפעולה של הרשות.

<אילת פלדמן: אנחנו יכולים לקבל את ההערה ולראות אם אנחנו מצליחים למצוא מודל שיהיה פשוט וברור ליישום בידי הרשות.

<אילת פלדמן: אם נצליח למצוא כזה אז נוכל להציע אותו.

<אילת פלדמן: אבל אנחנו צריכים לראות גם מה בדיוק הפרסומים האירופאים שעו"ד ברקת מפנה אליהם ולגבי אילו מדינות.

<אילת פלדמן: האם הפרסום הזה אומר שבהכרח מועד מתן היתר השיווק הוא זה שרשות הפטנטים בכל מדינה מתייחסת אליו?

<אילת פלדמן: יש פה עוד דברים שאנחנו לא מבינים.

ניסן סלומינסקי: הנוסח הזה פורסם כבר לפני שנה כמעט.

ניסן סלומינסקי: אתם מכירים אותם.

ניסן סלומינסקי: אתם מנהלים איתם משא ומתן?

ניסן סלומינסקי: אתם מדברים ביניכם?

ניסן סלומינסקי: איך זה הולך?

<אילת פלדמן: כאשר נודע לנו שייקבע תאריך לדיון בוועדה התחלנו לבוא בדברים.

ניסן סלומינסקי: זה טעות, אל תעשו כך.

ניסן סלומינסקי: אני בדרך כלל אקבע תאריך לדיון רק אחרי שאדע שדיברתם והגעתם להסכמות, או לא, אבל לפחות שדיברתם.

ניסן סלומינסקי: כעת אנחנו רק מבזבזים את הזמן.

ניסן סלומינסקי: אתם המומחים.

ניסן סלומינסקי: אני שומע כאן את הדברים ואת אומרת: אנחנו צריכים לבדוק וכולי.

ניסן סלומינסקי: את כל זה אפשר היה לעשות לפני כן והיינו יכולים להתקדם.

ניסן סלומינסקי: בדרך כלל, בפרט בדברים כאלה, אני רוצה שהגופים – אלא אם כן אתם אומרים שלא מתייחסים אליכם, זה דבר אחר, אבל אם אתם כן מדברים וכן רוצים לשקול ולבדוק את כל זה הייתם צריכים לעשות לפני כן.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות שעל כל סעיף יהיה כאן אותו דבר.

ניסן סלומינסקי: את כל זה צריך לעשות לפני כן, לשמוע, ואתם צריכים לקבל החלטות.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות שיהיו לכם החלטות ויכול להיות שלא ויהיו חילוקי דעות, זה בסדר.

ניסן סלומינסקי: אתם המשרד המוביל, הם יכולים להציג עצות ואתם יכולים לשמוע ויכולים לא לשמוע, אבל צריך לעשות את זה.

ניסן סלומינסקי: אני מפחד שבהמשך ניתקל בעוד דברים כאלה.

ניסן סלומינסקי: אולי זה דוגמה חריגה אבל אולי עכשיו בכל סעיף יהיה לנו כך ואז חבל על הזמן שלנו.

<אילת פלדמן: לפי מה שאני מבינה, אחרי שנפגשנו עם מי שהגיש מסמכים והערות וביקש להיפגש אתנו אני חושבת שאין הרבה מקרים כאלה.

<אילת פלדמן: אולי נתקדם הלאה ונחזור לזה אחר-כך.

<טל בנד: ברשות אדוני, אני מבקש הערה נוספת, לא לגבי אותה נקודה אבל לגבי אותה תקנה, אם יורשה לי.

<טל בנד: בתקנת משנה (ב) אנחנו עוסקים בתצהיר שיוגש בתמיכה לבקשה לצו ההארכה.

<טל בנד: בתקנת משנה (ב) בפסקה (4) מדובר על כל שהמצהיר מטעם המבקש יציין את מספר בקשת הפטנט הבסיסי שאותו מבקשים להאריך.

<טל בנד: בבקשה עצמה, שהתצהיר תומך בה, מדובר על כך שלא מסתפקים בציון זיהוי הפטנט הבסיסי אלא צריך לומר ברחל בתך הקטנה מה היא התביעה, אותו חלק בפטנט, שלפי הנטען מגנה על המוצר הרפואי שמבקשים להאריך את ההגנה עליו.

<טל בנד: זה נמצא בבקשה, אבל כשמשרד המשפטים עושה את ההבהרה לתצהיר הוא משמיט את הצורך להצהיר על זהות התביעה.

<טל בנד: בעינינו זה חסר.

<טל בנד: דיברנו עם משרד המשפטים, שמענו הסבר, שהאמירה באיזו תביעה מדובר היא עניין שבמומחיות.

<טל בנד: אני לא נכנס כרגע לוויכוח אם זה עניין שבמומחיות או לא עניין שבמומחיות.

<טל בנד: גם אם נקבל את זה שהיא עניין שבמומחיות הרי המומחיות הזאת כבר קיימת אצל המבקשת, כי כאשר המבקשת הגישה את הבקשה היא אמרה על איזו תביעה היא מסתמכת.

<טל בנד: אין שום סיבה להשאיר דלת פתוחה ולומר: בסדר שאתם אומרים אבל כאשר אתם באים לחתום על זה אנחנו פוטרים אתכם מן הצורך להצהיר דווקא על הפרק הזה של זהות התביעה.

<טל בנד: אנחנו מבקשים בפסקה (4), בנוסף למספר הבקשה, לציין גם את מספר התביעה.

<טל בנד: תודה.

<אילת פלדמן: כפי שעו"ד בנד אמר, השתכנענו שמדובר אכן בעניין שבמומחיות.

<אילת פלדמן: מספר בקשת הפטנט שמצוין בתצהיר הוא המספר של הפטנט שאותו מבוקש להאריך.

ניסן סלומינסקי: אין שם פרטים מסוימים שמבקשים ואחרים שלא מבקשים?

ניסן סלומינסקי: מספיק לציין את השם כדי לדעת?

<אילת פלדמן: את מספר בקשת הפטנט מציינים כדי לדעת מה להאריך.

<אילת פלדמן: לעומת זה בבקשה אנחנו גם מבקשים להצביע על מספר התביעה בפטנט הבסיסי, משהו יותר נקודתי, שבו נטבע החומר, התהליך, התכשיר שלגביו יש רישום במשרד הבריאות.

<אילת פלדמן: לפי מה שביררנו זה באמת עניין שבמומחיות, שצריך לדעת לזהות את זה.

<אילת פלדמן: לא תמיד המצהיר מטעם המבקשת הוא בהכרח בעל המומחיות בעניין הזה.

<אילת פלדמן: לכן כללנו את זה מלכתחילה בבקשה.

<ניצן רוזנברג: מי בעל המומחיות?

<ניצן רוזנברג: מי יכול להצהיר על זה?

<אילת פלדמן: זה יכול להיות מישהו בתוך החברה שהוא המפתח של התכשיר או מישהו שעוסק ברישום.

<אילת פלדמן: לפעמים המצהיר הוא מהמחלקה המשפטית של מבקש הצו ואין לו את המומחיות הזאת.

<ניצן רוזנברג: לכן לא חשוב שהם יצהירו על זה?

<אילת פלדמן: לנו זה לא כל-כך משנה.

<אילת פלדמן: השתכנענו שזה עניין שבמומחיות ולכן כללנו את זה מלכתחילה בבקשה.

<אילת פלדמן: כפי שהוועדה תחליט.

<טל בנד: אם זה לא משנה אז למה זה מופיע בבקשה?

<טל בנד: זה כן משנה.

<טל בנד: בכל הכבוד, ציון בקשת הפטנט הבסיסי זה לא רק להגיד: "את זה אני רוצה להאריך".

<טל בנד: יש בחוק הגדרה מה זה פטנט בסיסי.

<טל בנד: כאשר מישהו מגיש בקשה ואומר "מגיעה לי הארכה על הפטנט הזה", הפטנט הזה הוא פטנט בסיסי כהגדרתו בחוק, אז מישהו צריך לעמוד מאחורי זה.

<טל בנד: לא אכפת לי אם זה מצהיר אחד מן החברה או מצהיר אחר.

<טל בנד: מי אמר שצריך להצהיר דווקא עורך-דין?

<טל בנד: מאיפה נולד הקושי?

<טל בנד: אם הוא נולד מהצד הזה של השולחן מרובה המשתתפים אולי הם יסבירו אותו, אבל אני פשוט לא מצליח להבין איך החברה יכולה במומחיות הפנימית שלה לומר ולכתוב ולחתום על הבקשה, וכאשר אומרים לה: "תגבי את זה בתצהיר" היא אומרת "על זה לא"?

<אילת פלדמן: זה עלה בהערות הציבור מלכתחילה.

<אילת פלדמן: כאשר פרסמנו את התקנות להערות הציבור כתבנו את מספר התביעה בתוך התצהיר.

<אילת פלדמן: בהערות הציבור שקיבלנו בזמנו נאמר שזה עניין שבמומחיות ואנחנו השתכנענו.

<אילת פלדמן: אם הנוכחים כאן חושבים שזה אכן עניין שבמומחיות או חושבים שלא משנה שזה ייכלל בתצהיר, נשמח לשמוע.

<ניצן רוזנברג: השאלה למה אם זה עניין שבמומחיות הוא לא צריך להיות בתצהיר.

<אילת פלדמן: כי תצהיר הוא על עובדות.

<אילת פלדמן: אם נדרש כאן ניתוח משפטי של הפטנט אל מול הרישום במשרד הבריאות אז אנחנו כבר לא מדברים על עובדות אלא מדברים על ניתוח משפטי יותר, מה אומר הפטנט.

<ערן ברקת: אם אפשר להסביר.

<ערן ברקת: ראשית, זה לא בא מאתנו, לא הערנו את ההערה הזאת, אבל אנחנו חושבים שהעמדה של משרד המשפטים מוצדקת.

<ערן ברקת: זה קשור אולי לנקודה או שתיים שנעלה בהמשך.

<ערן ברקת: מדברים פה על הסדר אדמיניסטרטיבי ומה שלא חייבים לא צריך להטיל לגביו חובה מיוחדת.

<ערן ברקת: תצהירים נותנים לגבי עובדות, גם לגבי מומחיות עובדתית.

<ערן ברקת: לגבי שאלות משפטיות לא צריך תצהירים.

<ערן ברקת: אם היו דורשים תצהיר על זה, שאני גם לא יודע מה המשמעות שלו ומה הערך שלו כי זה עניין משפטי ולא עניין עובדתי, אז היה צריך להביא מצהיר נוסף.

<ערן ברקת: כלומר היו מטילים חובה להביא מצהיר אחד על עניינים רגולטוריים, על תאריכים כאלה ואחרים, שזה עובדות, ומצהיר אחר שמבין בפטנטים ויגיד שזה כך או אחרת.

<ערן ברקת: חברי עו"ד בנד אומר, ובזה הוא צודק, שבבקשה צריך לכתוב מספר של תביעה.

<ערן ברקת: בסדר, אז הבקשה נמצאת שם והמבקש עומד מאחורי מה שהוא אומר.

<ערן ברקת: להטיל עוד חובה, של תצהיר נוסף, של עוד בעל מקצוע נוסף, זה הכבדה.

<ערן ברקת: מה שצריך להנחות את הוועדה בקביעה של התקנות הוא שההליך יהיה הגיוני, ברור ולא יטיל חובות מיותרות שעלולות רק לסרבל ולהכביד.

<ערן ברקת: זה הכול, תודה.

<אילת פלדמן: אנחנו נשארים עם הנוסח שהצענו.

כל אלה: (1) העתק תעודת הרישום בפנקס התכשירים או העתק תעודת רישוי הציוד הרפואי, לפי העניין;"

כל אלה: "(2) העתק צווים להארכת פטנט הייחוס במדינות המוכרות, ואם הצו אינו בעברית או באנגלית יוגש תרגום לעברית או לאנגלית של צווים להארכת פטנט ייחוס, מאושר בעברית או באנגלית על-פי דיני המדינה שבה ניתן או על-פי הדין בישראל.

כל אלה: "

<ניצן רוזנברג: יוגש, או שהרשם רשאי לדרוש כפי שזה כתוב היום?

<ניצן רוזנברג: היום כתוב: "הרשם רשאי לדרוש העתק צווים נוספים או תרגום לעברית ולאנגלית".

<אילת פלדמן: לפי מה שרשות הפטנטים מבקשת, לא "יהיה רשאי לדרוש" אלא "תרגומים יוגשו", מאחר שאם הצו אינו באנגלית אלא הוא בצרפתית, בספרדית או באחת מן השפות האחרות שבהן ניתנים צווים הרשם לא יכול להתייחס לצו הזה ולדעת מה כתוב בו.

<אילת פלדמן: במקום שהוא יקבל צו בצרפתית ואז יבקש מן המבקש להגיש את התרגום אנחנו אומרים מלכתחילה שיוגש תרגום לצווים האלה.

<ערן ברקת: מוצע כאן, אם הבנתי נכון, לשנות את הנוסח שפורסם על-ידי הוועדה.

<ערן ברקת: בנוסח הקיים המבקש נדרש להגיש את הצווים הרלוונטיים, קרי: הצו שניתן לתקופה הקצרה ביותר.

<ערן ברקת: מה שהתבקשתם לאשר היום הוא חובה לתת העתק של הצווים כולם, גם אלה שאינם הקצרים ביותר.

<ערן ברקת: זו דוגמה נוספת להכבדה מיותרת.

<ערן ברקת: נדמה לי שאין מחלוקת שלפי החוק הצו היחיד שיהיה רלוונטי הוא הצו שהוא לתקופה הקצרה ביותר.

<ערן ברקת: אמרה עו"ד פלדמן שיכול להיות שבעתיד יהיו צווים לתקופה קצרה יותר.

<ערן ברקת: זה בסדר, זה מוסדר בתקנה אחרת שעוסקת בדיווח על שינויים שקורים לאחר הגשת הבקשה, אבל ביום שמוגשת הבקשה – נניח שניתנו 4 צווים, אחד למועד מוקדם ושלושה למועדים מאוחרים.

<ערן ברקת: מדוע להטיל דרישה להציג בפני הרשות גם שלושה צווים מאוחרים יותר, שהם לא רלוונטיים ולא יהיה להם שום משקל, ועוד להוסיף חטא על פשע ולדרוש גם לתרגם אותם ולהעמיס הוצאות מיותרות?

<ערן ברקת: זה שוב דוגמה למשהו שלא נחוץ.

<ערן ברקת: כדאי לשאול את נציגי רשות הפטנטים מה הצורך בהגשת משהו שאינו נדרש.

<ערן ברקת: לכן אנחנו מציעים להשאיר את הנוסח כפי שהוא.

<ערן ברקת: לגבי התרגום, לפחות לנו נראה אכן הגיוני שאם מדובר רק בצו הקצר ביותר והוא אכן רלוונטי אז הוא יוגש מתורגם, זה בסדר, אבל למה להגיש צווים שאינם רלוונטיים ועוד לתרגם אותם?

ניסן סלומינסקי: רשות הפטנטים, מה אתם אומרים?

ניסן סלומינסקי: למה צריך להגיש את כל המסמכים אם הקצר הוא הקובע?

<אילת פלדמן: זו הערה שהגיעה מן הציבור ורשות הפטנטים רצתה לקבל אותה.

ניסן סלומינסקי: יש כאן צוות כל-כך גדול מרשות הפטנטים.

ניסן סלומינסקי: הייתם צריכים לעבור על זה קודם, בפרט אם את אומרת שיש הערות מהציבור, ולקבל החלטה ואז נוכל להתקדם.

<אילת פלדמן: זו הערה שבאה מהציבור.

<אילת פלדמן: ברשות הפטנטים אמרו שהם רוצים לקבל אותה.

<אילת פלדמן: אם אתם רוצים, אפשר להמשיך ובינתיים תמשיכו לדבר ביניכם.

ניסן סלומינסקי: אם כך נתקדם כל הזמן זה לא יהיה טוב.

<אופיר אלון: אגיב לעניין.

<אופיר אלון: אני ראש רשות הפטנטים.

<אופיר אלון: בסך הכול מדובר במספר לא גדול של מדינות.

<אופיר אלון: בעבר היה מדובר במספר גדול של מדינות אולם פה מדובר בסך הכול ב-6 מדינות.

<אופיר אלון: מכיוון שנתקבלה הערה מן הציבור, כפי שציינה אילת פלדמן, שביקשה לקבל גם את העתקי הצווים האחרים- - -

ניסן סלומינסקי: מה זה "הערה מן הציבור"?

ניסן סלומינסקי: תסביר לי.

ניסן סלומינסקי: הרי את מה שמגיע מן הציבור אתם שוקלים, חושבים ומקבלים החלטה.

ניסן סלומינסקי: אם יש בזה צורך אז אני מבין למה אתם רוצים, אז תסבירו.

ניסן סלומינסקי: שמענו כאן רק צד אחד שאומר שאין בזה צורך.

ניסן סלומינסקי: אם אין צורך אז למה לעשות את זה?

<אופיר אלון: אני מקבל את ההערה של עו"ד ברקת והשתכנעתי.

<אופיר אלון: לפיכך נוריד את זה.

<ניצן רוזנברג: את רוצה לקרוא את הנוסח הקיים?

<אופיר אלון: אדוני, אני רוצה להבהיר.

<אופיר אלון: לא לגבי התרגום.

<אופיר אלון: לגבי התרגום אנחנו עומדים על כך שאם יש צו שהוא רלוונטי כמובן יש צורך שיצורף עם תרגום.

<אילת פלדמן: "(2) העתק צו להארכת פטנט ייחוס לגבי תקופת ההארכה הקצרה ביותר במספר הימים מבין תקופות ההארכה שניתנו לפטנט ייחוס במדינות המוכרות, וכן העתק צו להארכת פטנט ייחוס הפוקע ראשון באחת מהמדינות המוכרות כאמור בסעיף 64י(3) לחוק; יוגש תרגום לעברית או לאנגלית של צווים להארכת פטנט ייחוס," – כמובן רק אם הם לא באנגלית מלכתחילה – "מאושר בעברית או באנגלית על פי דיני המדינה שבה ניתן או על פי הדין בישראל;"

<ניצן רוזנברג: הבנו שלגבי התרגומים יוגש התרגום בלי בקשה של הרשם, אבל שימי לב שהרשם רשאי לדרוש העתק צווים נוספים.

<ניצן רוזנברג: את זה אתם כן רוצים להשאיר?

<אילת פלדמן: כן.

<ניצן רוזנברג: אז "הרשם רשאי לדרוש העתק צווים נוספים", ובכל מקרה יוגש תרגום של אותם צווים שאינם באנגלית או בעברית.

<ניצן רוזנברג: אם את יכולה להסביר את נושא הנספחים, שזה נוסח שהגשתם למשרד המשפטים וירד.

<אילת פלדמן: מלכתחילה משרד המשפטים הציע שהצווים האלה יוגשו בצירוף העתק של הנספחים לצווים.

<אילת פלדמן: בעקבות הערה מן הציבור שקלנו את זה שוב ואנחנו סבורים שאין צורך בנספחים האלה.

ניסן סלומינסקי: בסוף תגידו לי רק מי זה הציבור.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות שזה אדם אחד ששולח לכם את ההערות והוא בעל עניין, וזה בסדר, וזה הכול.

ניסן סלומינסקי: מה זה "הערות של הציבור"?

<אילת פלדמן: הערות הציבור זה בדרך כלל אכן הערות של בעלי עניין.

<אילת פלדמן: זה יכול להיות או גופים או משרדי עורכי-דין.

<אילת פלדמן: אנחנו רואים כאן דוגמה.

ניסן סלומינסקי: אתם לא נוהגים להיפגש עם גופים רלוונטיים לנושא, משני הצדדים, ולדבר איתם, לשמוע את ההערות שלהם ולגבש עמדה?

<אילת פלדמן: בהתאם לצורך, כן.

ניסן סלומינסקי: פה לא עשיתם את זה.

<אילת פלדמן: נפגשנו איתם בשבוע שעבר בעקבות הערות שהם שלחו אלינו בכתב.

<אילת פלדמן: יש כאן תיקונים, שנגיע אליהם, שלא הוטמעו בנוסח שפורסם בידי הייעוץ המשפטי של הוועדה אבל נציג כאן תיקונים, או לפחות עקרונות של התיקונים האלה.

ניסן סלומינסקי: נתקדם ככל שניתן, ומה שלא נספיק – תעשו איתם התייעצות, תעשו כפי שאתם מבינים אבל תבואו לפה עם החלטה כדי שלא נערוך כאן את הדיון.

<אילת פלדמן: "(3) העתק של היתר השיווק הראשון במדינות המוכרות;

<אילת פלדמן: (5) אם הבקשה מוגשת באמצעות מורשה – ייפוי כוח.

<אילת פלדמן: " אמשיך לתקנת משנה (ד).

<אילת פלדמן: אסביר את המצב לפני שניכנס לתקנת המשנה עצמה.

<אילת פלדמן: המצב הוא שלעתים בקשה להארכת פטנט מוגשת לפני שניתן הפטנט הבסיסי.

<אילת פלדמן: במקרה הזה מבקש צו ההארכה עוד לא יודע אם יהיה לו פטנט בסיסי או לא.

<אילת פלדמן: לכן המטרה הייתה להקל על המבקשים ולפטור אותם מלהגיש חלק מן המסמכים לפני שהם קיבלו פטנט בסיסי.

<אילת פלדמן: התברר לנו שהדרישה כפי שהוגשה בתקנה מקשה עליהם בגלל המועד שנקבע בתקנה ולכן אנחנו מציעים נוסח שאומר שאם הוגשה בקשה להארכה וטרם ניתן הפטנט הבסיסי יעדכן המבקש את הפרטים האמורים בפסקה (3) לתקנת משנה (א), שזה מספר התביעה בפטנט הבסיסי, ויצרף לבקשה את המסמכים האמורים בפסקאות (2) ו-(3) לתקנת משנה (ג) אם לא הוגשו קודם לכן, בתוך 3 חודשים מיום פרסום בקשת הפטנט לפי סעיף 26 לחוק.

<אילת פלדמן: המטרה היא שמסמכים שיש למבקש בעת הגשת הבקשה יוגשו כשהוא מגיש את הבקשה הזאת, ואם אין לו את המסמכים האלה אנחנו רוצים לקבוע את המועד שבו הוא צריך לשלוח אותם כדי שלא ייווצר המצב שהרשם מתחיל לבחון את הבקשה לצו ההארכה ומתברר שחסרים לו מסמכים והוא צריך לדרוש במיוחד מן המבקש להגיש אותם.

<ניצן רוזנברג: תחזרי רק על העיקרון.

<אילת פלדמן: העיקרון הוא שאת המסמכים שיש למבקש בעת הגשת הבקשה לצו הארכה עליו לצרף מלכתחילה, אבל אם אין אותם אנחנו קובעים את המועד שבו הוא צריך להשלים אותם.

<ניצן רוזנברג: ומה הוא המועד?

<אילת פלדמן: המועד הוא 7 ימים לאחר שניתן הפטנט.

<ערן ברקת: אין מחלוקת שכל עוד לא ניתן הפטנט אין צורך לדרוש מן המבקש להגיש את הרשימה של המסמכים האלה מ-6 המדינות, גם את היתרי השיווק ופטנטי ייחוס וכן הלאה.

<ערן ברקת: זאת אומרת, הסיטואציה שאנחנו מדברים בה היא שבחלק מן המקרים הבקשה להארכת תוקף מוגשת עוד לפני שניתן הפטנט בישראל, כך החוק מחייב, כך עלינו לעשות.

<ערן ברקת: קורה מידי פעם שצריך להגיש בישראל את הבקשה להאריך את תוקף הפטנט עוד בכלל לפני שניתן הפטנט בישראל.

<ערן ברקת: למה?

<ערן ברקת: כי את הבקשה להארכת תוקף צריך להגיש בתוך פרק זמן שנקבע מיום אישור הרישום במשרד הבריאות.

<ערן ברקת: מכיוון שעדיין אין פטנט אז הרשם כמובן לא יבחן את הבקשה להארכת תוקף כי הוא עדיין לא החליט אם לתת פטנט או לא לתת.

<ערן ברקת: לכן גם אין טעם לדרוש – וזה מוסכם, זו גם העמדה של משרד המשפטים, שכל עוד לא ניתן פטנט לא צריך לדרוש את כל המסמכים שנדרשים לשם בחינה.

<ערן ברקת: צריך להגיש אותם מיום שיינתן פטנט.

<ערן ברקת: לוח הזמנים שנקבע פה הוא 7 ימים.

<ערן ברקת: זה לוח זמנים שפשוט אי אפשר לעמוד בו.

<ערן ברקת: צריך להבין את הסיטואציה.

<ערן ברקת: זו חברה, בדרך כלל חברה רב-לאומית, שיש לה נציגות בגרמניה ובספרד ובאנגליה ובישראל, וצריך לאסוף את כל המידע.

<ערן ברקת: אם חס וחלילה תהיה טעות אז יבוא חברי עו"ד בנד ויגיד שמישהו הסתיר מידע.

<ערן ברקת: ב-7 ימים זה בלתי אפשרי.

<ערן ברקת: אמרו לנו במגעים המוקדמים שממילא זה מתפרסם לקראת מתן פטנט, 3 חודשים קודם, אבל אנחנו לא יודעים אם יהיה פטנט או לא.

ניסן סלומינסקי: כמה ימים אתם צריכים?

<ערן ברקת: אני חושב שחודשיים זה מספיק.

ניסן סלומינסקי: מ-7 ימים לחודשיים – משהו פה לא מסתדר.

ניסן סלומינסקי: מה אתם חושבים?

<אביגיל עמית: אני מבקשת להוסיף משהו לגבי החברות הגלובליות.

<אביגיל עמית: על כל דבר קטן, אם זה מחירים, מה שלא יהיה, אנחנו צריכים לקבל אישורים.

<אביגיל עמית: זה לא עניין של 7 ימים.

<אביגיל עמית: זה אף פעם לא 7 ימים.

<אביגיל עמית: זה תמיד יותר מזה.

<אביגיל עמית: כל שלוחה צריכה ללכת למרכז, וגם שם יש בירוקרטיה.

<אביגיל עמית: 7 ימים זה לא ריאלי בכלל.

<אביגיל עמית: גם כשאנחנו רוצים, גם כשיש לנו מוטיבציה לעשות דברים אנחנו לא יכולים ב-7 ימים.

<ניצן רוזנברג: אבל המסמכים שהם מבקשים מכם להגיש קשורים לשאלה מתי ניתן הפטנט הבסיסי?

<ניצן רוזנברג: הם אומרים: 7 ימים מיום שניתן הפטנט הבסיסי.

<ניצן רוזנברג: זה מסמכים שנודע לכם עליהם או יש לכם אותם רק מיום מתן הפטנט הבסיסי, שאז יש לכם באמת רק 7 ימים לארגן את זה ולהעביר את זה?

<ניצן רוזנברג: או שזה מסמכים שכן יש לכם לפני כן?

<ערן ברקת: אם יטרחו ויעשו מאמץ, שעלול להתברר כמיותר מכיוון שעדיין אין פטנט בישראל, אז אפשר להשיג את זה, לא נכון שבלתי אפשרי להשיג אותם.

<ערן ברקת: המסמכים לא נולדו בעקבות הפטנט הבסיסי, אבל אחד נמצא בגרמניה ואחד נמצא בספרד ואחד נמצא אצל ההוא והשני אצל פלוני וראובן ושמעון.

<ערן ברקת: השאלה היא למה להטיל חובה, מה הצורך להטיל חובה להגיש מסמכים- - -

ניסן סלומינסקי: אתם עומדים על כך שזה יהיה 7 ימים?

ניסן סלומינסקי: תסבירו איפה הנקודה.

<אופיר אלון: כל הפרק הזה בחוק נקבעו בו לוחות זמנים קצרים למדי, וזאת על מנת לבחון את הבקשות האלה כמה שיותר מהר.

<אופיר אלון: בסיטואציה כזאת שבה ניתן פטנט אנחנו משתדלים לבחון את הבקשה סמוך ככל הניתן למועד מתן הפטנט.

<אופיר אלון: הפטנט, כפי שציין עו"ד ברקת, לא ניתן בהפתעה.

<אופיר אלון: יש 3 חודשים תקופת התנגדות, שמפרסמים שהולך להינתן פטנט, וככל שלא מוגשת התנגדות הפטנט ניתן.

<אופיר אלון: לכן באותם 3 חודשים סברנו שאפשר להשיג את המסמכים, ככל שהם נדרשים.

<אופיר אלון: המצב היחיד שאליו מפנה עו"ד ברקת שייצא שהמסמכים נאספו לחינם הוא במקרה שבו תוגש התנגדות.

<אילת פלדמן: והיא תתקבל.

<אופיר אלון: במקרה כזה אכן ייווצר מצב שמישהו טרח ואסף את המסמכים לשווא.

<אופיר אלון: למען האמת, סביר להניח שיצטרכו את המסמכים האלה וייעשה בהם שימוש גם לאחר ההתנגדות.

<אופיר אלון: לכן סברנו שלא מדובר פה בנטל שלא ניתן לשאת בו, בהתחשב ברוח החוק.

ניסן סלומינסקי: אתם מבקשים להניח את המסמכים בתוך 7 ימים והם מבקשים חודשיים.

ניסן סלומינסקי: ואם זה יהיה חודש?

<אילת פלדמן: מיד אחרי שניתן הפטנט הבסיסי רשות הפטנטים מתחילה לבחון את הבקשה לצו הארכה, והיא צריכה להשלים את הבחינה בתוך 60 ימים.

<אילת פלדמן: אם נותנים חודש להגשת המסמכים בעצם נותרים לרשות 30 ימים לערוך את הבחינה, כך לפי הפרשנות הנוהגת כרגע ברשות לגבי מועד תחילת בחינת הבקשה לאחר שניתן הפטנט הבסיסי.

<אילת פלדמן: אם אומרים ש-7 ימים זה מועד קצר מדי אז נוכל להגדיר אותו אחרת ולומר שהם צריכים להגיש את המסמכים בתוך 3 חודשים מיום שבו קוּבָל הפטנט הבסיסי, מיום פרסום הפטנט הבסיסי להתנגדויות.

<אילת פלדמן: מבחינתנו זה אותו מועד אבל זה נותן לכם את הטווח של 3 חודשים.

<ערן ברקת: המועד של 3 חודשים מיום הקיבול הוא 7 ימים מוקדם מן המועד המוצע כרגע, שיהיה ברור.

<ערן ברקת: לוחות הזמנים הם קיבול, ולאחר 3 חודשים יודעים אם יינתן פטנט או לא יינתן פטנט, ואז מיום שיודעים שניתן פטנט צריך לקבוע לוח זמנים להגשת המסמכים.

<ערן ברקת: לכן להגיד שבאים לקראת המבקש כשמציעים 3 חודשים ממועד הקיבול זה בעצם ללכת הפוך.

<ערן ברקת: נקודה נוספת, התיאור ששמעתם בנקודה הזאת ממשרד המשפטים לגבי החובה ולוחות הזמנים הקצרים, אני לא מוצא אותו בחוק.

<ערן ברקת: זאת אומרת, ההסדר שדיבר עליו ראש הרשות, של 60 ימים, חל על המצב הרגיל, שבו הבקשה להארכת תוקף מוגשת כאשר הפטנט כבר ניתן.

<ערן ברקת: כאשר הבקשה להארכת תוקף מוגשת והפטנט עדיין לא ניתן החוק לא מסדיר.

<ערן ברקת: אין ספק שצריך לעשות את זה במהירות ראויה, זה גם אינטרס של המבקש, אבל צריכים להיות ריאליים בדרישות.

ניסן סלומינסקי: יפריע לכם אם נקבע חודש?

ניסן סלומינסקי: חודש זה מספיק?

ניסן סלומינסקי: בואו נסיים את זה.

<ערן ברקת: אולי אזכיר גם שהמועדים לא ניתנים להארכה, אי אפשר תוך כדי ההליך להאריך אותם.

<ערן ברקת: לכן צריך לקבוע מועדים שאפשר לעמוד בהם ולא מועדים שנידונו לכישלון.

<אילת פלדמן: בכל מקרה אותם 7 ימים או חודש ימים באים על חשבון הזמן שהרשות צריכה לבחון.

<ערן ברקת: לא נכון.

<אילת פלדמן: כך הרשות פועלת.

<ערן ברקת: אולי כך היא פועלת אבל זה לא מחויב לפי חוק.

<אופיר אלון: יש פה שאלה פרשנית שמתחבטים בה רבות, מה בדיוק מכתיב החוק.

<אופיר אלון: הפרקטיקה הנהוגה הייתה לנסות לבחון את זה מהר ככל הניתן והשתדלנו להשלים את הבחינה בתוך 60 ימים.

ניסן סלומינסקי: בהנחה שהפרקטיקה שלהם קיימת וצריך תוך 60 ימים, ככל שייתנו יותר זמן זה יתקצר, זה ייכנס לתוך 60 הימים.

ניסן סלומינסקי: אתה מעדיף שבוע או חודש?

ניסן סלומינסקי: תצא מתוך הנחה שהדרך שבה הם עובדים היא הדרך.

<אילת פלדמן: אפשר לקבוע 14 ימים.

<ערן ברקת: בתשובה לשאלת היושב-ראש, בכל מקרה פחות מחודש זה פשוט בלתי אפשרי כאשר אי אפשר להאריך את המועדים הללו.

<ערן ברקת: חודש זה המינימום שבמינימום.

<ערן ברקת: לכן אמרתי חודשיים.

<ערן ברקת: אני אומר שוב, הפרקטיקה הזאת לא מעוגנת בחוק ולכן אני לא מקבל את ההנחה, אבל אם אני נאלץ לקבל את ההנחה אז אני חושב שפחות מחודש – פשוט אי אפשר לעמוד בזה.

<נילי חיון דיקמן: אני רוצה להבהיר כעמדת משרד הבריאות, אנחנו חרדים ממצב שבו במקום להכביד על מבקש הפטנט רוצה מבקש הפטנט בעצם להכביד על הציבור, במובן זה שבחינת הבקשה תהיה קצרה יותר, או לפי הפרשנות שלו, שאנחנו לא מקבלים, שתקופת בחינת הבקשה תהיה ארוכה יותר.

<נילי חיון דיקמן: בסופו של דבר אין כאן פגיעה בזכויות.

<נילי חיון דיקמן: יש כאן הכבדה, שהוא חושש ממנה מבחינת נטל העבודה שמוטל עליו.

<נילי חיון דיקמן: אני חושבת שבשיקולים האלה האיזון הראוי הוא להטיל את זה עליו ולא על הציבור.

ניסן סלומינסקי: אז נחליט על חודש וזה יהיה בתוך התקופה, ונתקדם הלאה.

<אופיר אלון: ציינו שמועד מתן הפטנט לא בא בהפתעה, על אף שנראה כאילו הוא הפתעה, כי יש לפניו תקופה ארוכה מאוד שבה ניתן לאסוף את המסמכים.

<אופיר אלון: חודש עבורנו זה זמן רב.

ניסן סלומינסקי: זה יהיה במסגרת הזמן הזה.

ניסן סלומינסקי: כמה זמן אתה צריך אחר-כך?

<אופיר אלון: יושבת לידי מי שבפועל עושה את הבחינה הזאת.

<אופיר אלון: היא סבורה שחודש הוא זמן קצר במקצת עבורנו ולכן אנחנו לא נעתרים.

<אופיר אלון: אני מתנצל, אדוני, אבל מכיוון שיש פה סד זמנים שאנחנו עובדים בתוכו, אני מודה שנראה מוזר לנהל משא ומתן על שבועות אבל אמרנו את עמדתנו.

ניסן סלומינסקי: יש גם איזו הצדקה למה שהוא אומר, שהם צריכים לאסוף מסמכים.

<טל בנד: בכל הכבוד, הם יכולים לאסוף את המסמכים האלה מראש.

<טל בנד: הם יודעים 3 חודשים מראש שהם עומדים לקבל פטנט, אז הם יתכבדו ויאספו את המסמכים.

<טל בנד: בכל הכבוד, אנחנו קצת מוציאים את הדברים מפרופורציה.

<טל בנד: באה חברת התרופות הזרה ומבקשת מן המדינה פטנט למונופולין מעבר ל-20 שנה, לעוד קצת.

<טל בנד: לזה יש מחיר ציבורי.

<טל בנד: זה בסדר גמור, אבל כשאומרים להם לעשות א' ב' ג' ד', מכביד עליהם לתת שני מצהירים כדי לתמוך בבקשה שלהם ואז צריך להתחשב בזה, ומכביד עליהם לאסוף את המסמכים.

<טל בנד: אם זה כל-כך קשה – שלא יבקשו להאריך.

<טל בנד: שמענו, אדוני, שמספיק עוד יומיים של מכירות, זה חשוב להם וקריטי.

<טל בנד: אם זה חשוב וקריטי אז שיעשו את מה שמבקשים מהם.

<ערן ברקת: האמירה הזאת, שחברת תרופות כזו או אחרת מבקשת טובה שיתנו לה להאריך את המונופולין, היא לא במקומה.

<ערן ברקת: צריך לזכור את הקונטקסט.

<ערן ברקת: הקונטקסט הוא שהמדינה אמרה לחברות התרופות: לכו ותשקיע בגילוי של מולקולות, בניסויים קליניים ומכיוון שאתם מתעכבים ניתן לכם פיצוי.

<ערן ברקת: זה הוסדר כבר בחוק הראשי.

<ערן ברקת: עכשיו השאלה היא על הביצוע.

<ערן ברקת: הייתי שמח לשמוע גם מעו"ד בנד וגם מנציגי הממשלה איפה בחוק כתוב שהבחינה צריכה להסתיים בתוך 60 ימים.

<אופיר אלון: אדוני, אני מציע שנסכים על 14 ימים.

ניסן סלומינסקי: בסדר, נקבע 14 ימים, אבל לא כך היינו צריכים לקיים את הדיון על התקנות הללו, אני אומר לכם שוב.

<אביגיל עמית: מה קורה אם אנחנו לא עומדים ב-14 הימים האלה?

<ערן ברקת: אמרה עו"ד נילי חיון דיקמן שזה רק עניין מינהלי ולא קיפוח זכויות.

<ערן ברקת: יש פה עניין של קיפוח זכויות מהותיות כי אם לא יעמדו במועד יבוא עו"ד בנד ויגיד שאי אפשר להאריך את המועד והבקשה תידחה.

ניסן סלומינסקי: מה כוללים המסמכים?

<ערן ברקת: זה תרגום ולהגיש מסמכים מגרמניה ומצרפת ולחפש אותם.

<אילת פלדמן: אלה מסמכים שקיימים.

ניסן סלומינסקי: מה הבעיה לבקש אותם עוד לפני שמקבלים את הפטנט?

ניסן סלומינסקי: מה הבעיה לאסוף את המסמכים לפני כן, עוד לפני שנכנסים למסגרת הזאת?

ניסן סלומינסקי: שיהיה לכם אותם.

ניסן סלומינסקי: אם אתם אומרים שהם מסמכים שקיימים ואפשר לשלוח אותם – טוב, נעמוד על 14 ימים.

<אילת פלדמן: "(ד) על אף האמור בתקנה משנה (ג), הוגשה בקשה להארכה בטרם ניתן הפטנט הבסיסי, יצורפו לבקשה המסמכים האמורים בפסקאות (2) ו-(3) לתקנת משנה (ג) עד ארבעה עשר ימים לאחר יום מתן הפטנט הבסיסי לפי סעיף 35 לחוק; הרשם רשאי לדרוש מן המבקש להגיש בקשה או תצהיר מעודכנים הכוללים את הפרטים האמורים בתקנות משנה (א) ו-(ב).

<אילת פלדמן: (ו) נמצא חסר או פגם בבקשה למתן צו הארכה, שלא הודיע עליו קודם לכן הרשם למבקש לפי סעיף 64טו(א1) לחוק, תימנה התקופה האמורה באותו סעיף לעניין הודעה שתינתן לפיו על החסר או הפגם שנמצא כאמור – מיום מתן אותה הודעה.

<אילת פלדמן: " אמירה כללית על האמירה הזאת.

<אילת פלדמן: זו תקנה שקובעת סדרי דין בבקשות למתן צו הארכה.

<אילת פלדמן: ראינו בתקנות המשנה הקודמות (א)-(ד) מה צריך להגיש במסגרת הבקשה, ואילו תקנות משנה (ה) ו-(ו) מדברות על הטיפול של רשות הפטנטים באותה בקשה, על אישור הגשה ועל טיפול בבקשה במהלך הבחינה שלה.

<טל בנד: יש לנו הערה מהותית מאוד לעניין הזה.

<טל בנד: אני רואה גם שיש התייחסות של הייעוץ המשפטי של הוועדה לדיון הזה.

<טל בנד: לדעתנו הנוסח של תקנת משנה (ו) סוטה מהותית מהחוק המסמיך ולמעשה מרוקן מתוכן את אחד האיזונים המשמעותיים שהיו בחקיקה הראשית, כאשר בתיקון מספר 11 המחוקק נתן לחברות התרופות הזרות, לא משום שהוא בחר לעשות את זה, זה היה חלק מן המחיר של צירוף ישראל ל-OECD, ואז כשבא משרד המשפטים להציע את תיקון מספר 11 לחוק, שנקרא אז תיקון 13, הוא ניסה לאזן אותו קצת ולכן מדובר על לוחות זמנים קצרים.

<טל בנד: אחד האיזונים שמשרד המשפטים הביא הוא לוח זמנים קצר ונוקשה שיבטיח שמהר ככל הניתן הציבור, זאת אומרת במידה רבה המתחרים הגנריים של חברות התרופות, יידעו מתי עומד לפוג הפטנט אחרי ההארכות שלו על מנת שיידעו אם כדאי לפתח תכשיר גנרי, האם להיערך לזה, מתי להיערך לזה וכיוצא בזה.

<טל בנד: כאן אני מפנה למשל לסעיף 64טו לחוק העיקרי ולתיקונים שהוספו אליו בסעיף 64טו(א)(1), (ב) וכיוצא בזה.

<טל בנד: אדוני יוכל לראות שם את הפרוצדורה שנקבעה, מה קורה כשבודקים את הבקשה ומוצאים בה חסר או ליקוי.

<טל בנד: כתוב שם: "נמצא חסר או פגם בבקשה יודיע על כך הרשם למבקש, המבקש ישלים את החסר או יתקן את הפגם בתוך חודשיים, ואם לא עשה כן ידחה הרשם את הבקשה", ואז סעיף קטן (ב) אומר – ומכאן ה-60 ימים, שאמרו שאין לזה בסיס – "הרשם ישלים את בחינת הבקשה למתן צו הארכה בתוך 60 ימים מהמועד לתחילת הבחינה, כאמור בסעיף 64ה(א), או מהמועד שבו השלים המבקש את החסר או תיקן את הפגם".

<טל בנד: אחר-כך אדוני יראה, יש עוד משהו שגם הוא חריג.

<טל בנד: סעיף קטן (ג) קובע: "הרשם ייתן את החלטתו בהתנגדות בתוך שנה מיום הגשת...".

<טל בנד: כלומר, קבעו ממש מסגרות זמנים לרשם על מנת להבטיח שהכול ייגמר מהר ככל הניתן.

<טל בנד: הפרוצדורה שצפו בחוק היא שלוקח הבוחן את הבקשה, בודק, מוצא ליקויים, מעיר על הליקויים, מקבל תשובה.

<טל בנד: אם השיבו על הליקויים – טוב; אם לא השיבו על הליקויים או לא הניחו את דעתו – הוא דוחה את הבקשה.

<טל בנד: עכשיו מגיעה הצעה בפני הוועדה שמרוקנת לחלוטין את ההסדר הזה מתוכן משום שתקנת משנה (ו) היא open ended, אין לה שום מגבלות על כמה פעמים אפשר לתת הערות וכמה זמן יימשכו סבבי הבחינה הללו, אפשר לחזור על זה שוב ושוב ושוב עד קץ הימים, ואז כשייגמר קץ הימים יש 60 ימים לרשם לקבל החלטה בעניין.

<טל בנד: זו בוודאות לא הייתה הכוונה של המחוקק.

<טל בנד: אני יכול להעיד על זה כי הייתי בחדר הזה, אבל זה גם עולה מהוראות החוק.

<טל בנד: לא זו בלבד, אדוני, אלא כאשר מסתכלים איך נוהגת הרשות היום, יש נהלי עבודה מסודרים, ויש לשבח את הרשות על כך, יש הוראות עבודה שפרסמה הרשות בעניין הטכניקה הזאת לבדיקת בקשה.

<טל בנד: הנוסח שאני מחזיק התפרסם ב-22 בינואר 2017, לפני פחות מחצי שנה.

<טל בנד: נאמר שם כך באשר לסיטואציה שלגביה מביאים את תקנת המשנה הזאת: "במקרה שמצא הבוחן חסר או פגם בבקשה והודיע למבקש על כך, עליו להשלים ולתקן תוך חודשיים".

<טל בנד: זה בסדר, זה תואם את הכתוב בחוק.

<טל בנד: אחר-כך כתוב, אחרי שהוא תיקן, אם בכל זאת עושים בדיקה חוזרת: "על אף האמור, בתום הבחינה החוזרת, סעיף 4(4) להוראות העבודה, יודיע הבוחן למבקש באם קיים חסר או פגם בבקשה שלא ניתן היה להעלותם קודם לכן".

<טל בנד: אז בנהלי העבודה שלהם היום הם אמרו: אולי לא במאה אחוז ברור בחוק אם אנחנו יכולים לחזור ולהעלות השגות אז אנחנו אומרים לכם שאנחנו רואים את עצמנו מוסמכים להעלות השגות אם לא יכולנו להעלות אותן קודם.

<טל בנד: למען האמת, לא הייתי מתווכח איתם על זה, גם אם לשון החוק אולי מתפרשת אחרת, כי אם הם לא יכלו להעלות אותן קודם אז שיעלו אותן.

<טל בנד: אבל נוסח התקנה שמביאים לכם עכשיו סוטה גם מהוראות העבודה של הרשות, כי הוא לא מגביל את ההשגות הנוספות לכאלה שלא ניתן היה להעלותן קודם לכן.

<טל בנד: זה סעיף 4(4).

<טל בנד: סעיף 4(5) להוראות העבודה אומר: "למבקש תינתן הזדמנות נוספת אחת בלבד להשלים את החסר או לתקן את הפגם בתשובה שתוגש בתוך חודשיים".

<טל בנד: את זה אני קורא לא מתוך התקנה אלא מהוראות העבודה.

<טל בנד: התקנה משחררת אותם מכל מגבלה.

<טל בנד: סעיף 4(6) להוראות העבודה אומר: "המבקש רשאי לבקש הארכת מועד במהלך כל הליך הבחינה פעם אחת בלבד".

<טל בנד: הוראות העבודה תואמות את הרוח של החוק.

<טל בנד: תקנת משנה (ו) פורמת לחלוטין את ההסדר שנקבע בחוק ואין לה שום הצדקה.

<טל בנד: אגב, מכיוון שאנחנו בענייני תכשירי רפואיים והארכת ההגנה על תכשירים רפואיים, הסתכלתי גם בנוהל תהליך הרישום של תכשירי המקור במשרד הבריאות.

<טל בנד: גם משרד הבריאות מגביל את עצמו, את הבוחנים שלו שבודקים אם לאשר תכשיר רפואי, ואומר: "צמצום מספר סבבי שאלות ותשובות בעניין ליקויים לשני סבבים".

<טל בנד: אני רוצה להבהיר עוד נקודה אחת לגבי הקשר הדברים כי יש טעות בדברים שהסביר הייעוץ המשפטי של הוועדה.

<טל בנד: השיקולים הסותרים שהצבעתם עליהם כאן, אמרתם שמצד אחד קיים חוסר צדק כלפי מבקש במקרה שבו לרשם נודע בשלב מאוחר שקיים חסר או פגם והוא מחויב בשל כך לדחות את הבקשה והוא לא יכול לבקש השלמה.

<טל בנד: זה לא הסיטואציה.

<טל בנד: הסיטואציה היא שאם הבוחן לא יכול להעלות עוד נימוקים חדשים כנגד הבקשה הוא לא ידחה אותה אלא הוא יאשר אותה.

<טל בנד: כלומר, המצב הוא שיינתן צו ההארכה למרות שיש פגם.

<טל בנד: לכן זה לא משהו שהיינו רוצים, זה לא שאיפה שלי לומר לכם: אתם יודעים מה, תנו את צווי ההארכה האלה גם אם יש פגם.

<טל בנד: מה כן השאיפה?

<טל בנד: לומר לבוחנים של רשות הפטנטים: יש לכם הזדמנות אחת, או לפי פרשנות מסוימת שהם נתנו לעצמם: שתי הזדמנויות.

<טל בנד: בהזדמנות הזאת תבחנו בקפידה את הבקשה, ובזה הבחינה מסתיימת.

<טל בנד: אל תתייחסו לזה כאילו: היום אעלה נימוק אחד, מחר אעלה עוד נימוק ובעוד כמה חודשים נימוק אחר, כי זה לא משרת אף צד, אין ודאות ואין תוצאה טובה.

<אופיר אלון: בכל הכבוד, אני לא מסכים עם הערתו של עו"ד בנד.

<אופיר אלון: כפי שנמסר לי, המקרים האלה, שמשתמשים באותה אפשרות נוספת, הם מקרים נדירים.

<אופיר אלון: זה לא דבר שקורה בכל יום ושבאמת הבחינה נמשכת ונמשכת ללא הפסקה.

<אופיר אלון: ראשית, במישור המציאות אין בסיס כלשהו לחשש שהסעיף הזה מנוצל באיזה אופן לרעה.

<אופיר אלון: בסך הכול יש פה איזון שמנסים לעשות בין, מצד אחד, חברות התרופות האתיות, ומצד שני, חברות התרופות הגנריות והציבור.

<אופיר אלון: אנחנו לא רוצים להיות במצב שבו אנחנו ניאלץ לשלול זכות כלשהי ממישהו רק מפני שהבוחן לא עלה על איזה פגם שצריך היה לעלות עליו מראש.

<אופיר אלון: צריך פה הגינות גם כלפי- - -

<טל בנד: אתם לא תשללו.

<טל בנד: אתם תיתנו.

<טל בנד: אתם טועים, אתם מתבלבלים.

<טל בנד: עשיתם את האיזון לפני חצי שנה אז צריך להסביר לציבור ולוועדה מה קרה בחצי השנה הזאת.

<טל בנד: אם לא היה שימוש לרעה אז למה האיזון שעדיין תקף, עדיין אצלכם בנהלי עבודה, לא טוב?

<טל בנד: דבר שני, בכל הכבוד, אתה טועה.

<טל בנד: אם לא תוכלו להעלות טענה נוספת אתם תיתנו את הצו, אתם לא תשללו את הצו.

<אופיר אלון: למה אתה חושב שניתן את הצו אם יש בו פגם?

<טל בנד: כי אם אתה לא יכול להעלות טענה נוספת והליקוי נענה על-ידי המבקש, אתה תיתן לו את הצו.

<ערן ברקת: כדאי לוודא שכולנו מבינים מה הפער פה.

<ערן ברקת: הסיטואציה היא זו: הבקשה מוגשת.

<ערן ברקת: אם היא תקינה – יינתן הצו.

<ערן ברקת: אם היא לא תקינה – הבוחן יודיע שהוא חושב שהיא לא תקינה, ויש מועד מוסכם, של חודשיים, וצריך לענות.

<ערן ברקת: הכול בסדר.

<ערן ברקת: הסיטואציה שמדובר בה היא מקרה שבו הבוחן לא העלה טענה שיכול היה להעלות, ליקוי שיכול היה להעלות, והוא מגלה את זה בסיבוב הבא.

<ערן ברקת: אומר עו"ד בנד: אם כך, הבוחן חייב לתת תעודה למרות שהוא יודע שלא צריך לתת מכיוון שאין לו יותר אפשרות להעלות עוד השגות.

<ערן ברקת: אומרת רשות הפטנטים: במצב כזה אני לא מקבל את עמדתו של עו"ד בנד, אני פשוט אסרב לבקשה.

<ערן ברקת: זאת השאלה שצריך להחליט לגביה מה קורה- - -

ניסן סלומינסקי: מה זה "להחליט"?

ניסן סלומינסקי: מה קורה בפועל?

ניסן סלומינסקי: מה קורה בסיטואציות כאלה?

ניסן סלומינסקי: אתם נותנים או לא נותנים?

<אילת פלדמן: אני מציעה שאולי נשאיר את הנושא הזה פתוח.

<אילת פלדמן: מאחר ויש לנו נושא פתוח אחד שאנחנו צריכים לחזור אליו אז גם הנושא הזה יישאר לדיון.

ניסן סלומינסקי: אם כך, אני מציע שנעצור את הדיון.

ניסן סלומינסקי: מתחילים להיות כבר יותר ויותר נושאים לא מוסכמים וזה לא טוב.

<אילת פלדמן: זה רק שניים כרגע.

ניסן סלומינסקי: זה לא רק שניים.

ניסן סלומינסקי: היו מחלוקות אחרות שפתרנו פה, עשינו מסחר.

ניסן סלומינסקי: אני מציע שנעצור את הדיון, נקבע עוד מועד לדיון אחר ואתם תבואו כבר מוכנים ותקבלו החלטה.

ניסן סלומינסקי: אתם הגוף – תשמעו את הצדדים ותקבלו החלטה.

ניסן סלומינסקי: לא נערוך כאן את הדיון.

ניסן סלומינסקי: אין בשלות לסיים את התקנות.

ניסן סלומינסקי: בכל תקנה אנחנו שומעים דעות לכאן ולכאן.

ניסן סלומינסקי: ייתכן שתגידו: לא רוצים לשמוע את הגורמים, ותחליטו לבד, בסדר, אז נשמע אותם פה.

ניסן סלומינסקי: אתם יכולים כן לשמוע אותם ולקבל החלטות.

ניסן סלומינסקי: ברוב המקרים אנחנו הולכים עם הגוף המציע, אלא אם כן על פניו נשמע שיש הצדקה, אבל לא נכון להיתקל בדילמות כאלה בכל סעיף וסעיף.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שזה לא בנוי ולא מוכן.

ניסן סלומינסקי: אנחנו יכולים להמשיך אבל אנחנו סתם מבזבזים זמן.

ניסן סלומינסקי: עשינו שני דברים שאם הכול היה מוכן היינו מסיימים אותם ב-5 הדקות הראשונות והיינו יכולים להתקדם.

<אילת פלדמן: פשוט נגענו בשתי הנקודות העיקריות שנמצאות במחלוקת.

ניסן סלומינסקי: שני הצדדים, יש לכם עוד הערות בהמשך?

<ערן ברקת: בתקנה 5 יש לי הערות.

<אילת פלדמן: זה מה שרציתי להגיד, יש עוד נושא אחד שהתחלנו בו דין ודברים ולא הגענו להסכמה.

ניסן סלומינסקי: עו"ד בנד, יש לך עוד הערות?

<טל בנד: יש לי הערות פחות דרמטיות.

ניסן סלומינסקי: טוב, אז בואו נתקדם ונדלג מעל תקנה 5, שאני לא יודע מה היא אפילו.

ניסן סלומינסקי: בין כה וכה נצטרך לערוך עוד ישיבה אז חבל, להערכתי זה סתם.

<אילת פלדמן: השאלה אם לא כדאי להתקדם בדברים שמוסכמים.

<אילת פלדמן: עכשיו הדברים נהיים פשוטים יותר ויכול להיות שבישיבה הבאה עדיף לחזור רק לדברים שלא הייתה בהם הסכמה.

ניסן סלומינסקי: נעשה כך.

ניסן סלומינסקי: יכולנו לסיים הכול אולי בישיבה אחת.

ניסן סלומינסקי: הקציתי לזה היום זמן רב ביחס לנושאים אחרים.

ניסן סלומינסקי: בואו נתקדם בדברים המוסכמים.

<אילת פלדמן: תקנה 2א רבתי דנה במצב של בחינה דו-שלבית.

<אילת פלדמן: יש מצב שבו בעת שהרשם מקבל את הבקשה עדיין אין לו את כל הפרטים לצורך השלמת הבחינה.

<אילת פלדמן: החוק מסדיר את אותה בחינה דו-שלבית וגם קובע הודעות שצריך לפרסם כאשר מתקיימים התנאים האמורים בחוק, מה שמכונה בעגה "תנאי שתי המדינות".

<אילת פלדמן: כאן אנחנו מציעים להגדיר מה יוגש במסגרת ההודעות הנדרשות על-פי החוק.

<אילת פלדמן: בעקבות הערות מן הציבור אנחנו משנים מעט את הנוסח שהוגש לוועדה.

<אילת פלדמן: אקרא את מה שאנחנו מציעים.

<אילת פלדמן: "להודעה בהתאם לסעיף 64ה(ה)(2) לחוק יצורפו המסמכים האמורים בתקנה 2(ג)(2), אם לא הוגשו קודם לכן, ואם ההודעה האמורה מקיימת את התנאי האמור בסעיף 64ד(5), 64ד(6) ו-64ד(7) לחוק, לפי העניין, יצרף המבקש תצהיר שיפורטו בו הפרטים כאמור בתקנה 2(ב)(5).

<אילת פלדמן: " כלומר את המסמכים לגבי צווים להארכת פטנטי ייחוס צריך יהיה להגיש כאשר מקבלים אותם, אך לא יידרש תצהיר.

<אילת פלדמן: תצהיר יידרש רק כאשר מתמלא תנאי שתי המדינות, כדי להקל בדרישות הפורמליות, כך שהמבקש יצטרך להגיש תצהיר אחד עם הגשת הבקשה ותצהיר נוסף כאשר מתקיים תנאי שתי המדינות.

<אילת פלדמן: "בקשה, הודעה או מסמך אחר וכל עותק מהם המוגשים לרשם, יוגשו בהתאם להוראות פרק א' לחלק השני לתקנות הפטנטים נוהלי הרשות.

<אילת פלדמן: " כפי שנכתב במסמך ההכנה של הוועדה, בחנו האם קיים צורך בתקנה הזו והגענו למסקנה שאין צורך, ולכן אנחנו לא מציעים אותה.

<אילת פלדמן: מובהר שאותן הוראות שאליהן רצינו להפנות חלות בכל מקרה גם על בקשות לצווי הארכה, משום שהן הוראות רחבות שמדברות על הגשת מסמכים באופן כללי.

<אילת פלדמן: תקנה 2ג תהפוך להיות תקנה 2ב.

<אילת פלדמן: "(א) עם השלמת הבחינה ולפני פרסום הודעה על תוצאות הבחינה לפי סעיפים 64ה(ג), (ד) או (ה)(1) לחוק, הרשם יודיע למבקש על השלמת הבחינה, ועל תוצאותיה כאמור, ואם מתכוון הרשם לתת צו הארכה, יודיע אף על התקופה שבה עתיד לעמוד הצו בתוקפו;

<אילת פלדמן: התקנה הזו מסדירה את המועד ואת הפרוצדורה לבקשה להשמעת טענות בפני הרשם לפי סעיף 159 לחוק.

<אילת פלדמן: למען הסר ספק, אנחנו מוסיפים גם הפניה לסעיף 161 לחוק, שדן בהשגה על פעולת בוחן.

<אילת פלדמן: גם בהתייחס להודעות שמוגדרות לפי תקנת משנה (א).

<אילת פלדמן: בכל מקרה לפי חוק הפטנטים יש אפשרות להשיג על כל פעולה או החלטה של בוחן והפרוצדורה להשגות כאלה מוסדרת בתקנה 150 בתקנות נוהלי הרשות, שהיא תקנה כללית.

<טל בנד: לגבי תקנה 2ב החדשה, ביקשנו, בהמשך למה שנאמר קודם על לוחות הזמנים שהמחוקק קבע כדי לוודא שהכול יסתיים מהר, להכניס התייחסות כלשהו ללוח הזמנים שבמסגרתו הרשם ישמע את ההשגות האמורות.

<טל בנד: בהשוואה ללוחות זמנים נוקשים מאוד בכל התחומים האחרים, כאן אין שום מגבלה, ישמע מתי שישמע.

<אילת פלדמן: החוק לא קובע את לוחות הזמנים הנוקשים לגבי השגות.

<אילת פלדמן: הוא אמנם קובע זאת לגבי התנגדויות.

<אילת פלדמן: אנחנו חושבים שמבחינה יישומית של משאבי הרשות והתשומות שיידרשו לכך אין לקבוע את המועדים הקשיחים האלה כאן בתקנות.

<אילת פלדמן: כמובן שהרשם פועל בלוח זמנים סביר.

<טל בנד: זה עוד יותר מדאיג.

<טל בנד: ביקשנו שזה ייקבע תוך 3 חודשים.

<טל בנד: אם אתם אומרים לנו שלוחות הזמנים של התעדוף של הרשות הם כאלה שגם בתוך 3 חודשים לא יוכלו לשמוע את ההשגות אז צריך לדעת את הדברים, שאנחנו מסתכלים על תהליך ארוך מאוד ושזה לא תואם במפורש את מה שאמר המחוקק.

<אילת פלדמן: המחוקק דיבר על אותם דברים שהוא הסדיר בחוק.

<טל בנד: אבל לאיזה טעם?

<אילת פלדמן: המחוקק הסדיר את לוחות הזמנים לבחינת הבקשה ולהתנגדויות.

<אילת פלדמן: המחוקק לא הסדיר את לוחות הזמנים להשגות.

<אילת פלדמן: אין כאן אמירה שאותם דיונים בפני הרשם לא יתקיימו בתוך 3 חודשים.

<אילת פלדמן: אנחנו חושבים שלקבוע מגבלות קשיחות בתקנות הוא לא דבר נכון לעשות, בהתחשב בהסדר הכולל של הדברים שמוטלים על הרשות.

<טל בנד: יראה אדוני מה זה נותן בעצם.

<טל בנד: בא המחוקק והגביל בלשון ברורה את שלב הבחינה.

<טל בנד: כאשר נגמרת הבחינה יש שלב של השגה.

<טל בנד: קבעו: תבחן בתוך 60 ימים, תשלים בתוך 60 ימים.

<טל בנד: ואז אומר לנו משרד המשפטים שמשעה שזה נעשה הכול פתוח.

<טל בנד: אבל המחוקק הרי עשה את זה עם סיבה כלשהי, והסיבה היא שבסופו של דבר תהיה ודאות, תהיה הכרעה מהר ככל האפשר.

<טל בנד: לא ראוי, בכל הכבוד, שיאמר: המחוקק פספס את הזווית הזאת אז אנחנו עכשיו פותחים פה את הפרצה.

<אופיר אלון: עם כל הכבוד, אין כוונה לפתוח פרצה.

<אופיר אלון: כפי שאמרתי, אנחנו מודעים ללוחות הזמנים שקבע המחוקק ואנחנו בהחלט משתדלים לפעול במהירות הראויה ביישום של הוראות החוק הזה, אבל עם כל הכבוד, אנחנו לא סבורים שצריך לקבוע תאריך קשיח ומועד לכל פעולה ופעולה שלא נקבע בחוק.

<אופיר אלון: אנחנו, מן הסתם, רשות מנהלית ויש עלינו חובה.

ניסן סלומינסקי: אתם מתכוונים לעשות את זה בזריזות?

<אופיר אלון: בוודאי אנחנו משתדלים לעשות את זה בזריזות.

<אופיר אלון: לפני רגע עמדתי פה על לוחות הזמנים.

<אופיר אלון: אנחנו מתכוונים, אבל שיקבעו לי מועד לכל פעולה – זה לא נראה לי ראוי.

<אופיר אלון: צריך איזשהו איזון.

ניסן סלומינסקי: בסך הכול אתם תישארו במסגרת הזמן.

<אופיר אלון: אנחנו משתדלים לפעול במהירות הראויה.

<אופיר אלון: עו"ד בנד רוצה שייקבע מועד, שזה ייקבע בתוך 3 חודשים.

<אופיר אלון: אני לא יודע מה הזמינות של הצדדים.

<אופיר אלון: אנחנו נשתדל.

<אילת פלדמן: אנחנו רוצים להוסיף תקנה 2ג חדשה, בעקבות הערות ודיונים שערכנו עם מגיבים שונים.

<אילת פלדמן: הציבור – הכוונה למגיבים שהגישו ניירות עמדה.

<אילת פלדמן: כאשר אקרא אותה אני חושבת שהיא תהיה ברורה לכל מי שישמע.

<אילת פלדמן: 2ג.

<אילת פלדמן: "אם ניתן צו זמני להארכת פטנט ייחוס, ובעת פרסום הודעה על כוונה לתת צו הארכה טרם הוחלף הצו הזמני בצו שאינו זמני, יציין הרשם זאת בהודעתו.

<אילת פלדמן: " ההסבר לתקנה הזו הוא, יש מקרים שבמדינות מחוץ לישראל ניתן צו זמני להארכת פטנט ייחוס.

<אילת פלדמן: כאשר ניתן צו זמני כזה הוא מקיים את תנאי הכשירות לצורך מתן צו הארכה בישראל, אבל במסגרת חישוב התקופה לא מתחשבים בתקופת הצו הזמני.

<אילת פלדמן: לכן כאשר אותו צו זמני – בדרך כלל זה קורה בארצות-הברית – מוחלף בצו קבוע ייתכן שתשתנה תקופת החישוב של הצו בישראל.

<אילת פלדמן: לכן כאשר כוונה לתת צו הארכה בישראל מבוססת על צו זמני אנחנו מוסיפים תקנה שמגדירה, שכאשר אותה כוונה לתת צו הארכה מתפרסמת יצוין גם שמדובר בפרסום כוונה על בסיס צו זמני, ומכאן ייתכן שהתקופה שקבועה פה תשתנה.

<טל בנד: מתי יהיה פרסום על השינוי?

<טל בנד: כאשר הצו יפסיק להיות זמני ואז אתם תיחשבו מחדש?

<טל בנד: מתי אז תפורסם ההודעה לציבור?

<טל בנד: נתת חצי תקנה.

<אילת פלדמן: אנחנו קובעים בהמשך את חובות הדיווח.

<אילת פלדמן: נגיע לזה בהמשך.

<אילת פלדמן: יש חובה.

<אילת פלדמן: בתקנה 3 יש כמה שינויים.

<אילת פלדמן: אקרא אותה כפי שתהיה אחרי השינויים, כולל השינויים שהציע הייעוץ המשפטי של הוועדה.

<אילת פלדמן: "(א) התנגדות למתן צו הארכה או לתקופת תוקפו תוגש בהודעה לרשם, במועד הקבוע בסעיף 64ו לחוק; ההודעה תכלול כתב טענות, המפרט את עילות ההתנגדות כאמור בסעיף 64ז לחוק ואת טענות המתנגד, ואליו יצורפו ראיות המתנגד ואישור על תשלום אגרת ההתנגדות, כפי שנקבעה בתוספת באופן האמור בתקנה 8 לתקנות הפטנטים נוהלי הרשות.

<אילת פלדמן: "

<ניצן רוזנברג: התיקון היחיד כאן הוא העניין של "תקופת תוקפו".

<אילת פלדמן: נכון.

<אילת פלדמן: זה התאמה לתיקון 7 של חוק הפטנטים.

<אילת פלדמן: בזמנו הייתה התנגדות למתן צו הארכה.

<אילת פלדמן: בתיקון 7 נוסף הליך של התנגדות לתקופת התוקף של הצו.

<אילת פלדמן: זה פשוט התאמה טכנית.

<אילת פלדמן: כאן יש שינויים טכניים בנוסח.

<אילת פלדמן: בתקנת משנה (ג) אין שינוי.

<אילת פלדמן: (ד) על על התנגדות למתן צו הארכה או לתקופת תוקפו יחולו הוראות החלק הרביעי לתקנות הפטנטים נוהלי הרשות, למעט תקנות 57 עד 62.

<אילת פלדמן: " זה הנוסח שהוגש לוועדה.

<אילת פלדמן: נרצה גם להוסיף את הוראות תקנה 5א של תקנות נוהלי הרשות.

<אילת פלדמן: גילינו שהיא נשמטה בנוסח שלנו.

<אילת פלדמן: מדובר על פרוצדורה לבקשות ביניים בהליכים והיא נדרשת גם כאן.

<אילת פלדמן: גם בתקנה 4 מדובר בתיקון טכני בעקבות הוספה של הליך בתיקון מספר 7. 4.

<אילת פלדמן: – בקשה לביטול צו הארכה או לשינוי תקופת תוקפו "על בקשה לביטול צו הארכה או בקשה לשינוי תקופת תוקפו תחול, בשינויים המחויבים, תקנה 3." תקנה 4א רבתי היא תקנה חדשה.

<אילת פלדמן: אקרא אותה בנוסח שפורסם בוועדה בעקבות תיקונים שביקשנו לעשות.

<אילת פלדמן: 4א.

<אילת פלדמן: – פרסום הודעה על דחיית בקשה לצו הארכה או על ביטול הודעה על כוונה ליתן צו הארכה "הרשם יפרסם הודעה על דחיית בקשה לצו הארכה בעקבות החלטה בבקשה לפי תקנה 2ג," – היא תהיה עכשיו תקנה 2ב – "או הודעה על ביטול הודעתו על כוונה ליתן צו הארכה בעקבות החלטה בהתנגדות למתן צו הארכה לפי תקנה 3, בתוך שלושים ימים לאחר תום התקופה להגשת ערעור לפי סעיף 174 לחוק על החלטות הרשם האמורות; אך אם הוגש ערעור כאמור, רשאי בית המשפט, לעכב את פרסום ההודעה בתנאים שיראה.

<אילת פלדמן: " חובת הפרסום עצמה קבועה בחוק כמו כל החובות, אבל יש הודעות שאין להן חובת פרסום שקבועה בחוק, שהן ההודעות שכאן הגדרנו באופן מפורש בנוסח התקנה: דחיית בקשה לצו הארכה בעקבות החלטה של רשם או בעקבות התנגדות, וזה גם בהחלטת רשם.

<אילת פלדמן: התקנה הזאת מגדירה רק את המועד לפרסום הדחייה בהחלטת רשם.

<אילת פלדמן: המועד לפרסום דחייה בידי הבוחן מוסדר בחוק בסעיף 64ה(ד) ו-6בה(ה)(4) ולכן התיקון שביקשנו לעשות בנוסח – התברר שבעצם אין צורך בקביעת המועד הזה כאן בתקנה.

<אילת פלדמן: נקודה נוספת שחשוב להעיר, לגבי ערעורים על החלטות הרשם, בכל מקרה מכוח תקנה 3 תקנה 75 חלה על ערעורים על החלטות רשם ומי שמערער על ההחלטה צריך להודיע על כך לרשם כאשר הוא מגיש ערעור.

<טל בנד: האם תהיה גם הודעה לציבור?

<טל בנד: כשאתם מפרסמים במקרה שהוגשה השגה הפרסום יכלול גם את זה שהוגשה השגה?

<טל בנד: כשיש פרסום על דחייה והוגשה השגה, זה יכלול גם את ההשגה?

<אילת פלדמן: כן, כאשר יש דחייה של בוחן והוגשה השגה.

<טל בנד: לפי הנוסח, להבנתי, בכלל לא יהיה פרסום.

<אילת פלדמן: נעשה סדר.

<אילת פלדמן: יש את החלטת הבוחן ויש את החלטת הרשם.

<אילת פלדמן: החוק קובע מועד של 60 ימים לפרסם על דחייה בידי בוחן.

<אילת פלדמן: זה מועד שהחוק קובע וכדי, מצד אחד, לעמוד בדרישה של החוק לפרסום בתוך 60 ימים, ומצד שני, לא ליצור הטעיה לציבור- - -

<אופיר אלון: 64ה(ד).

<אילת פלדמן: 64ה(ד) ו-64ה(ה)(4), אם אנחנו מדברים על הודעה משלימה.

<אילת פלדמן: במקרים האלה יפורסם שהבקשה נדחתה בידי הבוחן, כיוון שזו חובה שקבועה בחוק, ויחד איתה גם יפורסם שהוגשה השגה, על מנת שלא להטעות את הציבור

<ערן ברקת: כאן יש לנו הערה, קריאה אחרת של הסעיף.

<ערן ברקת: חשבתי שכתוב פה שהפרסום יהיה בתוך 30 ימים מהגשת ההשגה לאחר ערעור.

<ערן ברקת: ערעור אפשר להגיש רק אחרי שהרשם מחליט, לא אחרי שהבוחן מחליט.

<ערן ברקת: לכן חשוב להבין על מה אנחנו מדברים.

<ערן ברקת: הרשם הוא הרשות המנהלית.

<ערן ברקת: הוא צריך להחליט האם לתת צו הארכת תוקף או לא לתת צו הארכת תוקף.

<ערן ברקת: הוא נותן סמכות לבוחן לקיים בירור מקדמי, אבל אם המבקש לא מרוצה מההחלטה של הבוחן בסופו של דבר מי שמוסמך לסרב לבקשה זה רק הרשם.

<ערן ברקת: אם הבנתי נכון, מוצע כאן עכשיו שיהיה פרסום על ההחלטה של הפקיד לפני שהרשם בכלל החליט.

<ערן ברקת: אין צורך לפרסם, אין צורך לבקש עיכוב ביצוע.

<ערן ברקת: זה עלה בטיוטות והושמט ולכן חשבתי שאנחנו מאחורי זה.

<ערן ברקת: אין צורך לפרסם החלטה של מעשה ביניים.

<ערן ברקת: החוק לא קובע שצריך לפרסם החלטה של הבוחן.

<ערן ברקת: החוק קובע שצריך לפרסם החלטה של הרשם.

<ערן ברקת: כאשר הוגשה השגה הרשם עדיין לא החליט ולכן אין צורך לפרסם.

<אילת פלדמן: התשובה היא שאנחנו קוראים את סעיף 64ה(ד) לחוק: "ראה הרשם או הובא לידיעתו כי לא התקיימו התנאים הקבועים בסימן זה, יפרסם הודעה באינטרנט בתוך 60 ימים מיום השלמת בחינת הבקשה למתן צו הארכה על דחיית הבקשה למתן צו הארכה.

<אילת פלדמן: " העמדה של הבוחן היא השלמת הבחינה, שאליה מתייחסים גם הסעיפים בהמשך.

<אילת פלדמן: הרי דיברנו על כך שיש סד זמנים שבתוכו הרשם צריך להשלים את הבחינה.

<אילת פלדמן: אלה 60 ימים.

<אילת פלדמן: הבוחן משלים את הבחינה בתוך אותם 60 ימים ואז ההודעה מתפרסמת לפי סעיף 64ה(ד), במקרה שהבוחן החליט לדחות את הבקשה לצו הארכה.

<אילת פלדמן: כפי שעו"ד ברקת ציין, המעשה הזה הוא לא בהכרח דחייה סופית של הבקשה מאחר והמבקש יכול להשיג השגה או להשמיע טענות בפני הרשם.

<אילת פלדמן: לכן, כדי שרשות הפטנטים תעמוד בחובות הפרסום שלה לפי החוק, תפורסם הודעה שהבקשה נדחתה בידי הבוחן, אבל מאחר והמעשה המנהלי לא נגמר, וזה רק במקרה שהוגשה השגה, אז גם תתפרסם הודעה על כך שהוגשה השגה.

<אילת פלדמן: כמובן שאם לא הוגשה השגה המעשה גמור והדחייה סופית.

<ערן ברקת: אם המעשה המנהלי לא הושלם, כפי שחברתי עו"ד פלדמן מסכימה, אז לא הגיע המועד לפרסם.

<ערן ברקת: מוצע פה לפרסם ולהטעות את הציבור.

<ערן ברקת: נניח שתהיה שם שורה או כוכבית שתגיד: "יש גם השגה", אבל אנחנו מפרסמים החלטה שהרשם דחה, כאשר הרשם עדיין לא דחה.

<ערן ברקת: מדובר פה בחברות ציבוריות.

<ערן ברקת: מחר תהיה הודעה בעיתון שהרשם דחה כאשר הוא לא דחה.

<ערן ברקת: בכל הכבוד, אני מזמין את הוועדה ואת הייעוץ המשפטי של הוועדה לתת את הדעת לשאלה האם החוק מחייב פרסום של החלטת הפקיד או של המעשה המנהלי.

<ערן ברקת: כאשר המעשה המנהלי לא הושלם, גם אליבא דמשרד המשפטים, אין חובת פרסום ולא צריך לתת פרסומי ביניים.

<ערן ברקת: זה לא כתוב בחוק.

<אילת פלדמן: אנחנו לא אומרים שאין חובת פרסום, להיפך, אנחנו אומרים שהחוק קובע שיש חובת פרסום ולכן צריך לעמוד בה.

<אילת פלדמן: יפורסם שהבקשה נדחתה על-ידי הבוחן, וכדי להסיר את החשש להטעיית הציבור, במקרה שהוגשה השגה תפורסם גם העובדה שהוגשה השגה.

<אילת פלדמן: אין צורך בבקשות לעיכוב ביצוע מאחר והמידע שהתפרסם הוא מידע מלא.

<טל בנד: אני מבקש לחזק את הטיעון של משרד המשפטים ולהבהיר.

<טל בנד: אם אני מבין נכון, עמדתכם היא שסעיף 64ה(ד) מדבר על הפרסום אחרי שהבוחן השלים את הבחינה ודחה.

<טל בנד: עכשיו בתקנות אתם אומרים: יש את תקנה 2ג רבתי, שמאפשרת להשמיע טענות בפני הרשם בהשגה אחרי שהבוחן דחה.

<טל בנד: אז אחרי תקנה 2ג, הנוסח של התקנה שאנחנו קוראים כרגע, תקנה 4א רבתי, לא מדבר על הדחייה של הבוחן.

<טל בנד: הוא מדבר על זה שהרשם יפרסם הודעה על הדחייה בעקבות ההחלטה שלו בבקשה לפי תקנה 2ג, ואז הכול מסתדר.

<ערן ברקת: אם זה החלטה שלו, זה אומר שאין פרסום.

<טל בנד: היה פרסום של הבוחן ועכשיו יהיה פרסום של הרשם.

<אילת פלדמן: יהיו שני פרסומים.

<אילת פלדמן: תקנה 4א קובעת את הפרסום של ההחלטה של הרשם.

<טל בנד: אחד מכוח החוק ואחד מכוח התקנות.

<טל בנד: זה ברור לגמרי.

<ניצן רוזנברג: התקנה הזאת מבקשת לטפל רק במקרים שהחוק לא עוסק בהם, זאת הייתה ההבהרה שביקשנו להכניס, שלא יהיה את הבלבול שאתה מדבר עליו.

<ניצן רוזנברג: למיטב הבנתי, זה המצב.

<ערן ברקת: להבנתי תקנה 4א שמונחת בפני הוועדה עוסקת באותו מקרה שבו עוסק סעיף 6ה(ד).

<ערן ברקת: כלומר, אין שני פרסומים, יש רק פרסום אחד.

<ערן ברקת: זאת הבנתי את החוק העיקרי.

<אילת פלדמן: כפי שהסברנו, יש שני פרסומים, האחד לפי סעיף 64ה(ד) ועוד אחד אחרי החלטת הרשם.

<ערן ברקת: את זה יקבע בית-המשפט.

<אילת פלדמן: לגבי תקנה 5 – התחלנו דין ודברים עם הציבור.

<אילת פלדמן: אפשר לקרוא אותה כפי שהצענו ואפשר לדלג עליה.

ניסן סלומינסקי: תדלגי כי אמרנו שיש לגביה חילוקי דעות ואני לא רוצה סתם לדון.

<אילת פלדמן: אנחנו מבקשים להוסיף את תקנה 5א רבתי, בעקבות הערות שהתקבלו.

<אילת פלדמן: העיקרון של התקנה הוא שייקבעו חובות דיווח כאשר יש שינוי בפטנטי ייחוס או בפטנט בסיסי.

<אילת פלדמן: יכולים להיות מצבים שעשויים להביא לביטול צו הארכה או לשינוי התוקף שלו.

<אילת פלדמן: אני יכולה לקרוא את התקנה, אבל נפרסם את הנוסח לפני הדיון הבא.

<אילת פלדמן: 5א.

<אילת פלדמן: "מי שקיבל או ביקש צו הארכה יודיע לרשם על שינויים כמפורט להלן, בתוך 60 ימים מיום שנודע לו על השינוי ויצרף את המסמכים האמורים: (1) קיצור, ביטול או מחיקת צו להארכת פטנט ייחוס; (2) ביטול פטנט ייחוס; (3) החלפה של צו זמני להארכת פטנט ייחוס בצו שאינו זמני; (4) ביטול ... או תיקונו.

<אילת פלדמן: " את הנוסח עצמו נגיש.

<אילת פלדמן: רציתי פה להציג את העיקרון.

<אילת פלדמן: בתקנה 6 היו כמה שינויים ולכן היא מוחלפת.

<אילת פלדמן: העיקרון של תקנה 6 קיים היום בתקנות.

<אילת פלדמן: כאן אנחנו עושים תיקונים טכניים.

<אילת פלדמן: תקנה 6 – מסמכים ופרטים נוספים "הרשם רשאי, בכל שלב של טיפול בבקשה למתן צו הארכה, בהתנגדות לצו הארכה, בבקשה לביטול צו הארכה או בבקשה לשינוי תקופת תוקפו של צו הארכה (בתקנה זו – ההליך), לדרוש מהמבקש ומכל צד להליך, כל מסמך וכל פרט הנחוצים, לדעתו, לשם מתן החלטה בהליך.

<אילת פלדמן: "

<ערן ברקת: אם אפשר, ראשית, לגבי תקנה 5א שהוקראה במהירות, קשה היה לעקוב אחריה אז נבקש להתייחס אליה בהמשך.

<ערן ברקת: בתקנה 6, הסיפה, שאומרת "לדרוש מהמבקש ומכל צד להליך, כל מסמך וכל פרט הנחוצים, לדעתו, לשם מתן החלטה בהליך" – הצענו למשרד המשפטים לנסח את הסעיף כך: "כל מסמך ופרט שהמבקש חייב בהמצאתם לפי הוראות החוק".

<ערן ברקת: לאפשר להטיל סמכות על משהו שהוא מעבר למה שנדרש בהוראות החוק זה שוב פתח להכבדה מיותר.

<ערן ברקת: לא שמעתי תשובה למה צריך משהו מעבר למה שנדרש בחוק.

<אילת פלדמן: המילים "כל מסמך וכל פרט הנחוצים, לדעתו, לשם מתן החלטה" – זה היקף שקיים כבר היום.

<אילת פלדמן: אנחנו לא משנים כאן, אנחנו לא מרחיבים את הסמכות ביחס למה שקיים היום.

<אילת פלדמן: רשות הפטנטים, מבחינת הביצוע בפועל של בחינת הבקשות, צריכה את הסמכות הזאת מאחר ולפעמים יש פרטים שהם צריכים לברר, מסמכים שהם צריכים לראות.

<אילת פלדמן: הם זקוקים לסמכות הזאת.

<ערן ברקת: כלומר הבקשה היא שהתקנות כפי שיאושרו, ואני מבין שזה אושר גם בנוסח הקודם אבל הפעם אנחנו עוסקים בתקנות חדשות, יקבעו שהרשות תהיה רשאית לדרוש מסמכים שהחוק הראשי לא מסמיך אותה לדרוש, רק מכיוון שמישהו חושב שכדאי שהם יהיו.

<אילת פלדמן: מחוקק המשנה מסמיך את הרשות לדרוש את הפרטים האלה.

<אילת פלדמן: כמובן אנחנו מדברים לא על כל פרט שלא קשור ואין לו רלוונטיות.

<אילת פלדמן: אנחנו מדברים כאן על פרטים ומסמכים שהרשות, שהבוחן או הרשם סבורים שהם נחוצים לצורך הכרעה בהליך.

<אילת פלדמן: אנחנו לא מדברים כאן על דברים שאין להם קשר.

<אילת פלדמן: יש שיקול דעת לרשות לבקש את הפרטים שנדרשים לה.

<טל בנד: יש מקרים כאלה.

<טל בנד: מי שמתנגד לזה בעצם אומר לוועדה ולרשות שיש מקרים שבהם הוא מעדיף להשאיר את המסמכים האלה אצלו גם אם הם עשויים להשפיע על ההחלטה.

<אילת פלדמן: זה לא מה שמשרד המשפטים אומר.

<ערן ברקת: זה לא המצב.

<אילת פלדמן: בתקנה 7 יש תיקון טכני בנוסח של תקנת משנה (א), ברישה שלה.

<אילת פלדמן: תקנה 7 – אגרות

<אילת פלדמן: זה עניין שהייעוץ המשפטי של הוועדה הסב את תשומת לבנו אליו.

<אילת פלדמן: תקנה 8 לתקנות הפטנטים נוהלי הרשות מסדירה את האופן שבו משולמות אגרות, דרך הדואר או דרך שרת התשלומים הממשלתיים.

<אילת פלדמן: מובהר כאן שזה גם האופן שבו משולמות האגרות האלה.

<אילת פלדמן: אני עוברת לתקנות משנה שאותן ביקשנו להוסיף.

<אילת פלדמן: אקרא את שלושתן ואז אדבר עליהן.

<אילת פלדמן: (א2) הרשם ישלח הודעה לבעל צו ההארכה על כל מועד שבו עליו לשלם אגרת הארכה לפי תקנת משנה (א)(2) לא יאוחר משלושה חודשים לפני אותו מועד.

<אילת פלדמן: (א3) מי ששילם, במועד שבו הוא חייב לשלם את אגרת ההארכה לפי תקנת משנה (א)(1) או תקנת משנה (א1) לפי העניין, את סכומן הכולל של האגרות לפי פרטים (2) ו-(3) לתוספת, בהתאם לתקופה שנקבעה בצו, לא יהא חייב בתשלום אגרת הארכה נוספת ורואים אותו כאילו שילם כדין ובמועד את כל אגרות ההארכה שהוא חייב בהן.

<אילת פלדמן: " יש כאן שלושה דברים שהצענו.

<אילת פלדמן: תקנת משנה (א1) אומרת שאם במועד לתשלום אגרות טרם ניתן הצו המבקש לא יצטרך לשלם את האגרה עבור הצו מאחר והוא עדיין לא יודע אם הצו ניתן לו ולכן אנחנו דוחים את מועד התשלום ל-3 חודשים לאחר שניתן הצו.

<אילת פלדמן: זה באותם מקרים נדירים שבהם טרם התקבלה החלטה לגבי מתן הצו במועד האמור בתקנת משנה (א).

<אילת פלדמן: בתקנת משנה (א2) הצענו לשלוח הודעות תזכורת לבעלי צווים לפני מועדי חידוש.

<אילת פלדמן: בבחינה חוזרת של ההצעה הזאת, של התשומות שביישום ובהטמעה של ההסדר אל מול התועלות לבעלי צווים, אנחנו סבורים שאנחנו כבר לא רוצים להציע את התקנה הזאת, במיוחד בשים לב לאפשרות החדשה, שתיכף נדבר עליה, לשלם את מלוא האגרות מראש.

<אילת פלדמן: כך שבפועל המקרים שבהם יהיה צורך באותה תזכורת יהיו מקרים מועטים.

<אילת פלדמן: אעבור לתקנת משנה (א3).

<אילת פלדמן: אנחנו מציעים כאן מודל דומה למודל שיש בתקנות לגבי אגרות חידוש של פטנטים.

<אילת פלדמן: במקום לשלם פעם בשנה את אגרת ההארכה אנחנו נותנים פה שירות למבקשים, שיאפשר להם לשלם את מלוא האגרות תמורת מלוא תקופת הצו מראש ואז הם לא יצטרכו לשלם פעם בשנה את האגרות האלה.

<אילת פלדמן: אם אני מסכמת, אנחנו רוצים מהנוסח שלנו לקחת את (א1) ואת (א3) עם התיקון שהקראתי ואילו את תקנת משנה (א2) להוריד.

<אילת פלדמן: יש תיקונים לתוספת.

<אילת פלדמן: כאן תתווסף עוד תקנה של תיקונים לתוספת בעקבות טעויות בהפניות לתוספת.

<אילת פלדמן: פרט (1) לתוספת יהיה: "אגרת בקשה – תקנה 2(ג)(4)", ופרט (5) יהיה: "אגרת בקשה לביטול – כפל האגרה האמור בפרט (4)".

<אילת פלדמן: זו פשוט טעות טכנית.

<אילת פלדמן: נעבור להוראות התחילה והתחולה.

<אילת פלדמן: "(א) תחילתן של תקנות אלה 30 ימים מיום פרסומן (להלן – יום התחילה).

<אילת פלדמן: בנוסח שהועבר לוועדה הצענו להמשיך את התקנה הזאת.

<אילת פלדמן: בעקבות הערות הציבור הגענו למסקנה שאין צורך לפתוח כל בקשה תלויה ועומדת ולכן בהמשך, במקום מה שכתוב בנוסח שהוצע לוועדה נחריג את תקנה 2, שמדברת על אופן הגשת בקשות לגבי בקשות תלויות ועומדות, למעט תקנת משנה (ו), שמדברת על השלמת חסר או פגם, שלא קשורה לעצם הגשת הבקשה אלא נוגעת להמשך הטיפול בבקשה.

<אילת פלדמן: (1) תקנה 2 לתקנות העיקריות, למעט תקנת משנה (ו), כנוסחה בתקנה 3 לתקנות אלה, לא תחול על בקשות להארכה התלויות ועומדות לפני הרשם ביום התחילה.

<אילת פלדמן: "

<ערן ברקת: "למעט (ו)", זה חדש לעומת הנוסח.

<אילת פלדמן: נכון, המטרה הייתה שלא יהיה צורך להגיש מחדש את כל הפרטים.

<אילת פלדמן: לעומת זאת תקנת משנה 2(ו), שמדברת על האפשרות לחסר או פגם שלא הודיע עליו הרשם לפני כן, אותה כן צריך להחיל על בקשות תלויות ועומדות, מאחר וממילא זה גם הפרשנות והפרקטיקה הנוהגת היום ברשות.

<אילת פלדמן: כאן אנחנו קובעים חובה, שדיברנו עליה, להגיש בקשה לצו הארכה על ציוד רפואי בתוך 90 ימים מיום הרישוי.

<אילת פלדמן: מאחר וייתכן שיש ציוד רפואי שאושר לרישום לפני יותר מ-3 חודשים אנחנו לא רוצים להפקיע בדיעבד את היכולת, ולכן קובעים שאותו מועד יימנה רק מיום תחילת התקנות הקיימות.

<אילת פלדמן: הוראת תחולה דומה נעשתה גם בתיקון מספר 11 לחוק הפטנטים.

<אילת פלדמן: כאן יש הוראת תחילה נדחית לגבי התקנה שאנחנו מבטלים, אז לא אקרא אותה.

<ניצן רוזנברג: התחילה הנדחית הזאת נדרשת לצורך היערכות מחשובית של רשות הפטנטים והיא כמובן רלוונטית רק לצווים שבהם תינתן אפשרות לשלם את הכול מראש.

<ערן ברקת: רק שאלת הבהרה.

<ערן ברקת: חשבתי בזמנו שההיערכות נדרשה לצורך הודעה למבקש שהוא יכול לשלם, אבל משכתם את התיקון הזה היום, כלומר הסרתם מעצמכם את החובה הזאת, כי היא מכבידה.

<ערן ברקת: השאלה היא האם עדיין נדרשים 4 חודשים.

<ערן ברקת: הסברתם גם שאתם מושכים את הבקשה מכיוון שממילא אפשר לשלם מראש את כל האגרה עבור כל התקופה.

<ערן ברקת: נשאלת השאלה האם צריך פרק זמן כל-כך ארוך כדי לאפשר למבקש לשלם בבת אחת את כל התשלום, להעשיר את אוצר המדינה ולהימנע מכל הבלגן הזה.

<אילת פלדמן: ההיערכות המחשובית במקור נדרשה לשני הדברים, גם לצורך משלוח הודעות תזכורת וגם לצורך האפשרות לשלם את הכול מראש.

<אילת פלדמן: כפי שאמרתי, בבחינה חוזרת של היתרונות שבהודעות התזכורת, אנחנו חושבים שאין בזה יתרון משמעותי, אבל היערכות מחשובית לתשלום מראש עדיין נדרשת.

<אילת פלדמן: אציין שאת הדבר הזה הצענו בעקבות הערות של ועדת החוקה, חוק ומשפט לפני מספר שנים.

<אילת פלדמן: כאשר הגענו עם תיקון קודם לתקנות האלה הנושא הזה עלה כאן בוועדה.

<אילת פלדמן: בעקבות דברים שעלו כאן

<אילת פלדמן: בוועדה הודענו אז שאנחנו ניישם את הדבר הזה גם כאן.

<אילת פלדמן: זה כמובן דורש היערכות מחשובית, אבל כאן יש גם יתרונות למבקשים.

<ערן ברקת: כל שאני מבקש, מכיוון שהיו שתי מטלות והורידו אחת, שלקראת הדיון הבא המשרד יבחן האם עדיין צריך 4 חודשים, או אולי אם הורידו חלק מהמטלות אפשר את הדבר הזה לעשות בזמן קצר יותר.

<ערן ברקת: אני מבקש רק שיבחנו את זה.

<ערן ברקת: זה לא הערה לוועדה.

<אילת פלדמן: נבחן.

ניסן סלומינסקי: קבלו עליכם משימה לגמור את כל העניין הזה.

ניסן סלומינסקי: כשתאמרו לנו שסיימתם מבחינת

ניסן סלומינסקי: כם, התייעצתם איתם, דיברתם, שקלתם, התייעצתם עם הציבור, שמעתם אותו, שאתם "סגרתם" מבחינתכם, תודיעו לנו ואז נראה איך אנחנו מתקדמים.

ניסן סלומינסקי: לפני כן לא אקבע מועד לדיון אלא אחכה שתודיעו לנו.

<אילת פלדמן: אציין רק שיכול להיות שיהיו דברים שלא נוכל "לסגור" בינינו לפני הדיון בוועדה ותידרש הכרעת הוועדה.

ניסן סלומינסקי: לא חשוב, אם תגידו שזה דעתכם – זה משהו אחר.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה לכולם.

ניסן סלומינסקי: אני מצטער שזה כך, חשבנו שאולי נסיים את התקנות היום.

ניסן סלומינסקי: הישיבה נעולה.