ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 467>, 2017-08-14 10:00

יעקב מרגי: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

יעקב מרגי: 14 באוגוסט 2017, כ"ב באב התשע"ז.

יעקב מרגי: הנושא על סדר היום – צו לימוד חובה (שיעור השתתפות של המדינה ושל רשויות החינוך המקומיות בקיום מוסדות חינוך רשמיים לשנת הלימודים התשע"ח), התשע"ז-2017.

יעקב מרגי: נושא שני ברצף יהיה אישור תשלומי הורים לשנת הלימודים תשע"ח.

עודד פורר: אדוני, יש לי הצעה לסדר.

יעקב מרגי: ברוך הבא.

יעקב מרגי: מיד, אומר מספר מילים ואני אתן לך.

יעקב מרגי: כפי שידוע, ישנה חובת היוועצות עם ועדת החינוך, התרבות והספורט לגבי צו לימוד חובה, שבא להסדיר – בוא נאמר בגדול, במשפט מסכם – את שיטת התקצוב של כל נושא החינוך בין המדינה לבין הרשויות המקומיות.

יעקב מרגי: בשנה שעברה התקיים דיון על תשע"ז, כשתשע"ו היה באיחור.

יעקב מרגי: אמרתי דברים כבר בדיון הקודם, שכל חובת ההיוועצות הזאת כמעט ריקה מתוכן, הייתי אומר.

יעקב מרגי: אם לא היה אגו פרלמנטרי, עוד סמכות לוועדת החינוך, התרבות והספורט, היה צריך או לבטל אותה או לשנות כפי שהצהרתי בדברי הסיכום שלי בשנה שעברה, לחוקק ממש בחוק את שיטת התקצוב, שיטת הסדרת התקצוב, מערך היחסים בין השלטון המקומי לבין המדינה.

יעקב מרגי: לבוא פעם בשנה לוועדת החינוך, התרבות והספורט, להציג את הצו, לומר מספרים כמעט חסרי משמעות?

יעקב מרגי: אני לא מרגיש שאני ממלא את תפקידי כפרלמנטר, כיושב ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט.

יעקב מרגי: אני באמת רוצה שנושא החינוך יתוקצב בצורה איכותית ומיטבית.

יעקב מרגי: לצערי הרב, מושב הקיץ היה קצר, התעסקנו עם הרבה נושאים רבים.

יעקב מרגי: בנוסף לדיוני הוועדות, גם כמה שולחנות עגולים, וקצת הזנחנו את הסוגיה הזאת ולא טיפלנו בנושא ההסדרה של צו לימוד חובה 7(ב).

יעקב מרגי: אלה הדברים.

יעקב מרגי: הדיון הוא בנוכחות מנכ"ל משרד החינוך, מר שמואל אבוהב.

יעקב מרגי: ברשותך, אתה רוצה להתייחס לסוגיה הזאת?

יעקב מרגי: רגע, רצית להציג הצעה לסדר.

עודד פורר: אני רוצה לנצל את ההזדמנות שאנחנו נפגשים פה במהלך הפגרה גם בנושא הזה, בוודאי כשנמצא פה מנכ"ל המשרד, ברוך הבא לוועדת החינוך, התרבות והספורט.

עודד פורר: טרם יציאתנו לפגרה, אנחנו אישרנו טרם יציאתנו לפגרה את חוק הצהרונים שאדוני היושב ראש הוביל יחד עם חברי כנסת נוספים, שיש לברך עליו, כי הוא אמור להסדיר את המחירים והעלויות בצהרונים.

עודד פורר: בחוק נקבע בסעיף 9, שהשר יקבע בצו – בהסכמת משרד האוצר, וגם כאן לאחר התייעצות עם ועדת החינוך, התרבות והספורט – את המחיר המרבי לצהרונים, תוך שהוא מתחשב במספר פרמטרים, ובהם: אופן ההתאגדות של מי שמפעיל את הצהרונים, סל השירותים שניתן, שאני חושב שזה מנעד משמעותי, ובוודאי גם האזור שניתנים השירותים, כי יש פה גם את הנושא הסוציו-אקונומי, ומספר הילדים.

עודד פורר: ניצנים.

עודד פורר: למיטב הבנתי, צו כזה לא הוצא.

עודד פורר: הדבר היחיד שכן יצא זה אותו קול קורא לאותה תכנית ניצנים.

עודד פורר: אני מבקש כמה דברים: להבין האם הקול הקורא הזה הוא הצו, ואם הוא הצו – גם ראוי היה שתהיה איזושהי התייעצות עם ועדת החינוך, התרבות והספורט; ואם הוא הצו, גם לגבי הקול הקורא, יש לי השגות לגבי כמה דברים שנקבעו שם, שלפחות לא עומדים בתחום ההיגיון.

עודד פורר: יש חשש לפחות מהפניות שאנחנו מקבלים, שבחלק מהרשויות המקומיות תהיה בעיה עם פתיחת הצהרונים עם פתיחת שנת הלימודים, והמשמעות פה לגבי ההורים היא אקוטית, היא קריטית.

עודד פורר: תודה.

יעקב מרגי: יוסי יונה, הצעה לסדר.

יוסי יונה: אדוני, אני רוצה להפנות תשומת לב כולנו לדיונים שהתקיימו גם בשנה שעברה בעת הזאת, ומהפרוטוקול גם עולה שחברים שמשתתפים גם היום בישיבה הזו, בהחלט הפצירו בנו, בך אדוני היושב ראש, שאנחנו לא נעבור לסדר היום באשר לנושא הזה, אם לא תהיה מדיניות אפילו של הפחתה בתשלומים הללו.

יוסי יונה: אני רק רוצה להביא לתשומת לבנו, שאנחנו מתנהלים באיזשהו דיון שהוא טנטטיבי, שיהיה לו איזשהו קשר לדיון שהתקיים בפעם הקודמת.

יעקב מרגי: אין ספק, כשנגיע לתשלומי הורים, נתייחס.

יוסי יונה: כן, שנקבל החלטות בהתאם.

יוסי יונה: אני פונה לחברות ולחברי הכנסת, שיזכרו שהם עצמם אמרו שהם לא מוכנים יותר להשלים עם ההסדר.

יעקב מרגי: יו"ר הוועדה הצהיר.

יוסי יונה: הצהיר, וחברי הכנסת הצטרפו אליך.

יעקב מרגי: נתייחס לזה בתשלומי הורים.

יוסי יונה: אני מקווה שאכן יהיה ביטוי היום בדיוני הוועדה לחוסר שביעות הרצון של חברות וחברי הכנסת מהפעם הקודמת.

יעקב מרגי: 7(ב), אתה רוצה להתייחס?

בשתי ורסיות: המסלול השני הוא מסלול המורחב יותר.

בשתי ורסיות: באו צהרונים, באו רשויות מקומיות ואמרו: אנחנו רוצים להרחיב את היקף השירות.

בשתי ורסיות: מה הם רוצים?

בשתי ורסיות: אנחנו רוצים שהצהרון יפעל עד שעה חמש, לא עד שעה ארבע, אנחנו רוצים שהוא יפעל בחפיפה בימי חופש בחנוכה, בפסח ואסרו חג.

בשתי ורסיות: בכדי לא לאבד את הכוונה של המחוקק להפחית את סכום הכסף בצהרונים, נקבעה תקרה של 935 שקלים באשר ואך ורק לתוספת הזו.

בשתי ורסיות: עם המתווה הזה יצאנו בקול קורא לרשויות המקומיות.

בשתי ורסיות: מה התוצאה של הקול הקורא?

בשתי ורסיות: זאת אינדיקציה מרכזית, האם זה עובד או שזה לא עובד.

בשתי ורסיות: עד כה 242 רשויות פנו לקול הקורא.

בשתי ורסיות: להערכתנו, בשעות האלה יש כ-450,000 ילדים שהם בפוטנציאל הרשמה לצהרונים, ואני אדבר על זה אחר כך בהמשך.

בשתי ורסיות: תוסיף על זה עוד כ-200,000 ילדים - - -

יעקב מרגי: ברשותך אדוני, היום ארוך ויש נושאים כבדים, אני לא רוצה להפוך את הדיון הזה לדיון על הצהרונים.

יעקב מרגי: אני רוצה התייחסות לצו.

יעקב מרגי: הצו בעבודה, אני מאמין - - -

עודד פורר: אחד, האם זה הצו?

עודד פורר: אם לא, האם אמור להגיע צו לשנה הזו?

יעקב מרגי: חייב להיות.

יעקב מרגי: לפי החוק שחוקק, חייב להיות צו.

עודד פורר: ואם תהיה דיפרנציאציה בין הרשויות?

יעקב מרגי: אני מאמין שעד תחילת שנת הלימודים ובמהלך תחילת שנת הלימודים חייב להיות צו, כך נאמר.

יעקב מרגי: תחילת שנת הלימודים, זה יכול להיות גם כן בספטמבר.

יעקב מרגי: תודה.

עודד פורר: כן אדוני המנכ"ל, יהיה צו בעניין הזה?

<שמואל אבואב: עכשיו יצא קול קורא, זה השלב הראשון, ואחר כך עוברים לשלב הבא.

יעקב מרגי: גברתי היועצת המשפטית של הוועדה, בבקשה.

<מירב ישראלי: מדובר באמת על צו לימוד חובה, שמובא להתייעצות עם הוועדה על פי סעיף 7 (ב) לחוק לימוד חובה, שלפיו "קיום מוסדות חינוך רשמיים למתן חינוך יסודי חינם לפי חוק זה לילדים ולנערים הגרים בתחום שיפוטה של רשות חינוך מקומית מסוימת, יהא מוטל על המדינה ועל אותה רשות חינוך מקומית במשותף".

<מירב ישראלי: השר מביא לנו כל שנה צו, שקובע איך מתחלק הנטל בין המדינה לבין הרשויות המקומיות.

<מירב ישראלי: הצו מונח לפניכם, זה צו לימוד חובה (שיעור ההשתתפות של המדינה ושל רשויות החינוך המקומיות בקיום מוסדות חינוך רשמיים לשנות הלימודים התשע"ח).

<מירב ישראלי: אני לא אקריא את כל הפרטים, אבל אני רק אומר במה הוא עוסק.

<מירב ישראלי: שיעור ההשתתפות של המדינה, מדובר בשכר עבודה של עובד הוראה, באגרת שכפול וחומרי מלאכה, בעלות משרה של פסיכולוג, של קצין ביקור סדיר, שירותים נלווים – שזה מזכיר, שרת ופועל ניקיון, זה גם מתחלק לפי חטיבת ביניים, ויש סעיף שמדבר על גני ילדים לגילאי 5 שכר עבודה ופסיכולוג, וגן ילדים לגילאי 4-3, מדובר על שכר הלימוד שהמשרד ישתתף בשיעור של 90% מעלות אחזקה של גן ילדים.

<מירב ישראלי: יש פה אבחנה בין רשויות שמקבלות מענק כללי לאיזון, שזה לפי מפתח של 31 ילדים, ורשויות נטולות מענק איזון 33 ילדים, ונקבע שהרשויות המקומיות ישתתפו בשיעור של הפער בין מה שהמדינה משתתפת ל-100%, וששיעור הקצאת המשרות בידי המדינה לרשויות המקומיות יהיה בכפוף לתקינה שהמשרד מפרסם באתר האינטרנט של המשרד.

<מירב ישראלי: הצו הזה בעצם זהה לצו שהובא להתייעצות בשנה שעברה.

יעקב מרגי: בשנה שעברה הוא היה שונה, בגלל החלת החוק גם על גני הילדים

<מירב ישראלי: נכון.

יעקב מרגי: אבל הפעם הוא דומה.

יעקב מרגי: שלטון מקומי, משרד הפנים – קוימה חובת ההיוועצות עם שר הפנים?

<חגי ברוכיאן: כן, קוימה.

<מיכל מנקס: אני רוצה להתייחס בדבריי הקצרים לשתי נקודות.

<מיכל מנקס: במיקרו, לטענתנו החוזרת ונשנית על אותו סעיף ביישום, אנחנו מתייחסים להחלטה כהחלטה המבורכת של טרכטנברג בגני הילדים – רשויות נטולות מענק שמקבלות השתתפות מופחתת, על אף שמדובר בגני חובה ועל אף שמדובר בצורך במימון מלא, אנחנו מדברים לא רק בגין החוסר הזה, אלא בגין העובדה שהשכונות הפריפריאליות ברשויות הללו, גם הן לא מתוקצבות כמו רשויות המקבלות מענק.

<מיכל מנקס: בקשתנו החוזרת זו השנה השנייה, שהתיקון הזה לצערנו לא תוקן.

<מיכל מנקס: מילה על המקרו, אנחנו סברנו כבר שנה שעברה, ואף שלחנו דוח ומחקר שעשינו בנושא הזה, שהגיעה העת שנשב ונגדיר את יחסי השותפות הזו בין המדינה לבין הרשויות המקומיות במשפט שבחוק, המדבר על קיום משותף של מערכות החינוך.

יעקב מרגי: תודה על הפניית תשומת הלב.

יעקב מרגי: אני חושב שכבר בדיון בשנה שעברה נאמרו הדברים.

יעקב מרגי: בשנה הראשונה, כשמחילים את זה על גני הילדים, אני מבין את הדיפרנציאליות, אבל במדינה שיש בה חוק חינוך חובה, בבסיס של חוק חינוך חובה חינם, אני לא חושב שצריך לעשות את ההבחנה.

יעקב מרגי: אתם יודעים, אני חסיד של התקצוב הדיפרנציאלי בתוספתי, אבל לא יכול להיות בבסיס.

יעקב מרגי: אם יש חוק חינוך חובה חינם מגיל שלוש, ביושר אני אומר זאת, אני חושב שזה צריך לחול על כל תלמידי ישראל ברחבי הארץ.

יעקב מרגי: מילא, אני מבין שנה ראשונה החלה הדרגתית, אבל אני לא רואה שיש פה התייחסות כאילו זה הולך להשתנות.

יעקב מרגי: לא יכול להיות שלמרות ההמלצה שהנושא הזה יוחל הדרגתית, זה יהפוך להיות משהו קבוע.

יעקב מרגי: משרד החינוך, בבקשה.

<נועה היימן: החוק לא חל בצורה הדרגתית, החוק חל בצורה מלאה.

<נועה היימן: לעניין התקצוב, יש שני סוגי תקצוב, לפי מפתחות שונים.

<נועה היימן: רשויות מקבלות מענק איזון מתוקצבות לפי מפתח של 31 ילדים בכיתה, בעוד רשויות שאינן מקבלות מענק איזון, מתוקצבות לפי מפתח של 33 - - -

יעקב מרגי: על הכול.

<נועה היימן: על הכול.

<מיכל מנקס: אחוז.

<נועה היימן: שיטת התקצוב היא שונה, כאשר היא נותנת מפתח דיפרנציאלי.

<נועה היימן: בפעמים רבות בדיונים בוועדת החינוך, ועדת החינוך תמכה בתקצוב דיפרנציאלי ובהבחנה בין רשויות חלשות לרשויות חזקות.

יעקב מרגי: את אומרת לי במילים אחרות, שההבחנה שלי לא נכונה.

יעקב מרגי: יכול להיות שאת צודקת, את במילים אחרות אומרת לי: ההבחנה שלי שמספר הילדים בכיתה זה לא בבסיס.

יעקב מרגי: אני אמרתי: מילא, בתוספתי אני יכול לקבל תקצוב דיפרנציאלי או הבחנה בין רשויות.

יעקב מרגי: את אומרת שמספר ילדים בכיתה זה לא הבסיס.

יעקב מרגי: של חוק חינוך חובה חינם.

יעקב מרגי: זו גם דעה.

<נועה היימן: גם בבתי הספר היסודיים תקצוב של מספר התלמידים בכיתה קרוב לעשור הוא דיפרנציאלי - - -

<קריאה: כן, אבל את מממנת 100% - - -

<נועה היימן: אבל אני לא מתקצבת 100%.

<נועה היימן: גם בבתי הספר היסודיים ישנו מפתח דיפרנציאלי, שבבתי ספר חלשים יותר מספר הילדים בכיתה יהיה קטן יותר, ובבתי הספר החזקים יותר מספר הילדים יהיה גדול יותר.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: משרד הפנים, מעבר לכך שקוימה חובת ההתייעצות, אתה רוצה לומר משהו?

<חגי ברוכיאן: לגבי 33, 31, זה אומר הגדלת תקציב.

יעקב מרגי: ברור, את זה אנחנו יודעים.

יעקב מרגי: אם זה לא היה תלוי תקציב, לא היתה הבחנה.

יעקב מרגי: בנושא צו לימוד חובה 7(ב), אני פותח את הדיון ורוצה סבב התייחסויות.

יעקב מרגי: הורים?

יעקב מרגי: בנושא הזה לא.

יעקב מרגי: משרד החינוך עברנו, סיכמנו, מימשנו.

יעקב מרגי: המועצה לשלום הילד?

יעקב מרגי: שלא יאמרו שלא קוימה חובת היוועצות.

יעקב מרגי: חברי הכנסת רוצים להתייחס ל-7(ב)?

יעקב מרגי: אז מבחינתנו, מבחינת ועדת החינוך, התרבות והספורט קוימה חובת היוועצות לצו לימוד חובה (שיעור השתתפות של המדינה ושל רשויות החינוך המקומיות בקיום מוסדות חינוך רשמיים לשנת הלימודים התשע"ח).

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: אנחנו עוברים לנושא שגם התכנסנו לדון בו היום, לא רק.

יעקב מרגי: ברשותכם, אני אומר כמה מילות פתיחה מן הכתוב, כי תראו שכאשר אני לא כותב, אני יותר אגרסיבי, אז אני ריסנתי את עצמי בכתיבה.

יעקב מרגי: הנה עוד שנה חלפה – כל חברי הכנסת רשומים, זה נוהג בוועדת החינוך, התרבות והספורט, אנחנו בקטע הזה יותר טובים מוועדות אחרות – ואנחנו נדרשים לאשר שוב תשלומי הורים.

יעקב מרגי: כפי שאמרתי קודם, במדינת ישראל יש חוק חינוך חובה חינם, ואט אט תשלומי הורים שונים ומשונים, משוכללים יותר ומשוכללים פחות השתרשו והשתלטו על הכיס של ההורה ועל מערכת החינוך.

יעקב מרגי: וחובה עלינו, אנחנו חברי הכנסת, להביא לידי ביטולן כליל, והסיבות הן רבות, ואמנה אותן בהמשך.

יעקב מרגי: תשלומי ההורים שהוועדה אמורה לאשר היום הם תשלומי רשות וחובה בלבד, כשבחובה נשאר לנו רק נושא של ביטוח תאונות אישיות ושאר תשלומי הרשות כפי שמופיעים בטבלה, ונדבר עליהם.

יעקב מרגי: היצר הרע אלוף האלופים.

יעקב מרגי: נוטה להתעסק בזוטות כל השנה, ותוך כדי שאנחנו מתעסקים בזוטות, גונב אותנו בדברים הכבדים.

יעקב מרגי: אנחנו מרימים קול זעקה על תשלומי הורים, תשלומי חובה ותשלומי רשות, שהם מוערכים בכ-1.5 מיליארד ש"ח, בו בזמן שאנחנו מפקירים את הזירה שנקראת תל"ן.

יעקב מרגי: שם בתכניות הלימודים הנוספות, שמוערכות בכשלושה מיליארד ויותר – תסלחו לי על הביטויים הנוקשים והבוטים – ישנה הפקרות מוחלטת, שהמשרד לא מסוגל או לא רוצה או מעלים עין, ואני יכול למנות לכם עוד סיבות רבות ואחרות, סליחה שוב על הביטוי, מאפשר את השוד הזה לאור היום, בחסות המדינה; ואנחנו לא מרימים חרב על אותם הורים שרוצים לשלם עבור תכניות לימודים נוספות.

יעקב מרגי: אנחנו כן רוצים להרים יד ולהפסיק את השוד, למה אני אומר שוד?

יעקב מרגי: כי מוסדות רבים גינו את הפרצה הזאת, וגובים תל”ן על שעות תקן, ואם לא שעות תקן, מבצעים בניגוד להוראות בתוך שעות התקן.

יעקב מרגי: מוסדות רבים, תתפלאו לשמוע, גובים תל"ן, ולא מבצעים את תכניות הלימודים הנוספות.

יעקב מרגי: אין להם עילה לאישור התל"ן, ואני אומר דברים מבוססים, דברים שנבדקו על ידי המשרד.

יאמרו לי: ואני אומר לכם רבותי, אתם יודעים שכשאני לוקח נושא, אני לוקח אותו ליד.

יאמרו לי: מושב החורף הזה יהיה סביב התל"נים.

יאמרו לי: אני רוצה לדבר עם המשרד יחד עם המנכ"ל, אנחנו נשב על זה בנפרד.

יאמרו לי: מוסד שירצה לקבל אישור לתל"ן, יצטרך לעבור מסלול אישי לבקרה ופיקוח, לראות אם בכלל יש עילה לגביית התל"ן.

יאמרו לי: לומר לכם שהיו מוסדות חינוך, שהתל"נים הועברו למימון המנהלה ובעלי התפקידים ברשת הארצית, ולא לתלמידים ולא עבור תכניות לימודים, בו בזמן שהחוק אומר שהתל"ן חייב להיות עבור תכנית לימודים בלבד.

יאמרו לי: מוסדות שגבו תל"ן, נמצאו שאפילו את שעות התקן לא מקיימים.

יאמרו לי: אנחנו זועקים, זה כיף לתפוס את תשלומי ההורים – את הטיולים, את ביטוח החובה, בזמן שגונבים אותנו באמת, אבל אנחנו לא מוותרים, אנחנו ניאבק, גם על זה, גם על תשלומי הורים.

יאמרו לי: אנחנו שואפים לבטל כליל, כליל את תשלומי ההורים מהמערכת, יש כמה מסלולים.

יאמרו לי: האחד מהם, כפי שהציע בזמנו חבר הכנסת מנואל טרכטנברג, זה ביטול הדרגתי, לקבוע תכנית תלת שנתית, דו-שנתית, ארבע שנים, אבל לא יותר.

<קריאה: 10.

יעקב מרגי: לא לא, 10 זה הרבה.

חיים ילין: תוריד.

יעקב מרגי: 10 זה הרבה, אין סיבה.

מנואל טרכטנברג: - - - פעימות.

יעקב מרגי: המדינה הוכיחה לנו שאם רוצים, גם 900 מיליון שקל יכולים לעבור תוך חודש וחצי לתוך מערכת החינוך תוספתית, ובלי שהיה בספר התקציב, ראה הצהרונים ועוד בית הספר של החופש הגדול.

יעקב מרגי: אבל זה לא יחליש אותנו במאבק על התל"נים.

יעקב מרגי: הדיון היום לא על התל"נים.

יעקב מרגי: רבותי, במושב הקיץ שכפי שאמרתי היה מושב קצר אבל עמוס, התקיים הדיון על אישור תשלומי הורים.

יעקב מרגי: בשנה שעברה התקיים שולחן עגול סביב השולחן אצלי באולם הוועדה, בהשתתפות מנכ"ל שלטון מקומי, נציגות ההורים, חברי ועדה, המועצה לשלום הילד וגופים נוספים.

יעקב מרגי: הכנו מסלול – נקרא לזה לצורך העניין, מסלול הימלטות, במידה ולא נצליח לבטל את תשלומי ההורים, לבחינת או ליצירת מנגנון גבייה חלופי.

יעקב מרגי: בזמנו ועדה ממשלתית שהוקמה על ידי הממשלה המליצה עליה, שזה מנגנון גבייה באמצעות הביטוח הלאומי תמורת תוספת כמה פרומילים של הביטוח הלאומי, והמדינה יודעת לעשות את זה טוב – ראה ביטוח בריאות ממלכתי.

יעקב מרגי: משרד החינוך יידע להתמודד.

יעקב מרגי: נציגיו בשולחן העגול אמרו שהם יידעו להתמודד, ילמדו.

יעקב מרגי: נכון, גם מרכז המחקר והמידע של הכנסת, היחידה הכלכלית, שיתפו אתנו פעולה והכינו מסמך, שאומר כמה אדם שמשתכר בגובה שכר מינימום תהיה תוספת ביטוח לאומי, וכן בשכר הממוצע וכן מי שמשתכר מעבר לשכר הממוצע.

יעקב מרגי: המסמך הזה הוגש לאוצר, אמנם לא בצורה פורמלית אלא בהידברות עם לשכת השר.

יעקב מרגי: אנחנו נתכנס לישורת האחרונה גם עם משרד האוצר, יחד עם משרד החינוך, כך שהסוגיה הזאת תבשיל לכדי היתכנות.

יעקב מרגי: אני אומר לכם שהדיון היום על תשלומי הורים לא היה מתאפשר ולא היה מתקיים – כפי שהבטחתי, אני לא אביא תשלומי הורים לוועדה, הבטחתי, הצהרתי, ולא היה מתקיים הדיון היום – אלמלא הבטחה חד-משמעית של שר החינוך, חד משמעית, שאחד הנושאים הראשונים בדיוני התקציב בתקציב הקרוב יהיה הדרישה לתשלומי הורים.

יעקב מרגי: אין פה בתוספתי או במנגנון גבייה חלופי - - -

מנואל טרכטנברג: בתקציב הקרוב אתה מתכוון - - -

יעקב מרגי: לא, 18' סגור, לא 18'.

חיים ילין: לא סגור.

יעקב מרגי: תקציב 18' לא סגור?

מנואל טרכטנברג: לא סגור.

מנואל טרכטנברג: לכן זה מאוד חשוב, לא סגור.

יעקב מרגי: אם הוא לא סגור, זה בדיוני התקציב הקרוב.

חיים ילין: אל תדאג, עוד מעט יתחילו עם העברות משנה לשנה.

חיים ילין: ..

מנואל טרכטנברג: על פי החוק שעבר בכנסת, חוק התקציב, האוצר חייב להביא באוקטובר, נובמבר, עדכון של התקציב הדו-שנתי לקראת 2018, וזו ההזדמנות להעלות את הנושא הזה.

יעקב מרגי: זו הזדמנות, אבל אני חייב להיות הוגן, וההוגנות חייבת להיות על השולחן.

יעקב מרגי: לי נאמר התקציב הקרוב.

יעקב מרגי: תקציב 18' בעיקרון אושר, אלא שצריך להבין, שזו הזדמנות, אני מסכים אתך.

יוסי יונה: סגור פתוח.

יעקב מרגי: בסדר, סגור פתוח, לא לזה כיוון המשורר כשהתחייב השר, אבל אני אומר לך שאנחנו ננסה להביא אותו לשם.

יעקב מרגי: הנה אני מצהיר, שאנחנו ננסה להביא אותו לשם בהזדמנות הזו.

יעקב מרגי: לכן רבותי, מעבר לזה, צריך לומר בצורה הכי הוגנת, שמה שאפשר את הדיון זה שבשנתיים האחרונות, יחד עם הוועדה, יחד עם ההורים, הייתי אומר – תרשו לי קצת, משרד החינוך, לא לפגוע לכם באגו, אבל גם דחפנו אתכם, לא אילצנו אתכם, כי "אילצנו" נשמעת לי מילה קשה, פוגעת.

יעקב מרגי: אבל דחפנו אתכם לקבל החלטות חשובות, שגרמו לתוספת תקציב לא קטנה שגם הורידה את המעמסה מההורים בתחומים רבים.

יעקב מרגי: לכן אני רוצה להעביר את רשות הדיבור למנכ"ל משרד החינוך, שמואל אבואב.

יעקב מרגי: אנחנו נקשיב בקשב רב למצגת שהכין לנו משרד החינוך.

יעקב מרגי: הוא רוצה להוכיח לנו עד כמה הנטל ירד מההורים, עד כמה יש תוספות, וגם נשמע מהמנכ"ל לגבי ההתחייבות שאני שמעתי וגם ההורים שמעו.

<שמואל אבואב: אדוני היושב ראש, אני מודה לך על ההזדמנות להציג את הבקשה שלנו להעברת תשלומי הורים.

<שמואל אבואב: אני רוצה גם לקדם בברכה את חברי הכנסת ואת כל המסובים סביב השולחן, שהם שותפים לא רק לדיון הזה, אלא למהלכים הגדולים שנעשו בעת האחרונה.

<שמואל אבואב: ברשותך, אני רוצה להפריד את דבריי לשני חלקים – אחד, תשלומי ההורים; שניים, כפי שביטאת בתחילת דבריך, בעת שהמתווה ישתנה, בין אם בחוק ובין אם הממשלה שתאשר את זה, מה טוב, מבורך, ראוי ורצוי, ובתי הספר יפסיקו לעסוק בגבייה.

<שמואל אבואב: זו אינטראקציה לא נוחה, לא נעימה.

<שמואל אבואב: עד אז צריך לנהל את העניינים, ולכן בתקופה שבין השמשות, בתקופת הביניים, אני מבקש להציג את תשלומי ההורים.

<שמואל אבואב: החלק השני של דבריי ייוחד למהלכים הגדולים, שיש בהם משמעות רבה בהפחתת הנטל.

<שמואל אבואב: מי כמוך ומי כל המסובים סביב השולחן הזה הובילו מהלכים משמעותיים, בין אם צמצום מספר הילדים בכיתה, בין אם זאת סייעת שנייה, בין אם אלה צהרונים, בין אם אלה קייטנות, ובין אם זה חוג חינם לכל ילד באשכולות הנמוכים.

<שמואל אבואב: כל אלה הביאו להורדה משמעותית בנטל, ואת זה אני אציג בהמשך.

<שמואל אבואב: בעוד אנחנו מדברים על תשלומי הורים, מהיכן אנחנו שואבים בכלל את הזכות הזו?

<שמואל אבואב: מחוק לימוד חובה, שמסדיר את עניין גביית ההורים.

<שמואל אבואב: מה הזירות, מה האפשרויות של גביית הכספים?

<שמואל אבואב: לא הכול פתוח ולא הכול ניתן, וטוב שגם הדברים כאן מקובצים בארבעה מסלולים, בארבע חלופות: האחד שירותי חובה, השני שירותי רשות, השלישי תכניות להעשרת תל"ן, והמסלול הרביעי זה רכישה מרצון.

<שמואל אבואב: מה מובא היום לוועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת אל מול פני השנה שעברה?

<שמואל אבואב: בקשה להוסיף שקל וחצי עבור ארגון ההורים המייצג בגני הילדים, שקל וחצי בבתי הספר עבור ארגון ההורים הארצי.

<זאב גולדבלט: הוא לא קיים כבר.

<קריאה: פורום ועדי ההורים היישוביים.

<משה אשכנזי: אני רוצה בנושאים האלה שקיפות ובקרה על כל הכספים האלה.

יעקב מרגי: בפעם הבאה תאמר מה שאתה רוצה ברשות דיבור, זה יישמע גם יותר טוב, לא מלחמתי.

<שמואל אבואב: מה הוועדה כבר אישרה תחת ידך בחודש שעבר?

<שמואל אבואב: אישרו את תשלום החובה.

<שמואל אבואב: אישרו את השאלת הספרים, וכרגע אנחנו מביאים את יתרת הדברים לכאן לבקשת אישור עד וכאשר הדברים ישתנו בהיקף רחב וגדול.

<שמואל אבואב: אנחנו מציגים בטבלה הצפופה כאן, שהיא חולקה לכל האנשים, את הבקשה לאשר בקדם יסודי את התשלום שהוא חובה שאושר, את תשלומי הרשות.

<שמואל אבואב: בגני הילדים ההורים מתבקשים לשלם 296 שקלים, בכיתות א' ו-ב' 556 שקלים לשנה, בכיתות ג'-ד' 581, וכך זה עולה עד י"ב 1,388 שקלים.

<שמואל אבואב: זו הטבלה של תשלומי ההורים רשות וחובה.

<שמואל אבואב: אני רוצה לעבור למהלך הבא, והוא מפעל ההזנה.

<שמואל אבואב: בעת שלא היתה ההזנה, לא היו צריכים לשלם.

<שמואל אבואב: ברגע שהכנסת והממשלה קיבלו החלטה שמפעל ההזנה הוא מפעל ראוי ומתבקש, כחלק מהשירותים שנדרשים לתת לכל תלמידי מדינת ישראל, עשינו שינוי משמעותי בשנה האחרונה.

<שמואל אבואב: ביקשנו להפסיק, אדוני היושב ראש – ואתה ליווית מקרוב את התופעה שהמזון איננו בריאותי, שהוא איננו בנוי על המרכיבים שיש להם השפעה רבה על התפתחותם של הילדים.

יעקב מרגי: להזכירך, התקנות עדיין לא חזרו אלינו.

<שמואל אבואב: מחד, אבל מאידך, וזה נכון מאוד, אנחנו עושים מאמצים גדולים לשכנע את מי שעדיין לא השתכנע, שהמהלך הזה מתבקש, אבל גם בתקופת הביניים, שהתקנות לא הגיעו לכדי סיום, הטבלאות והסטנדרטים והפיקוח מכווני מטרה ברורה, בפחמימות, בשומנים, בנתרן, בברזל.

<שמואל אבואב: בכל אותם דברים יש טבלאות ברורות, מה המרכיבים הבריאותיים בכל מרכיב מזון.

<שמואל אבואב: עם הסטנדרטים האלה, הפיקוח שלנו יוצא לדרך, וכך הוא יקבע, האם ההזנה ראויה או לא ראויה; והמטרה שלנו היא לא רק להזין את הילדים, אלא להזין אותם במזון בריא, ולכן זו הפעולה השנייה.

<שמואל אבואב: יצא מכרז, התקבלו הגורמים, ועם זה יוצאים לדרך.

יוסי יונה: והמנגנון שכתוב בהתאם לרמות ההכנסה זה בית הספר?

<שמואל אבואב: אין תשלום מעבר למה שנקבע בחלוקה הדיפרנציאלית, בהתאם למצב הסוציו-אקונומי של האזרחים.

<שמואל אבואב: אם אתה מביט בטבלה, אתה רואה שמי שהכנסתו היא עד 1,274 שקלים לא משלם ולו שקל אחד עבור ההזנה.

יוסי יונה: המנגנון זה המנהלת או הרשות המקומית?

<שמואל אבואב: באמצעות הרשות המקומית.

<שמואל אבואב: אנחנו רואים ברשויות המקומיות את התשתית הביצועית לכל מפעל ההזנה, וזה הגוף שמבצע וגובה בהתאם לחלוקה הדיפרנציאלית שמוצגת כאן, והמשמעות העקרונית והקונספטואלית – החלשים משלמים מעט, החזקים משלמים קצת יותר, בסוף הכול מסובסד, אבל בעיקר ההזנה היא בריאה ואיכותית, זו המטרה.

יעקב מרגי: ההתייקרות הושתה רק על ההורים, או שהמדינה גם נשאה בחלקה?

<שמואל אבואב: בוודאי, תראו את הסבסוד.

<שמואל אבואב: הטבלה מצביעה מה ההשתתפות של ההורים ומה ההשתתפות של המדינה.

מירב בן ארי: מה ההשתתפות של המדינה בתכנית הזאת?

<שמואל אבואב: מחיר למנה יגיע ל-14.94 שקלים, נעגל את זה ל-15 שקלים.

<שמואל אבואב: הטבלה הימנית מראה מה ההשתתפות של ההורים.

<שמואל אבואב: אז אנחנו רואים מה ההורים משלמים.

מירב בן ארי: כל השאר זה המדינה.

<שמואל אבואב: תראו את הפער.

יוסי יונה: 6.30 שקלים - - -

<שמואל אבואב: ואז המסקנה היא מאוד ברורה, שהחזקים ביותר – שהמנה עולה להם 14 שקלים ומשהו, משלמים שישה שקלים.

<שמואל אבואב: זאת אומרת, מראשית הדרך של כל המפעל הזה, המדינה נטלה על עצמה אחריות, בין אם זה לחזקים ובין אם זה לחלשים, בשני מסלולים: האחד – לסבסד ולהפחית את עלות ההזנה ולהשתתף במשאבי המדינה כדי להוזיל להורים, והשני – לדאוג שהשירותים ניתנים ברמה ראויה.

מנואל טרכטנברג: זה נראה ש-70 אגורות לארוחה זה כלום, אבל צריך להכפיל את זה במספר הארוחות בשנה, כדי שנקבל מספר, סכום שאפשר להתייחס אליו, כי אתה יודע, כמה ארוחות יש בשנה?

מנואל טרכטנברג: מאתיים ומשהו?

מנואל טרכטנברג: קח 200, אז אם הורה משלם חמישה שקלים לארוחה כפול 200, ככל שידוע לי זה 1,000 שקל.

מנואל טרכטנברג: זה לא מעט.

<אריאל לוי: 150.

מנואל טרכטנברג: כל מה שאני אומר זה שהמספרים יוצגו בצורה שאנחנו נוכל באמת לגזור מזה מה באמת הנטל על ההורים, שהוא קומפטבילי עם הטבלה הקודמת, שם הנתונים הם שנתיים.

מירב בן ארי: אני גם רוצה לשאול – זה 15 שקלים לארוחה רגילה, ומה לגבי ילדים אלרגניים?

<שמואל אבואב: תיכף אנחנו נרד לכל הפרטים, נאסוף את השאלות.

יעקב מרגי: אני חושב שהמנכ"ל צודק.

מירב בן ארי: יש לו עוד הרבה שקפים, אז רק לעניין ההזנה שזה נושא חשוב.

יעקב מרגי: יש לי עוד כמה סוגיות בנושא התשלומים, דברים שהמשרד התחייב לגביהם, לכן בואי נשאיר את זה לסוף ונעשה סדר.

<שמואל אבואב: לגבי מפעל ההזנה, אמרתי את הדברים, תיכף נפתח את זה לדיון ונשיב על כל השאלות המפורטות.

<שמואל אבואב: אני רק אסכם, המפעל הוא מסובסד והוא מפוקח.

<שמואל אבואב: המרכיב הבא הוא תשלומי הורים לתל"ן.

<שמואל אבואב: כאן רואים את הטבלה שמציבה תקרה מקסימלית.

<שמואל אבואב: לקחנו לתשומת לבנו את ההערה הנוקבת, שהיושב ראש אמר, שיש טרמפיסטים שתופסים טרמפ על העניין של התל"ן, מרחיבים את זה הרבה מעבר למה שהמחוקק קבע, ומוטלת על משרד החינוך האחריות לפקח.

<שמואל אבואב: יכול להיות שאנחנו צריכים להדק פה יותר.

<שמואל אבואב: במבט שמלווה את השנים האחרונות, אפשר לומר שהאכיפה היא הרבה יותר גדולה, אבל עדיין איננה מספקת.

<שמואל אבואב: נעבור לרכישת שירותים מרצון, זה המרכיב הרביעי והבא.

<שמואל אבואב: לאחר מכן אני רוצה להראות באיזה שיטה המשרד מפקח, מה היה בעבר, איך יודעים האם בתי הספר גובים מעבר למותר, מה השיטה של המשרד שמצוי עם יד על הדופק על מה שמתרחש בבתי הספר ברמת הגבייה.

<שמואל אבואב: אנחנו רואים פה את האופן שבו זה מוקלד למערכת שלנו בשיטת מערכת אפיק.

<שמואל אבואב: אנחנו הגענו רק ל-66% של העברת הנתונים ובאמצעות הנתונים אנחנו יכולים לראות מה קורה.

<שמואל אבואב: יש לנו השלמה דרך, זו המשימה שלנו, זו האחריות שלנו, להגביר את אלה שמעבירים את כל הנתונים ולהגביר את האכיפה.

יוסי יונה: זה לשנה?

<שמואל אבואב: הוא שאל לגבי תשלומים מרצון, זאת תוספת בסך הכול.

<שמואל אבואב: בסך הכול הם יכולים לגבות סכום מרבי, שמותר לרכישת שירותים מרצון בהיקף הזה לתקופה של שנה.

מירב בן ארי: אין שינוי באפיק?

מירב בן ארי: ירד המספר?

<שמואל אבואב: לא, לא ירד.

מירב בן ארי: הנה, מ-3,099 ל-3,040.

<שמואל אבואב: לא ירד, משום שיש מספר מוסדות שעדיין לא הקלידו.

<שמואל אבואב: אנחנו חושבים שזה כן מתנהל שם, אין הלימה בין המספר לבין המסקנה, יש שם הפקרות בגבייה.

<שמואל אבואב: יש בעיה בירוקרטית של הכנסת כל הנתונים, אנחנו נשלים את זה עד פתיחת השנה, ואני מעריך שיהיה גידול, ובעיקר מה שמחייב אותנו מעבר להשלמה של הפרוצדורה של הכנסת הנתונים, זה לאתר את אותם מקומות, אותם כיסים שבהם אין סדר בתשלומי הורים.

יעקב מרגי: יש לי התייחסות, אבל בסוף הסקירה.

עודד פורר: הכוונה בדף הזה כמה שילמו ההורים?

יעקב מרגי: לא, כמה דווחו.

<שמואל אבואב: הרי אנחנו לא יכולים ללכת בית ספר, בית ספר.

<שמואל אבואב: מה שיטת המעקב והבקרה שלנו וליצור צמצום של פער בין מה שהכנסת רוצה לבין מה שמתהווה ורוחש בשטח.

<שמואל אבואב: השיטה היא שבית ספר מקליד את תשלומי ההורים, ואנחנו בודקים האם בתל"ן, האם בחובה, האם ברשות והאם בתשלומים מרצון, זה חופף את הטבלאות שהצגנו כאן, או שאנשים פתחו את זה והרחיבו את זה מעבר למסגרת שמאושרת.

עודד פורר: הגרף שצמח, זה לא מצביע על עלייה בתשלום עצמו?

יעקב מרגי: לא, רק הדיווחים.

יוסי יונה: יש פער בדיווח לבין מה שקורה?

יעקב מרגי: בטח, הוא אמר לך את זה המנכ"ל.

<זאב גולדבלט: זה רק החוזר עצמו, זה לא התשלום.

יעקב מרגי: רבותי תודה, ברור.

יוסי יונה: זו היתה שאלה רטורית, אם לא שמתם לב.

<שמואל אבואב: חבר הכנסת פרופ' יונה, מעולם לא ראית שיש פער בין מה שהכנסת קובעת לבין מה שקורה בחברה – אז כנראה שזה גם פה לא קורה.

יעקב מרגי: גם זה לא לדיון, לא להתייחסות.

<שמואל אבואב: עד כאן התשלומים על ארבעת המסלולים.

<שמואל אבואב: עכשיו אני רוצה להציג את השינויים שנעשו בשנים האחרונות, האם הם הקלו על ההורים ועל הנטל הכלכלי, האם לא, ולכן חשבנו שזה ראוי לנהל את הדיון ביחד, משום שבסופו של דבר נשאלת שאלה – האם להפחית בתשלומי הורים, או לסדר פתרונות במהלך ימות השנה.

<שמואל אבואב: האם זה נכון שיהיו קייטנות או האם זה נכון שיהיו צהרונים?

<שמואל אבואב: הלוואי שאפשר יהיה גם וגם.

<שמואל אבואב: ניגש לעניין עצמו, המרכיב הראשון השאלת ספרים.

<שמואל אבואב: שנים רבות, ורבות מדי, כל הורה נדרש לכלכל אורחותיו ואת התארגנותו בפתיחת השנה, וההורים רכשו את הספרים ואת המחברות ואת כל מה שקשור בציוד הלימודי לבד.

<שמואל אבואב: הוקם מפעל של השאלת ספרים, שהוא מארגן בצורה ארגונית את כל הספרים.

<שמואל אבואב: בשנה הקרובה הבאה עלינו לטובה יתווספו עוד 250 בתי ספר.

<שמואל אבואב: השיטתיות, ההתמדה, השכנוע – זה לא פשוט ולא קל לבית ספר לנהל את זה, לא קל לרשות לנהל את זה, לא קל לעמוד מול ההורים ולהגיד להם: הספר הזה לא ראוי וכו' וכו' – למרות זאת, הראייה, ההבנה וההכרה שהמפעל הזה, יש בו להקל בנטל ההורים, עומדים לנגד עינינו, ולכן יש עלייה השנה ב-250.

<שמואל אבואב: תראו את הגידול, זה התחיל ב-1,300 בתי ספר, בשנה הבאה יהיו 2,600 בתי ספר שנמצאים במפעל השאלת ספרים, ולעניות דעתנו, יש בזה חיסכון של כ-300 שקלים לכל משפחה, בין אם הם קונים את זה לבד, ובין אם מקבלים את הספרים בשיטה הזאת.

<נועה היימן: בעקבות שינוי שעשתה ועדת החינוך, התרבות והספורט בחוק השאלת ספרי לימוד, בעבר החוק חייב את בתי הספר להשיג הסכמה של 60% מההורים כדי שתתקיים תכנית ההשאלה, וראינו שבתי הספר התקשו להשיג את ההסכמה הזאת.

<נועה היימן: ועדת החינוך, התרבות והספורט הפכה את האוטומטיות, כלומר 60% מההורים לא ירצו להיות, וזה גדל בצורה משמעותית.

חיים ילין: אחוזים מכמה?

יעקב מרגי: כמה בתי ספר יש?

<שמואל אבואב: שאלה טובה.

<שמואל אבואב: אנחנו רואים את עיקר המפעל שצריך לרכז את מאמציו בבתי הספר היסודיים ומעט בחטיבות הביניים – בתיכון זה פחות רלוונטי, כי מנעד שונות בין הספרים הוא גדול אל מול פני היכולת ליצור מכנה משותף.

<שמואל אבואב: אז אם אנחנו מסתכלים נכוחה בין מספר בתי הספר היסודיים שמפעילים לימוד שיש בו מכנה משותף של עשרת מקצועות היסוד, אנחנו מגיעים למיצוי, זה בערך 2,600.

<שמואל אבואב: אנחנו נגדיל, אבל אנחנו מגיעים לכדי מימוש של הפוטנציאל של בתי הספר, שבהם מפעילים את המפעל הזה

יעקב מרגי: כמה בתי ספר יש היום?

<שמואל אבואב: יש 5,000 סך הכול, אבל אנחנו מסתכלים על בתי הספר היסודיים.

יעקב מרגי: אנחנו ב-50% עדיין.

יוסי יונה: באופן כללי.

<שמואל אבואב: 2,500 בתי ספר יסודיים מכסים את הצורך ביסודי.

<שמואל אבואב: אנחנו רוצים לראות, האם יש עדיין חטיבות ביניים שיש לנו מכנה משותף ולא מנעד גדול בין הספרים, כי זה לא יעזור אם נקנה ספרים ובשנה הבאה לא ישתמשו בהם, ולכן בבתי הספר היסודיים אנחנו מכסים כמעט ב-95% את הפוטנציאל ואת המשמעות של הצורך של העניין, אבל לא עצרנו בזה, וכל הרעיון לעבור לספרים דיגיטליים עומד לנגד עינינו, זה הולך ומתרחב.

<שמואל אבואב: רבותי, המפעל הזה הולך ומתפתח.

<שמואל אבואב: הדבר השני הוא דבר מאוד מאוד משמעותי, בשיתוף פעולה של שר החינוך, שר האוצר, יושב ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט וגורמים נוספים, וזה המשמעות של הצהרון.

<שמואל אבואב: רבותי, אנחנו מעריכים בהערכה צנועה, שבשנה הזו 650,000 ילדים יהיו במסגרות הללו.

<שמואל אבואב: אלו מסגרות שעלו מעל 1,000 שקלים, 1,300 שקלים, 1,200 שקלים, וההחלטה של הממשלה לממן את המפעל הזה – אני רוצה שנבין את התוצאה בהקלה בנטל.

<שמואל אבואב: בסוף התוצאה היא 1,000 שקל פחות למשפחה בחודש בממוצע.

יעקב מרגי: עד אשכול חמש.

יוסי יונה: קודם כל, עד אשכול 5 אנחנו רואים את המחירים, אבל אדוני היושב ראש - - -

מירב בן ארי: אבל גם באשכול 10 היו משלמים 1,200, 1,300.

יעקב מרגי: ברור, נכון.

מירב בן ארי: אנחנו כל הזמן עושים לפי הדירוג של הלמ"ס.

מירב בן ארי: אני רוצה להעיר שזה מאוד חשוב בעיני למדוד לפי מדד שטראוס, כי בסוף עיר כמו ירושלים שמדורגת 3, ירדה מארבע לשלוש, ושכונות כמו רחביה או טלביה, או לצורך העניין שכונות שמקבלות מימון כשלוש, לעומת ערים שהן 7, 8 עם שכונות קשות מאוד.

מירב בן ארי: אני מודה שאני מגיעה משכונה כזאת.

יעקב מרגי: אני חושב שצריך לבחון זאת, אני מסכים אתך.

מירב בן ארי: וכל פעם הבחינה הזאת היא על עיר ולא על מדד שטראוס, שהוא על בתי ספר.

מירב בן ארי: סבבה, אנחנו סומכים על העיר שהיא חזקה, אבל יש הבדל בין נתניה לבין תל אביב לבין הוד השרון לבין רעננה.

עודד פורר: יש שכונות בנתניה, יש שכונות בתל אביב ויש שכונות ברחובות שזקוקות לסיוע הזה הרבה יותר משכונות, גם בדימונה ובערד.

יעקב מרגי: באר שבע.

מירב בן ארי: נכון, כפר שלם לצורך העניין זה בתל אביב, אבל זה כמו עיירת פיתוח שלמה, זה כמעט 30,000 איש.

מירב בן ארי: כל שנה אני אומרת את זה וכל פעם אנחנו חוזרים למדד הזה.

מירב בן ארי: אני מתנצלת, אבל אנחנו חייבים להתקדם עם זה.

<שמואל אבואב: חברת הכנסת בן ארי מעלה סוגיה שאין חפיפה בין הפריפריה החברתית לבין הפריפריה הגיאוגרפית.

<שמואל אבואב: התקנה, התבנית, השיטה נבנו על פי החלוקה הגיאוגרפית.

עודד פורר: אפשר לשנות את השיטה.

יעקב מרגי: צריך לבחון את זה.

<שמואל אבואב: משרד החינוך פועל לפי החוקים שנקבעים בכנסת.

עודד פורר: אבל זה קול קורא שאתם הוצאתם, לא על פי חוק.

עודד פורר: ההשתתפות פה היא לא על פי חוק.

<שמואל אבואב: חבר הכנסת פורר, איננו יכולים להיות בני חורין, לקחת על עצמנו את הסמכות ואת הפעולה ביישוב שנמצא באשכול 5, לחלק אותו בשכונות שבסרגל שלנו היא אקוויוולנטית לאשכול 2 ולתת לה את ההטבה של אשכול 2, זה לא בסמכותנו.

<שמואל אבואב: לכן ברגע שישנו את זה, נפעל בהתאם.

עודד פורר: אתה יכול להגיד שזה עולה הרבה.

עודד פורר: אתה יכול להגיד שיש פה עניינים תקציביים, שיש פה דברים שצריך לבחון.

עודד פורר: זה שזה לא בסמכותכם, זה לא נכון.

עודד פורר: אתה יכול לעשות קול קורא, אתה אומר שיש בית ספר באשכול כזה והוא יקבל ככה, ובית ספר שהוא באשכול אחר יקבל אחרת.

מירב בן ארי: הוא צודק.

עודד פורר: זו לא חקיקה.

יעקב מרגי: בקול קורא ניתן לבחון זאת.

מירב בן ארי: אני לא חושבת שזאת חקיקה ראשית.

עודד פורר: מה חקיקה בכלל?

יעקב מרגי: קול קורא זה לא חקיקה, קול קורא זאת מדיניות שר, ואני חושב שזאת סוגיה וצריך לבחון מי נופל, מי נכנס, אבל זאת סוגיה שאני חושב שהמשרד צריך לקבל על עצמו לבחון אותה לפחות.

<שמואל אבואב: אם נסכם רק את הסוגיה הזו, יש פה חיסכון כספי משמעותי.

<שמואל אבואב: רבותי, כפי שציינתי בעבר, אני לא רוצה להכביר במילים, העובדה ש-242 רשויות פנו לקול הקורא, נרשמו בהיקף משמעותי, העובדה שאנחנו עושים מאמץ אדיר - - -

יעקב מרגי: תרשה לי לדקדק את האגו שלי, האיומים של ויצו ונעמת לא כל כך הפחידו אותם.

<שמואל אבואב: לא רק זה, העמידה האיתנה להשאיר את הצהרון במתווה של המחיר של 650 שקלים ו-935 שקלים ולא להתפתות ולא להיעתר ולא להתקפל בפני קבוצות לחץ, וכל קבוצה עם דברי האלוהים שיוצאים מפיה, אבל האמת שיצאה מהכנסת היא להפחית בנטל התשלומים של ההורים.

<שמואל אבואב: ככה השר הורה, זו המדיניות.

יעקב מרגי: מתוך התחשבות נתנו לשר סמכות להתחשב במציאות שונה כדי לא לגרום נזק.

יוסי יונה: כל ההטבות הללו או הנדיבות, שעל פניו נראית מופלגת מצדו של משרד החינוך.

יעקב מרגי: למה על פניו?

יוסי יונה: למה?

יוסי יונה: "על פניו" זה לא בהכרח לא, אלא זה אומר צריך עיון, צריך בדיקה.

יעקב מרגי: לעקוב שאכן אכן הסכום שהוקצה לכך ימומש, ולא כפי שקרה בצהרונים בשנים הראשונות, שנאלצנו להחזיר לאוצר חלק מהתקציב.

יוסי יונה: כל ההטבות שנניח צוינו כאן, האם הן באמת משתקפות בסופו של יום בעמוד הזה שמראה את הגרף של הירידה, נניח מ-3,099 ל-3,040?

יוסי יונה: נראה שההטבות הן מאוד גדולות, ופה ההבדל יחסית קטן, 50 שקלים.

<גור רוזנבלט: זה לא שקלים.

<שמואל אבואב: אני לא הסברתי טוב.

<שמואל אבואב: השקף שאתה אוחז בידך הוא שקף שבא להצביע על השיטה, על הדרך, איך המשרד יוכל לוודא שבתי הספר לא גובים מעבר למה שנקבע כאן.

<שמואל אבואב: אז פותחה מערכת מחשובית, שבתי הספר מדווחים אליה, ועל ידי זה אנחנו יכולים לבדוק האם יש חריגות.

<שמואל אבואב: ברשותכם, נעבור לנטל השלישי שהופחת מהחברה הישראלית, מההורים בפרט – זה בתי הספר של החופש הגדול.

<שמואל אבואב: אתם רואים את ההחלטה, שלא לעצור את המפעל הזה בקומתו הראשונה.

<שמואל אבואב: היו הצעות ושאלות: אולי נסיים רק בכיתות א'?

<שמואל אבואב: השר כיוון, בהתאם למדיניות שנקבעה בוועדה, להמשיך לכיתות ב' ולהמשיך לכיתות ג', ותראו שבשנה הזו 322,000 ילדים יהיו בקייטנות של החופש הגדול.

<שמואל אבואב: זה כמעט מגיע ל-75%, 80% מהילדים.

<שמואל אבואב: אין דבר שמליץ יושר אודות המפעל, איכותו וביקושו בקרב הילדים והוריהם, אלא במספר שבאים בשערי הפעילות הזאת, ואנחנו נתקדם ל-80% ול-85%.

<שמואל אבואב: צריך להמשיך בעניין הזה.

<שמואל אבואב: מה זה חסך?

<שמואל אבואב: בעבר לקחו על קייטנות בחופש הגדול 1,300 שקלים ו-1,500 שקלים, אנחנו יודעים כמה הקייטנות הפרטיות עולות.

<שמואל אבואב: זה חסך של קרוב ל-1,000 שקלים.

מירב בן ארי: אבל עכשיו ב-2017 היו כיתות א', ב' ו-ג'?

<שמואל אבואב: נכון.

מירב בן ארי: והגידול כאן הוא גידול במספר התלמידים העתידיים?

<שמואל אבואב: הוא במימוש הפוטנציאל של אלה בכיתות א', ב' ו-ג', שלא מגיעים לקייטנות, ולעניות דעתנו אפשר לכוון, לדרבן ולעודד אותם להגיע, כדי ליצור הלימה בין מלוא הפוטנציאל לבין המממשים את הפוטנציאל.

<שמואל אבואב: המפעל הבא הוא המפעל של הקטנת מספר הילדים בכיתות.

<שמואל אבואב: לכאורה, מה קשור בין זה לבין תשלומי הורים?

<שמואל אבואב: אז קודם כל, הרווחה היא המשמעותית.

<שמואל אבואב: רבותי, בשנה הזאת גם כאן לא עוצרים.

<שמואל אבואב: זה התחיל בכיתות א', לפני שנה כיתות א' ו-ב', השנה א', ב' ו-ג'.

<שמואל אבואב: מפצלים את כיתות הלימוד לכיתות קטנות בכדי ליצור יכולת ליצור אקלים חינוכי, יכולת ליצור קשר בלתי אמצעי בין המורים לבין הילדים, בינם לבין עצמם, לא משהו עמוס, גדול, מנוכר.

<שמואל אבואב: זה גם לא יעצור גם השנה, בעזרת השם, ואנחנו נמשיך שנה הבאה לכיתה ד'.

<שמואל אבואב: אנחנו רואים פה את המבט של המדיניות, שהשר קבע בנושא של צמצום מספר הילדים.

<שמואל אבואב: לכן מעמידים את המשאבים, ולא בכל שנה מחפשים מהגורן ומהיקב, ואם הדברים יתנהלו כך, יש פה מימוש של רפורמה, של מדיניות שהשר קבע אותה, ואנחנו רואים שהיא לא חד-פעמית, היא לא אופנתית, היא מקובעת, היא ממשיכה, ויש לה מבט שצופה לעתיד בשנים הבאות.

<שמואל אבואב: מה הנטל הבא שיורד מההורים?

<שמואל אבואב: קבע השר, בפעם הראשונה רבותי – אני לא יודע אם אפשר יהיה להרחיב את זה, אבל בפעם הראשונה מדברים פה על חוג חינם, ליתר דיוק לא חינם אלא ב-10 שקלים לחודש, בכדי שזה לא יהיה סתמי.

<שמואל אבואב: בפעם הראשונה בפתחת השנה הבאה, הילדים הערבים, הבדואים, האתיופים והחרדים, האוכלוסיות המתקשות, אוכלוסיות שנמצאות במצב סוציו-אקונומי פחות טוב, הצפון כולו, מחזקים את הצפון – מקבלים חוגים.

<שמואל אבואב: עבדנו בכל הארבעה חודשים על קול קורא, על הרשמות, על איזה חוגים צריך, באיזה מנגנון לעשות את זה, ואני מקווה שנוכל לקיים פה דיון לעומק, משום שאדוני יושב הראש, יכול להיות שנפתח פה שער בפעם הראשונה של החינוך הבלתי פורמאלי, שמקבל גיבוי תקציבי ממסדי.

יעקב מרגי: אני קצת ברגשות מעורבים, כי האתגר הבא שלנו אחרי הצהרונים זה חוג לכל ילד, ואני רואה שכבר הכנסתם את זה.

יעקב מרגי: נעשה זאת בחקיקה, כדי ששרי האוצר יתקשו לבטל זאת.

<שמואל אבואב: הדבר הבא זה הסייעת השנייה, הרפורמה של הסייעת השנייה.

<שמואל אבואב: גם כאן אני לא רוצה להפוך את זה לדבר גורף, אבל רבותי, הרבה הורים נדרשו לשאת בנטל המעיק של מספר ילדים בכיתה ומספר הילדים בגנים, והעובדה שנכנסה הסייעת השנייה הפסיקה את התופעה שההורים מממנים כוח אדם תוספתי.

<שמואל אבואב: זה הביא בגני הילדים ל-4,815 סייעות גנים.

<שמואל אבואב: זה הביא ל-920 גננות מובילות.

<שמואל אבואב: בגילאי 4-3 זה 191,000 ילדים.

<שמואל אבואב: יש רווחה משמעותית בהשוואה לשנה שעברה בגיל הקריטי שהילדים נכנסים למערכת החינוך ברווחה אחרת.

<שמואל אבואב: בואו נראה מה המשמעויות הכספיות של התקציבים.

<שמואל אבואב: לכל מה שמניתי כרגע, התוספת היא של כל המרכיבים, של 4-3 שכבר היה בעבר חינם, זה מגיע לכשבעה מיליארד ו-200 מיליון שקלים עבור הפעולות הללו.

<שמואל אבואב: עד כאן מספרים גדולים, גלובליים, עמומים.

<שמואל אבואב: איך זה יבוא לידי ביטוי ברמת המשפחה?

<שמואל אבואב: לקחנו כדוגמה, לא פופוליסטית, לא קיצון לפה ולא קיצון לשם, משפחה שיש לה שני ילדים, ילד אחד בגן וילד אחד בכיתה ב'.

<שמואל אבואב: כמה היא תחסוך מכל מה שנעשה?

<שמואל אבואב: בחינם 4-3, בקייטנות, בצהרון, בספרי לימוד.

<שמואל אבואב: רבותי, 19,376 שקלים.

<קריאה: זה לילד?

<שמואל אבואב: למשפחה שיש בה שני ילדים.

<שמואל אבואב: איך זה בנוי?

חיים ילין: אחד, חינוך 4-3 זה בזכות טרכטנברג.

חיים ילין: שניים, זה הציל כנראה את הממשלה של ביבי נתניהו.

חיים ילין: שלוש, בין בנט לביבי – אתה יודע, אני ממש מודאג.

יעקב מרגי: אבל על הדרך המשפחה חסכה, מה אכפת לך?

חיים ילין: אז שמואל, אל תיכנס לזה.

עודד פורר: אני אגיד לך למה, כי הוא עוד היה מנכ"ל לדעתי אצל - - -

<שמואל אבואב: חבר הכנסת ילין, כמה שהולכים אחורה, אנחנו נראים יותר צעירים, זה תמיד טוב, זה תמיד טוב...

<שמואל אבואב: במילה רצינית, אם תסתכלו בטבלה, רואים את השנים.

<שמואל אבואב: אני מדבר על מגמה מתמשכת, שהתחילה אולי במחאה החברתית.

<שמואל אבואב: אני לא מפרש מה הלך הרוח בחברה, מה גרם לזה.

חיים ילין: עזוב, יש לך פה את הגרף.

<שמואל אבואב: אבל הגרף מדבר על כך שבסופו של דבר הכיוון הוא לא רק בתשלומי הורים, שראוי לטפל בהם, אני בכלל לא כאן בשביל להסביר למה ההורים צריכים לשלם.

יעקב מרגי: כל ההרצאה המאלפת למה הסכמנו לדחות בשנה.

<זאב גולדבלט: דרך אגב, זה רק לגבי משפחה עם ילדים צעירים.

<זאב גולדבלט: מכיתה ד' ומעלה אין שינוי.

<קריאה: דוגמה מעולה.

<קריאה: ..

יעקב מרגי: ההערות שלכם לא נרשמות.

שני דברים: בקיץ הזה עמדו שתי חלופות – אם היה יותר כסף, אפשר היה לעשות הכול, הלוואי – אני מזכיר לכולנו, שנת התקציב נגמרה, התקציב עבר.

שני דברים: השר מנסה – הוא עוד לא הגיע לתוצאה הזו, הוא מנסה –להוביל מהלך משמעותי יחד עם יושב ראש הוועדה והאוצר, בכדי לאפשר לפתור את בעיית הילדים בחופשי מהלך השנה, בחנוכה, בפסח ובאסרו חג.

שני דברים: ניסינו לשקול מה יותר חשוב, מה יפתור ויקל יותר על ההורים – הפתרון של ימי החופש במהלך השנה או תשלומי ההורים.

שני דברים: אם אפשר היה לבחור גם וגם, מה טוב.

שני דברים: ההכרעה בכיוון של הבחירה שלנו היא ללכת בניסיון לפתור את הבעיה של ימי החופש במהלך השנה.

שני דברים: זו תהיה בשורה גדולה, אם זה יסתדר, וכשזה יסתדר בפעם הראשונה.

עודד פורר: באיזה צורה תפתרו את זה?

<שמואל אבואב: המחשבה של השר היא למצוא פתרון במתכונת, כנראה - - -

יעקב מרגי: העדיפות זה תקציב תוספתי.

יעקב מרגי: במידה ולא, נעשה מנגנון.

<שמואל אבואב: הוא שאל על המתכונת.

עודד פורר: המתכונת של ימי החופש.

עודד פורר: פשוט היתה פה איזה ועדה כאן בחדר הזה שישבה, שמשרד החינוך לא כל כך התייחס אליה, לצערי, ולא קרא ברצינות את המלצותיה, שביקשה להסתכל על העניין הזה בצורה כוללת.

יעקב מרגי: אני רוצה ללמד זכות על משרד החינוך.

יעקב מרגי: אני מבין את הרגישויות של הזרמים ושל תתי הזרמים לפני תחילת שנת הלימודים.

יעקב מרגי: להערכתי, אחרי פתיחת שנת הלימודים, ההתייחסות תהיה שונה.

עודד פורר: גם זאת אמירה.

עודד פורר: התכנית כפי שאתם הולכים להציג אותה – לפחות מהפרסומים שראינו בתקשורת – בהחלט מהווה חלק מההמלצות הוועדה, ואם תיכנסו ותקראו את המלצות הוועדה, המלצות הוועדה דיברו על פריסה של השינוי הזה לאורך שלוש שנים.

יעקב מרגי: אני אומר לך בהצהרה שלי כיושב ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט.

עודד פורר: הוועדה אימצה את ההחלטה.

יעקב מרגי: לכן אני אומר לך, בהצהרה של יושב ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט, שבתי הספר של החופש הגדול ומה שהולך להתרחב בחנוכה ופסח זה דבר מבורך.

עודד פורר: חד משמעית.

יעקב מרגי: אבל הוא לא הפתרון לסוגיה הזו.

עודד פורר: הוא חלק.

יעקב מרגי: לכן ההידברות תהיה אחרי פתיחת שנת הלימודים, ברוגע ובשיתוף פעולה.

<שמואל אבואב: משפט אחרון, אנחנו עובדים בשיתוף פעולה עם הפורום של ארגוני ההורים.

<זאב גולדבלט: פורום ועדי ההורים היישוביים, לפרוטוקול.

<שמואל אבואב: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה, והלוואי ויכולנו לתת מענה לכל הרצונות, אבל אנחנו עושים את הדברים בשיתוף פעולה בכל המהלכים הגדולים והאסטרטגיים וגם בדיון הזה.

<שמואל אבואב: תודה רבה.

יעקב מרגי: כפי שאנחנו נוהגים, ידבר חבר כנסת ואורח.

יעקב מרגי: חבר הכנסת הראשון, יוסי יונה, בבקשה אדוני.

יוסי יונה: אדוני היושב ראש, קודם כל תודה רבה על הצגת הדברים, המאוד יפה שלך, וגם בהצלחה בהמשך תפקידך.

יוסי יונה: אדוני היושב ראש, הערה כללית, כשמסתכלים על מערכת החינוך הישראלית, נקודת עוגן משמעותית זה הפערים המאוד גדולים שקיימים בהישגיהם של התלמידים, כשיש הלימה מאוד ברורה בין המצב הסוציו-אקונומי של ההורים שלהם לבין היישובים בהם הם מתגוררים.

יוסי יונה: אני חושב שזה נותן לנו איזשהו פרמטר לאורו אנחנו יכולים לבחון את הדברים שקורים, ואני מניח שקיימת גם איזושהי זיקה של סיבה ומסובב בין היכולות הכספיות לבין ההישגים של התלמידים, יש איזשהו קשר.

יוסי יונה: אני רוצה לחזור להערה הראשונה שלי, להצעה לסדר.

יוסי יונה: שרי חינוך כבר שנים ארוכות מצהירים על כוונתם לבטל, או לפחות לצמצם באופן דרסטי, את תשלומי ההורים.

יוסי יונה: אני כבר שנה שלישית משתתף בדיון שכזה, כשנאמר לנו כל פעם: אוטוטו שנה הבאה כבר.

יעקב מרגי: לא, אבל התחייבות שזה יהיה בדיוני התקציב זה לראשונה.

יוסי יונה: בסדר, אני רוצה להציע כאן הצעה חד-משמעית שלנו, אדוני היושב ראש, וזה הבסיס של הדברים שגם אתה השמעת, שאנחנו פעם אחת ולתמיד נבוא ונאמר: אתם יודעים מה, ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת לא מאשרת את תשלומי ההורים – ראשית משום שהדבר מנוגד לחלוטין לעיקרון ולערך של חוק חינוך חובה חינם; שנית, הוא מהווה נטל אדיר, שתורם משמעותית ליוקר המחייה של ההורים; שלישית, יש בו משום פגיעה מהותית בעיקרון של שוויון הזדמנויות בחינוך.

יוסי יונה: מאוד מאוד פשוט, אלה הדברים שאיתם אנחנו מתמודדים, וזה חוזר אם כן להערה הראשונה שלי, שאנחנו מתמודדים עם פערים אדירים בהישגי התלמידים, כאשר קיימת הלימה בין ההישגים של התלמידים לבין המצב הסוציו-אקונומי של ההורים שלהם ושל היישובים בהם הם מתגוררים.

יוסי יונה: לכן יש לנו פה אחריות לאומית, אחריות דרמטית, כי אנחנו תמיד מדברים על השוויון כמנגנון למוביליות חברתית.

יוסי יונה: אבל במציאות שכזאת שאנחנו רואים אותה והיא משתקפת וחוזרת מדי שנה בשנה לגבי ההישגים, אין לנו אלא לומר בכאב רב, אדוני, שמערכת החינוך כפי שהיא פועלת היום משמרת את הריבוד המעמדי בחברה הישראלית.

יוסי יונה: לכן אנחנו צריכים לנקוט בעמדה אמיצה, אדוני היושב ראש, ולומר: ועדת החינוך של הכנסת מסרבת לאשר את תשלומי ההורים, משום שהדבר הזה פוגע הן בשוויון ההזדמנויות, הן מייקר את יוקר המחייה ומנוגד לחוק חינוך חובה חינם.

יוסי יונה: תודה אדוני היושב ראש.

<פז כהן: שלום לחברי הוועדה, אני גם הכנתי דברים כתובים, כי פעם שעברה זה היה כל כך נוגע ללב.

יעקב מרגי: אני זוכר את הדמעות.

<פז כהן: לא באנו לעשות פה היום הצגה, באנו רק לדבר אחד – לבקש מחברי הכנסת לעמוד בהבטחה שלהם.

<פז כהן: הוועדה המכובדת הזאת, ועדת החינוך, הגיעה להרבה מאוד הישגים בשנה האחרונה.

<פז כהן: התגברנו על הרבה מאוד מחלוקות, גם בוועדות הפנימיות.

<פז כהן: הגענו גם להישגים ביחד עם המשרד, אין על זה ספק.

<פז כהן: לפני שנה ישבנו כאן ביחד והיה דיון מאוד מאוד סוער.

<פז כהן: כולם, כל חברי הוועדה, הסכימו פה אחד שחייבים לעשות שינוי בנושא תשלומי הורים וצריך לבטל אותם.

<פז כהן: חברי הקואליציה הצביעו בניגוד לצו מצפונם הבטיחו לא עוד.

<פז כהן: היושב ראש – אתה אמרת, שזה לא יעבור באותה מתכונת שבה זה עבר בשנה שעברה.

<פז כהן: עברנו על הפרוטוקול ועל רשימת הציטוטים של חברי הכנסת.

<פז כהן: כל מי שנמצא כאן, לא היה מישהו אחד שהתבטא בעד תשלומי הורים.

<פז כהן: כולם אמרו באופן חד-משמעי: נפעל ושנה הבאה לא יקרה אותו הדבר.

<פז כהן: זה נושא שלא נידון בשנה האחרונה, הוא נידון כבר שנים רבות.

<פז כהן: אמרתם לנו בשיחות האישיות: אנחנו לא רוצים ללכת נגד תקציב המדינה.

<פז כהן: גם הוועדה שלך, כבוד היושב ראש, וגם הוועדה של משרד החינוך - - -

אחמד טיבי: אפשר לפנות מתנחלים.

אחמד טיבי: ..

חיים ילין: יש פה אירוע דרמטי, יש אירוע דרמטי מאוד...

מרדכי יוגב: אין לו סיכוי, בגלל שהוא יודע שאין לו סיכוי.

חיים ילין: אחמד, אבל שופלים מאוד קשה.

חיים ילין: ..

מרדכי יוגב: ארץ ישראל שייכת לעם ישראל.

מרדכי יוגב: היא לא היתה מעולם של הפלסטינים ולא תהיה מעולם.

יוסי יונה: אין מחלוקת על השנינות של חבר הכנסת אחמד טיבי.

אחמד טיבי: - - ממצאים ארכיאולוגיים.

יעקב מרגי: אתה רואה, הוא כיבד, אבל אחמד, תיזהר על הממצאים הארכיאולוגיים, אתה תהיה בבעיה בסוגיה הפלסטינית.

מירב בן ארי: היתה ועדה מקצועית עד עכשיו.

מירב בן ארי: תנו לפז לדבר.

<פז כהן: אם זאת תהיה הכותרת של הדיון היום, אנחנו נהיה מאוד עצובים.

מירב בן ארי: לא לא, זה לא יהיה.

<פז כהן: סקרתי את ההישגים ואמרתי שהוועדה מאוד מכובדת.

<פז כהן: חשוב לי לציין את זה, ואנחנו עובדים עם המון שיתוף פעולה.

<פז כהן: היה כאן דיון מאוד סוער לפני שנה, וכולם הסכימו פה אחד שצריך לעשות שינוי, גם חברי הקואליציה וגם חברי האופוזיציה.

<פז כהן: הבטחתם לנו שתעשו שינוי, כולכם.

<פז כהן: יש ציטוטים – חברי כנסת שנכנסו לפה ברגע האחרון והרימו את ידם, אבל הבטיחו שזה לא יקרה עוד פעם אחת.

<פז כהן: אמרתם לנו בשיחות האישיות, כי דיברנו כמעט עם כולם, שאתם לא רוצים ללכת נגד תקציב המדינה.

<פז כהן: היתה ועדה מכובדת בראשותך, כבוד היושב ראש, והיתה ועדה מכובדת במשרד החינוך שעבדה, והוכחנו שאפשר, לא חייבים ללכת נגד תקציב המדינה.

<פז כהן: אמרו באוצר כשדיברו אתנו: אנחנו לא רוצים להעלות מיסים, אבל באוצר לא מוכנים להכיר בזה ולהודות בזה שמבקשים מהורי ישראל מיסים, ולא סתם מיסים, מיסים מהנטו שלנו.

<פז כהן: מהתשלום האחרון של הכסף, לוקחים מאתנו, מהנטו שלנו, סכום לא מבוטל של כסף.

<פז כהן: אמרתם: אנחנו לא רוצים ללכת נגד שר החינוך.

<פז כהן: נפתיע אתכם, גם אנחנו לא רוצים ללכת נגד שר החינוך.

<פז כהן: אנחנו משוכנעים ששר החינוך רוצה לבטל את תשלומי ההורים.

<פז כהן: אין שום סיבה בעולם, שתשלומי ההורים האלה יישארו.

<פז כהן: כולכם נכנסתם לכאן ביראת קודש להיכל הזה של הכנסת.

<פז כהן: כולכם נבחרתם על ידי כמות מאוד גדולה של בוחרים שבחרו לכם.

<פז כהן: הבטחתם להם שתעשו הכול כדי לקדם את מה שאתם מאמינים בו.

<פז כהן: הבטחתכם להם שתעמדו במילה שלכם, שנתתם אותה לכולם שנה שעברה בצורה מאוד פתוחה, וידעתם אותה גם במהלך השנה.

<פז כהן: אנחנו מבקשים מכם שתתחילו במשהו.

<פז כהן: אם אתם לא מוכנים לא לאשר את כל חוזר התשלומים, לפחות תחריגו כמה סעיפים.

<פז כהן: אל תהיו חותמת גומי של הממשלה, תיקחו סעיף של הטיולים, תיקחו סעיף של מסיבות סיום, תגידו: אנחנו מוכנים לאשר, בואו נעשה הפסקה עם כמה סעיפים, נראה שעשינו איזשהו צעד אחד קדימה.

<פז כהן: עם כל ההערכה והאהבה שלנו ושיתוף הפעולה שמאוד גובר – עם כולם, עם הוועדה כאן ועם משרד החינוך, אני מברך על מה שאמר המנכ"ל, נכון יש לנו שיתוף פעולה טוב, יש לנו שיחות מאוד משמעותיות – יש כאן אי-הסכמה טוטלית.

<פז כהן: תשלומי הורים, הן החובה, הן הרשות והן התל"ן, חייבים להיעלם מהעולם.

<פז כהן: האצבע שלכם תכריע היום, אם יהיה איזשהו שינוי קטנטן לכיוון הדבר הזה, או שנחזור לאותה תמונה של סיום השנה בשנה שעברה.

<פז כהן: תודה רבה, אדוני היושב ראש.

חיים ילין: כבוד היושב ראש, תודה.

חיים ילין: אני לא יכול להתווכח עם שמואל.

חיים ילין: כשהוא מציג את הדברים, הוא מציג אותם כאילו: יאללה, בוא נלך הביתה, אין לנו מה לעשות יותר.

חיים ילין: אבל למזלי שמואל לא היה שנה שעברה להציג, ומי שהיה פה בדיון בשנה שעברה – אני יצאתי עם שריטה מפה, כי אני ראיתי את חברי הקואליציה, איך הם מתקפלים ומצביעים נגד מצפונם, והיה דיון מאוד מאוד סוער, כבוד היושב ראש אני מזכיר לך.

יעקב מרגי: למה אני מחייך?

יעקב מרגי: הייתי אופוזיציונר כל הדיון, בסוף אמרתי: אני אצביע בעד, הם לא הבינו.

חיים ילין: נכון, וזה היה פה בנגב והפטיש עבד שעות נוספות, ואנחנו עכשיו ברוגע, כי הצגת הרבה מאוד דברים שאתם עושים במשרד החינוך, אבל בסוף אני רוצה להסביר שהדיון היום הוא אם אנחנו מרימים יד כן או לא בעד תשלום ההורים, לא גנים, לא 4-3 ולא שום דבר אחר, ואני רוצה להיות ממוקד בנושא הזה.

חיים ילין: על זה אנחנו צריכים להצביע היום, ואני לא יכול להצביע אם אין פה אמירה, לא הבטחה, אם אין פה אמירה שאומרת: אנחנו מתחילים בדירוג משנת תקציב 2018 מחויב מבחינה תקציבית, אז אין שום בעיה, כי אנחנו הופכים את המגמה, אנחנו הופכים מגמה שקיימת.

חיים ילין: להצביע היום – אני אומר קואליציה ואופוזיציה, עזבו חבר'ה, כל מי שנמצא פה ומגיע בפגרה ושותף לדיון, אכפת לו מזה שהחינוך יהיה הכי איכותי, הכי זול, הכי נגיש, וכולנו מאמינים שהחינוך הוא הכלי האפקטיבי ביותר לצמצם פערים בחברה במדינת ישראל, בכלל בעולם, אבל אנחנו עכשיו בכנסת ישראל, כולנו מאמינים בזה; אבל השאלה מה נצביע עכשיו.

חיים ילין: כבוד היושב ראש, אני אומר לך שאני הולך להצביע נגד, אם אין את מה שאמרתי לך.

חיים ילין: אני לעומת מנואל ואחרים, כאיש ניהול וכאיש כספים, אין לי בעיה גם כשיגידו לי: זה ייקח 10 שנים, אבל מתחילים משנה הבאה.

חיים ילין: אין לי בעיה עם זה.

חיים ילין: אין לי בעיה שיגידו לי: תשמעו, אנחנו לא יכולים, אבל אנחנו נשתתף רק בטיולים שנתיים של ילדים במצב סוציו-אקונומי 5-1, 6-1, למה?

חיים ילין: אתם לא יודעים את זה.

חיים ילין: אני כראש רשות לא יכולתי לעמוד מול הורים שאומרים: תקשיב, אנחנו לא רוצים שהילדים שלנו יהיו מסכנים, אנחנו לא יכולים לשלם את זה, אבל אם אנחנו לא נשלם את זה, הילדים שלנו יבינו שאנחנו קיבלנו עכשיו תרומה.

חיים ילין: אנחנו לא רוצים את זה.

חיים ילין: זאת אומרת, ההורים מתביישים לבוא ולבקש את זה.

חיים ילין: כשאתה אומר מול הורים כאלה, כשזה נוגע גם לטיול שנתי, גם לפולין וגם להרבה מאוד דברים שהם צריכים להוציא, אתה אומר: אוקי, יש פה עניין שהוא מעבר, מעבר.

חיים ילין: אני התמודדתי מול אוכלוסיות רוסיות.

חיים ילין: אין להן מה לאכול, אבל הם שלחו את הילדים לחוגים, כי זה בתרבות שלהם.

חיים ילין: את הדברים האלה אנחנו חייבים לחסל.

חיים ילין: שמואל, אני אומר לך כמנכ"ל, כל פעם מביאים תכנית חדשה.

חיים ילין: אנחנו, יש לנו נטייה לחדש כל הזמן, אבל את הישן, את הטוב הישן צריך לשפר.

חיים ילין: אנחנו יכולים להצביע פה על השיפור הזה, על ידי זה שאנחנו שמים מגמה משנה הבאה, תשלומי הורים יורדים, ואז אפשר להצביע קואליציה ואופוזיציה ביחד, אבל שלא יהיה הקרקס שהיינו בו בשנה שעברה, כבוד היושב ראש, כי זה לא עושה כבוד לוועדה ולא לכנסת.

חיים ילין: אני רוצה להתייחס לגודל הכיתה.

חיים ילין: גודל הכיתה הוא תמיד גם פונקציה של בינוי, הוא לא רק פונקציה לקבל החלטה שיורדים עכשיו ל-30 ילדים.

חיים ילין: המשמעות היא שצריך לבנות עוד כיתות.

חיים ילין: יש אפשרויות של מה שנקרא התווך הזה, עד שבונים ועד שמגיע הכסף לבינוי, שזה יכול לקחת מרגע ההחלטה בין שלוש לחמש שנים, במיוחד כשאין היתרים ואתה לא יכול כל הזמן לבנות.

חיים ילין: השיטה היא שיטה של מגמות, גם ביסודי.

חיים ילין: ברגע שיש כסף חי על יותר מגמות, על יותר חוגים, כיתת האם שיכולה להיות גם 40 ילד לצורך העניין, לא נפגשת מלבד ב"בוקר טוב", כי כל הזמן הילדים נמצאים במגמות אחרות ובספייס אחר לחלוטין.

חיים ילין: גם זאת שיטה אחרת, שלא נדרש בינוי מסיבי מידי ואפשר חלק מהכסף להוציא, זה חלק מהדברים שחשובים.

חיים ילין: דבר אחרון שאני רוצה להגיד זה לגבי הצהרונים.

חיים ילין: אני יכול לתת צל"שים לכל מי שהיה שותף לזה, אבל בסוף בוא נשים את זה על השולחן, חוק יום לימודים ארוך שחוקק לפני כ-20 שנה במדינת ישראל הוא חוק שלא מיושם.

חיים ילין: אם הוא היה מיושם, לא היינו צריכים צהרונים.

חיים ילין: ההבדל הוא שהצהרונים עולים מיליארד שקל וחוק לימודים ארוך כנראה עולה קרוב ל-10 מיליארד שקל.

חיים ילין: מישהו פה פתר את הבעיה במעט כסף - - -

<נועה היימן: עד שתיים וחצי בצהרים, והוא חל היום על 280,000 תלמידים.

חיים ילין: אני מדבר על זה כחוק, כחקיקה.

יעקב מרגי: הוא לא מיושם במלואו.

<נועה היימן: בחקיקה חל כיום על כ-280,000 תלמידים בצו.

חיים ילין: אני לא מדבר על זה, אני מדבר על יום לימודים ארוך, כמו שחוקק.

מירב בן ארי: הוא פשוט חל ברשויות 3-1.

חיים ילין: בסדר, עזבי את יוח"א.

מירב בן ארי: תבדוק איפה נמצאים רוב האנשים שחיים ב-3-1, ותבין למה אתה לא רואה את יוח"א, מאוד פשוט.

מירב בן ארי: זה בדיוק מה שאני אומרת תמיד, כל עוד מדינת ישראל תמשיך להתייחס לתלמידים על פי היישוב שהם גרים ולא על פי בית הספר, אנחנו לא נראה את הדברים האלה.

חיים ילין: לגבי הצהרונים, אני רוצה תשובה לגבי החינוך המיוחד, איפה אנחנו עומדים ביחס לחינוך המיוחד ואיפה אנחנו עומדים ביחס למועצות האזוריות, שאני רוצה לציין ששם התקבלה החלטה בוועדת הכספים, שהיא יוצאת דופן, שיהיה בפעם הראשונה למ"ס ליישוב – לא למועצה, ליישוב, לקיבוץ, למושב, ליישוב קהילתי בפעם הראשונה, שזה מה שאת אומרת.

עודד פורר: רק הלמ"ס לא הביא את זה.

חיים ילין: נכון, נתנו להם שנתיים והם לא עשו.

חיים ילין: אם הם לא עשו את זה בשנתיים, אנחנו רוצים שיעשו את זה – זה נראה ערטילאי.

יעקב מרגי: זה כשלעצמו מצריך דיון, אבל זה לא הזמן.

חיים ילין: כבוד היושב ראש, אני רוצה להזכיר לך שאנחנו היום רוב באופוזיציה, או שתתחיל להביא אנשים.

מירב בן ארי: זה אירוע זמני, זה יעבור להם.

יעקב מרגי: אני לא יודע, אני לא מוטרד, אתה רואה אותי מוטרד?

יעקב מרגי: יעבור, לא יעבור, מה אתה מוטרד?

יעקב מרגי: המועצה לשלום הילד, בבקשה.

<כרמית פולק כהן: אני מודה שאני, כשאר האנשים, מאוכזבת מאוד להיות פה השנה.

<כרמית פולק כהן: בשנה שעברה אנחנו ניהלנו במהלך השנה מאמצים כבירים, יחד עם אדוני היושב ראש, כדי שלא נהיה בדיון הזה השנה.

<כרמית פולק כהן: ניסחנו אפילו הצעת חוק, מהלכים מאוד מתקדמים, ואני מודה שאני – לא רק מאוכזבת, אני גם מופתעת.

<כרמית פולק כהן: מבחינתי, אנחנו אתמול שלחנו מכתב לאדוני היושב ראש, שלחנו מכתב גם לחברי ועדת החינוך, אנחנו מבקשים מאוד שהשנה לא - - -

יעקב מרגי: אני אומר לך, אני מאמץ את המשפט שלך אחד לאחד, מזדהה, מתחבר, אפילו בדברים שלי לקחתי מהמכתב, אבל שכחתם את התל"ן, תשימו אותו בפעם הבאה.

<כרמית פולק כהן: אם כבר הזכרת את זה, אדוני היושב ראש, אני אזכיר שאנחנו שלחנו הצעת חוק כוללת את התל"ן.

<כרמית פולק כהן: מבחינתנו, אין שום ספק שהתל"ן חייב להיות חד-משמעית בתוך הצעת החוק, בגלל שאלה הסכומים המשמעותיים, שמטילים נטל לכאורה על ההורים, אבל למעשה בסופו של דבר על הילדים.

<כרמית פולק כהן: אני מתחברת לדברים שאמר חבר הכנסת יונה, שהדבר המשמעותי ביותר שאתם צריכים לשים לנגד עיניכם הוא הילדים והשוויון האמיתי של הילדים האלה – זה נשמע כל הזמן קלישאות ואמירות מדהימות, אבל בסופו של דבר, אתם צריכים להגיד: אני בעד הילדים, לצאת נגד העובדה שילד שאין להורים שלו - - -

מירב בן ארי: אנחנו בעד הילדים, אל תתחילי להפוך את הקואליציה שהיא נגד הילדים.

מירב בן ארי: אנחנו בעד הילדים.

יעקב מרגי: מירב תודה, אל תהפכי את הדיון - - -

מירב בן ארי: כל מי שיושב פה בשולחן, אכפת לו מהילדים.

מירב בן ארי: כל מי שיושב בוועדת החינוך, נלחם כל שבוע.

מירב בן ארי: לא קל לי להסתכל לפז כהן בעיניים, אבל אני רואה את פז כל שבוע.

מירב בן ארי: אנחנו מדברים בטלפון, כל החבר'ה שנמצאים פה, זאת לא פעם ראשונה איתם, אני ישבתי והקשבתי לכל מי שהוא אומר ולא קל לי, אז תעשי לי טובה, כולם פה בעד הילדים.

מירב בן ארי: אין פה בן אדם אחד שהוא נגד.

יעקב מרגי: תני לה לדבר.

<כרמית פולק כהן: אין חולק על כל הדברים הנפלאים שהוצגו במצגת, אין חולק על הדברים הנפלאים שנעשו השנה, ובטח חבר הכנסת מרגי יודע גם את השותפות שלנו לדברים האלה, לכן אין חולק.

<כרמית פולק כהן: אבל היום – היום זה בידיים שלך, לא בידיים שלי.

<כרמית פולק כהן: זה בידיים שלכם.

מירב בן ארי: תעשי לי טובה, כמה אפשר?

<כרמית פולק כהן: זה בידיים שלכם.

מירב בן ארי: קודם כל אני חייבת לומר משהו אחד, אני לא אחזור על דבריי, מה זה בידיים שלי?

<כרמית פולק כהן: זה בידיים שלכם.

מירב בן ארי: די כבר עם הפופוליזם הזה.

<כרמית פולק כהן: אבל זה לא בידיים שלי.

מירב בן ארי: תעשי לי טובה.

מירב בן ארי: תשלומי הורים, אנחנו כולם נגד, כולם רוצים לבטל.

מירב בן ארי: אתה מכיר אותי כבר, אני פי ולבי שווים, וגם בניגוד לכל אלה שהתאספו כאן, אני יושבת פה מתחילת הדיון כשיש לי הצעה דחופה על שני מקלטים במעמד האישה.

מירב בן ארי: אז תאמיני לי שיש לי הרבה כבוד, ואני מסתכלת על פז ועל כל הצוות שיושב פה, כל שבוע אנחנו נפגשים בוועדות.

מירב בן ארי: אני חושבת – ואמרתי את זה – שאם רוצים לבטל את תשלומי ההורים, זה לא לשבת פה ולהגיד: תצביעו נגד, זה עובד ככה, זה חמישה מיליארד שקל, גברת.

מרדכי יוגב: מיליארד וחצי רק.

מירב בן ארי: צריך למצוא לזה מקור תקציבי, וזה לא פופולרי מה שאני אומרת עכשיו, אבל כדי שזה יקרה באמת באמת ולא סתם, צריך לשבת עם משרד האוצר והחינוך.

<משה אשכנזי: שלוש שנים?

מירב בן ארי: צריך לשבת על תקציב המדינה.

מירב בן ארי: נועה, בדיוק באת בזמן, צריך לשבת ביחד עם אגף תקציבים ועם כולם, כי התקציב של שנה שעברה כבר היה סגור אגב, ובתקציב הבא לבוא ומחדש להיכנס לכל סעיף וסעיף בתשלומי ההורים, וכמובן יודעים פה ועד ההורים היישובי, אתם יודעים כולכם – וביום שישי דיברתי לפחות שלוש פעמים עם פז בטלפון – שצריך למצוא את המקור התקציבי.

יעקב מרגי: והוא יימצא.

מירב בן ארי: והוא יימצא.

מירב בן ארי: בהרמת יד את תבואי ותגידי לי "טובת הילד" כשאת מצביעה?

<כרמית פולק כהן: אל תזלזלי בדברים שלי.

יעקב מרגי: סליחה, מה לעשות?

יעקב מרגי: היא נבחרה.

יעקב מרגי: כרמית תודה.

מירב בן ארי: זה מכעיס אותי.

מירב בן ארי: את יודעת מה?

מירב בן ארי: אני הקשבתי לכל מה שאמרת, אני הרגשתי שאת קצת מזלזלת בנו.

<כרמית פולק כהן: הפוך, הכוח הוא אצלך – הפוך.

מירב בן ארי: אוקי, אז אם הרגשתי אינה נכונה, אני מתנצלת, כי הרגשתי לא בסדר.

מירב בן ארי: אנחנו נשב עם ועד ההורים ונילחם.

מירב בן ארי: פז, אתה יודע שבאמת בתקציב הבא חייבים לפעול.

מירב בן ארי: נועה, אני אומרת לך שאי אפשר להמשיך לשבת פה.

יעקב מרגי: נועה לא תהיה פה.

מירב בן ארי: לא משנה, היא תהיה, ואם היא לא תהיה, תהיה מישהי אחרת.

יעקב מרגי: זה עניין של שמואל.

מירב בן ארי: אי אפשר בסופו של דבר להמשיך להצביע כל שנה – די, מספיק, יש תקציב חדש, באים לפתוח אותו, תפתחו את הכול.

מירב בן ארי: הקואליציה תצביע בעד תשלומי ההורים, לצערנו הרב, שלא תתבלבלו, אבל – ואני אומרת אבל אחד גדול – במקביל אנחנו נמשיך כל הזמן להקל על ההורים; ואמר כאן המנכ"ל, מהצהרונים ומהמתווה של ימי החופשה שטרם פורסם, נכון אדוני?

מירב בן ארי: אבל אתם עובדים עליו.

מירב בן ארי: אני יודעת, כי זה ביחד עם כחלון, ויהיה כאן מתווה ימי חופשה, שגם יקל על ההורים.

עודד פורר: הצחקת אותי.

מירב בן ארי: תשמעו, חבר הכנסת פורר עשה עבודה נהדרת - -

עודד פורר: מוריד את הכובע, להפך.

מירב בן ארי: - בסוף, מי שצריך להביא את הכסף זה כחלון, בואו, אל תתבלבלו.

עודד פורר: את טועה, מי שצריך להביא את הכסף זה אזרחי ישראל שמשלמים מיסים.

יעקב מרגי: יפה.

עודד פורר: הם אלה שמביאים את הכסף.

עודד פורר: זה לא הכסף – לא שלי, לא של כחלון ולא שלך.

עודד פורר: את זה רק צריך לזכור.

יעקב מרגי: כל מפלגה מפרגנת - - -

עודד פורר: לא, אני מפרגן בכל מקרה, אבל זה לא כסף אישי של מישהו.

מירב בן ארי: תפרגן, ובואו לא נשכח שיש כאן עוד מתווה של נקודות זיכוי להורים צעירים, שגם זה הקלה על ההורים, ואותן לא ציינו.

מירב בן ארי: לכן, במקביל להקלות על ההורים, אנחנו בהחלט חייבים להכניס את הנושא של תשלומי ההורים לדיוני התקציב ולהפסיק לבוא לפה ולהגיד: אני אצביע היום ככה או ככה?

מירב בן ארי: לא, צריך לבוא ולהיכנס לדיונים מרתוניים וכן להפסיק עם העניין הזה.

אחמד טיבי: שאלה, סיעת הליכוד בחופשה?

מירב בן ארי: הם יגיעו, מה אתה דואג?

אחמד טיבי: אין פה אף אחד מהליכוד.

יעקב מרגי: אתם ראיתם את יושב ראש הוועדה מוטרד?

חיים ילין: האוטובוס יבוא.

חיים ילין: ..

עודד פורר: ראשית, אני חייב לומר בהקשר הזה שדברי הפתיחה שלך הציגו את המציאות כפי שהיא.

עודד פורר: אממה, אני עדיין, כמו שאומרים אצלנו, לא שלם עם העובדה שמביאים לנו צו, ואנחנו צריכים ככזה ראה וקדש להניף את היד ולחתום עליו, בעיקר כשאני קורא את הסיכום שהוועדה חתומה עליו, שאתה חתום עליו מהשנה שעברה.

עודד פורר: בתוך הצו הזה ובסיכום הזה של הוועדה מהשנה שעברה, הוועדה ביקשה כמה דברים.

עודד פורר: היא ביקשה כמה דברים גם ממשרד החינוך, היא ביקשה כמה דברים גם ממשרד האוצר, שגם הם – ופה אני גם עונה על העניין התקציבי - לא כולם זאת פריצת מסגרת התקציב, ולא הכול זה לבטל במאה אחוז את כל תשלומי ההורים, או שיש 100% תשלומי ההורים.

עודד פורר: יש כל מיני מתווים שהם מתווים בדרך והם מתווים באמצע, ואני חושב שאפשר ללכת אליהם.

עודד פורר: אני גם חושב, אדוני המנכ"ל, שיש מקום שמשרד החינוך בעניין הזה קצת יגלה גמישות וקצת יגיד: אתם יודעים מה?

עודד פורר: אנחנו רואים מה קורה פה ומה הלך הרוח בעניין הזה, כי הלך הרוח הציבורי, מה לעשות, השתנה.

עודד פורר: הוועדה ביקשה כמה דברים מאוד מאוד פשוטים.

עודד פורר: הדבר הראשון, כפי שאתה גם ציינת בשולחן העגול, היא אמרה: תשלומי ההורים האלה זה מס.

עודד פורר: אנחנו מסתובבים, קוראים לזה בכל מיני שמות.

עודד פורר: זה מסים, מסים שאזרחי ישראל משלמים, משלמים אותם בצורה כזו, יש עוד כל מיני מסים כאלה שאנחנו משלמים כאן, גם זה מס.

עודד פורר: בסדר, תגבו את זה כמו מס, תעשו את זה בצורה מסודרת, תעשו את הגבייה הזו דרך הביטוח הלאומי.

עודד פורר: אני עוד לא מדבר על להוריד שקל.

עודד פורר: אין פה שקל.

עודד פורר: אגב, יכול להיות שיש פה גם הרבה חיסכון בעלויות, במקום שבית הספר יתעסק עם כל הקשקושים האלה.

עודד פורר: תיקחו מקצבאות הילדים ותגידו:

עודד פורר: אנחנו לוקחים את זה אוטומטית מקצבאות הילדים.

עודד פורר: הרי על מה מדובר פה?

עודד פורר: מדובר פה על כסף, שמצד אחד הביטוח הלאומי מזרים לנו בקצבאות בכיס ימין, ואז באים ולוקחים לנו את זה מכיס שמאל ומוציאים את זה.

עודד פורר: בואו נעשה את זה הרבה יותר פשוט.

עודד פורר: אגב, גם הרבה יותר נכון, כי הביטוח הלאומי רואה באופן אוטומטי מה המצב הסוציו-אקונומי של ההורים.

עודד פורר: הוא יודע למי הוא צריך לתת הנחה ולמי הוא לא צריך לתת הנחה, וזה לא משהו שבתי הספר צריכים להתעסק אתו.

עודד פורר: אני לא מקבל את האמירה שזה צריך לחכות לתקציב הבא.

עודד פורר: אין שום סיבה שהעניין הזה יחכה לתקציב הבא.

עודד פורר: הביטוח הלאומי במדינת ישראל הצליח לעשות דברים הרבה יותר מורכבים מאשר לשנות את העניין הזה של הגבייה, וזה בסך הכול מחשוב.

עודד פורר: אתה יודע מה, יכול להיות שיגידו לי: תשמע, זה ייקח כמה חודשים, זה יקרה במהלך השנה הזו, אבל אין שום סיבה שלפחות האפיק הזה לא יקרה.

עודד פורר: אפיק נוסף שביקשה ועדת החינוך בסיכום שלה, ועליו אני מבקש אדוני לעמוד – אני רוצה שייכנס כבר מה שכתוב בסעיף 7, שמשפחות עם יותר מילד אחד, תינתן הנחה בתשלומי הורים.

עודד פורר: אני לא רואה את ההנחה הזו באה לידי ביטוי כאן, אלא אם כן אתה מגיע לרף המקסימלי, וזה כשיש לך בערך שלושה או ארבעה בתוך המערכת, אז אתה תגיע לרף המקסימלי.

עודד פורר: אבל ברגע שיש משפחה עם עוד ילד, עם שני ילדים, יהיה צריך לתת איזושהי הנחה לילד השני.

עודד פורר: לא יכול להיות שהם ישלמו אותו דבר.

מירב בן ארי: בלי קשר למצב הכלכלי שלהם?

מירב בן ארי: אני רוצה להבין.

עודד פורר: כן, את יודעת מה מירב?

עודד פורר: את רוצה לעשות את זה עם מבחני הכנסה?

עודד פורר: תעשי את זה עם מבחני הכנסה, אין לי בעיה.

עודד פורר: לא יכול להיות שילד אחד ושני ילדים עולים במובן הזה אותו דבר.

עודד פורר: דבר נוסף, אני מבקש לקבל ממשרד החינוך – אנחנו ביקשנו שאתם תגידו, או לפחות אתם תיידעו את ההורים על הקיום של תוכנת אפיק, על האפשרות להשתמש בה, על קרן המלגות.

עודד פורר: איזה פעולות עשה משרד החינוך בשנה האחרונה כדי ליידע את ההורים על העניין הזה?

עודד פורר: אין פה שום עלות תקציבית במובן הזה, שום עלות תקציבית.

עודד פורר: ועדות החריגים המחוזיות של משרד החינוך יציגו ויגבשו קריטריונים, על פיהם יאשרו תשלומי הורים בשיעורים משתנים לפי הצורך.

עודד פורר: האם זה נעשה או לא נעשה?

עודד פורר: אם יש קריטריונים כאלה, אנא הציגו את הקריטריונים האלה בפני הוועדה, ולא שהסיכום של הוועדה הזו מהפעם הקודמת יהיה אות מתה.

עודד פורר: לעניין הצהרונים ויוח"א והמדיניות של משרד החינוך, אדוני היושב ראש, אתה ואני בחוק ההסדרים האחרון – פעם ראשונה לא דחו אוטומטית בחמש שנים את יום חינוך ארוך, אלא בזכות אותה הסתייגות צריך להגיד.

עודד פורר: בתקציב 19' אתם תבואו עוד פעם לוועדה, אני מקווה שזו תהיה הוועדה הזו.

מירב בן ארי: על מה?

עודד פורר: על דחיית ההחלה של חוק יום לימוד ארוך.

עודד פורר: החוק הזה הרי חוקק ב-97' ובכל פעם דוחים אותו בחמש שנים.

עודד פורר: המדיניות שמנסה משרד האוצר במובן הזה – וזה לא שר האוצר הזה, אלא אלה שרי האוצר לדורותיהם – היא לנסות ולמסמס את החוק הזה שעבר בממשלתו הראשונה של נתניהו ב-97' ולהביא אותו בכל מיני מקומות אחרים.

עודד פורר: כשאומרים לנו: הפתרון הוא הצהרונים ולא יום חינוך ארוך, אומרים לנו: חברים, תעשו יום חינוך ארוך, תשלמו עליו, פשוט נעלה מיסים בזה שנגבה על הצהרונים.

עודד פורר: הרי מה זה הצהרונים?

עודד פורר: הצהרונים האלה ממומנים.

עודד פורר: גם עכשיו כשהם יסובסדו, וטוב שכך, במסגרת התכנית שמועצת עכשיו, עדיין ההורים צריכים לשלם.

עודד פורר: יום לימוד ארוך חינם זה יום לימוד ארוך חינם, ולא יום לימוד ארוך, שבסוף ההורה משתתף בכמה מאות שקלים לילד או בכמה אלפי שקלים, או מעבר לזה, ולכן המדיניות הזו – ואת זה אני אומר לנציגים של האוצר וגם למנכ"ל משרד החינוך – עלי לא מקובלת לפחות.

עודד פורר: אני חושב שצריך לבוא עם תכנית ליום לימודים ארוך, ובמסגרת הזאת להכניס את כל המשמעויות האלה.

עודד פורר: אם זה דורש תקציבים, אולי תעלו מסים, כי גם ככה אתה גובים אותם בלי לקרוא לזה מסים במקומות אחרים.

עודד פורר: לכן אני אומר שאני מבקש לקבל התייחסות להשגות שהצגתי על הצו.

עודד פורר: אני חושב שיש מקום שהוועדה הזו תכניס - - -

יעל כהן-פארן: אתה תצביע נגד, עודד?

עודד פורר: יכול להיות.

עודד פורר: אני חושב שאם אנחנו רוצים להיות רציניים, אדוני, בוא לפחות נחריג סעיפים.

עודד פורר: אפשר יהיה לבוא ולאשר אותם אחר כך עוד פעם.

עודד פורר: יוכל לבוא משרד החינוך ולהגיד: אנחנו בעוד שבועיים באים לפה עוד הפעם כדי לאשר את הנושא של הטיולים, אנחנו נאשר את הנושא של מסיבות סיום או כל מיני נושאים אחרים, אבל אנחנו לא נהפוך להיות איזושהי חותמת גומי; ואני אומר גם בהקשר הזה, דיפרנציאציה לגבי מספר הילדים בתוך המערכת.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: יואל זהורי, הורה שרוצה לדבר בסוגיית תשלומי הורים, מקרה ספציפי יכול ללמד קצת על הכלל.

<יואל זהורי: שמי יואל זהורי, הורה לשני תלמידים בחטיבת הביניים בירושלים.

<יואל זהורי: אני הגשתי אצלך תלונה לגבי בית ספר דרור תיכון.

<יואל זהורי: יש פה חוזר מנכ"ל שאומר: יש גבול לבית ספר רגיל שהוא לא תורני ולא ייחודי להגיע לסכום של תל"ן של 1,000 שקל.

<יואל זהורי: אצלנו מגיעים בבית ספר דרור ל-6,000 שקל לילד, ובבית ספר רעות מגיעים ל-7,000 ו-8,000.

מירב בן ארי: על מה?

מירב בן ארי: תפרט.

<יואל זהורי: על כלום.

<יואל זהורי: אני שלחתי לך את מערכת השעות האמיתית.

<יואל זהורי: הילד הראשון לומד בבית ספר דרור תיכון.

יעקב מרגי: עזוב את רעות כרגע, נגיד דרור תיכון.

יעקב מרגי: הוא מקבל מסגרת של שעות תקן בלבד, ואתה נאלץ לשלם?

<יואל זהורי: כן, אני סופר את השעות ומגיע ל-34 שעות, כאשר משרד החינוך, המדינה נותנת 40 שעות, וזה בדוק.

<יואל זהורי: מגיע רפרנט בשם דן גרוסמן, אחראי על מחוז ירושלים.

יעקב מרגי: בלי שמות, כי הוא לא נמצא כאן.

<יואל זהורי: בסדר, הבן-אדם שולח אליך מערכת שעות מזויפת, שהוא טוען שזאת המערכת האמיתית, יש שם חוג ספורט.

מירב בן ארי: אני לא מבינה, אתה משלם 6,000 שקל לילד לשנה?

יעקב מרגי: מה את מתפלאת?

יעקב מרגי: יש הרבה הורים שמשלמים.

מירב בן ארי: קודם כל אני רוצה להבין על מה.

יעקב מרגי: הם לא יודעים על מה.

מירב בן ארי: אז מי יודע?

<יואל זהורי: זו בדיוק הבעיה.

<איריס הרינג: מירב, לא רק הוא.

יעקב מרגי: לכן אני אומר לכם שהסוגיה הזו, סוגיית התל"נים במושב החורף אני אהיה אגרסיבי לגביה.

יעקב מרגי: המשרד יצטרך לשנס מותניים, להיכנס לסוגיה הזו.

יעקב מרגי: הוא יודע לעשות את זה.

יעקב מרגי: הוא ידע לעשות את זה בתחום של תשלומי השכר לעובדי ההוראה, עמותות או בעלויות שלא שילמו כדת וכדין, ידעו אליהם בביקורות עומק, ידעו לדרוש השבת כספים, ואני רוצה להגיד לכם שיש בשורה בתחום תנאי השכר של עובדי ההוראה.

יעקב מרגי: לא יתכן שבסוגיה הזו אנחנו נמשיך את ההפקרות הזו.

מירב בן ארי: שתהיה בשורה גם למורים הצעירים, לא רק למורים הוותיקים.

יעקב מרגי: תשע"ז היתה שנת הסתגלות של אגף פיקוח ובקר.

יעקב מרגי: בתשע"ח לא תהיה סלחנות, העסק צריך להיכנס לסד בדיקות קפדני ולא סלחני.

<יואל זהורי: אדוני המנכ"ל, הבעיה היא ביחידת האכיפה שלך.

<יואל זהורי: אני מצטער להגיד את זה, גור רוזנבלט הביא תשובה כתובה שהיא שקרית.

<יואל זהורי: הוא טוען שאני משקר, שזה לא השעות, שאלה שעות רוחב, אני מבקש את בדיקתך האישית.

<יואל זהורי: לא יתכן שנשלם את הסכום הזה.

<יואל זהורי: גור רוזנבלט החזיר תשובה לא חוקית.

מנואל טרכטנברג: אדוני היושב ראש, תראו, שש שנים אחרי המחאה החברתית ששמה את הנושא הזה של העלות הכבדה של חינוך ילדינו על המשפחות הצעירות, אנחנו עדיין כאן.

מנואל טרכטנברג: אנחנו עדיין כאן, תבין, על אותו דבר, על אותו נטל שנופל על הורים ועל ילדים צעירים.

מנואל טרכטנברג: המשרד התקדם הרבה, וצריך לתת את הקרדיט למי שמגיע, ואני מברך על העשייה ומברך את המנכ"ל הנוכחי, שמואל אבוהב, שבאמת עושה רבות בעניין הזה, אבל עדיין, לפי החישובים האחרונים שנעשו, הנטל של הוצאות לחינוך למשפחה בישראל הוא השני בחשיבותו אחרי הדיור.

מנואל טרכטנברג: נבין את זה, זה נטל אדיר.

מנואל טרכטנברג: זה לא חריג, הנתונים נמצאים, יש פער גדול, שמואל, בין מה שאתה מציג, שזה הדברים המוכרים והידועים וכו'.

מנואל טרכטנברג: אני מציע לך לקחת את הנתונים של הלמ"ס וסקר הוצאות משפחה, בסוף זה המקור הכי אמין, סקר הוצאות משפחה, ותראה כמה משפחה אופיינית טיפוסית של שלושה ילדים ויותר בגילאים הרלוונטיים, כמה היא מוציאה על חינוך בסך הכול, ותראה מה קרה לאחוז ההוצאה הפרטית על חינוך לעומת ההוצאה הציבורית על חינוך, ותראה מה שקרה בשנים האחרונות, על אף המאמצים הראויים שלכם.

מנואל טרכטנברג: שתי הצעות קונקרטיות, הצעה ראשונה נוגעת למה שעומד לפנינו כאן להחלטה, לכאורה החלטה טריוויאלית של העלאה של שקל וחצי פה, שקל וחצי שם ו-70 אגורות שם, זה מה שמובא.

מנואל טרכטנברג: רבותי, זה כאילו סימבולי, אז זה סמלי לשני הכיוונים.

מנואל טרכטנברג: אדוני היושב ראש, אני רוצה להציע שניקח את הטבלה הזאת בדיוק כפי שהיא, ופה בשורה התחתונה נוריד שקל אחד, שקל אחד על כל אחת מהעמודות האלה, לאמור: מה שהוועדה תאשר בקדם יסודי זה לא 269 אלא 268, מה שהוועדה תאשר לגבי א' ו-ב' זה לא 556 אלא 555 וכו'.

מנואל טרכטנברג: למה אני רוצה שנעשה את זה?

מנואל טרכטנברג: כי זה מסר שנגמר הסיפור.

<קריאה: שלא יהיה תקדים, כל שנה שקל.

<איריס הרינג: תוריד סעיף, יותר פשוט.

מירב בן ארי: אם מורידים, אז מורידים סעיף, זה לא עובד ככה.

מירב בן ארי: אין מצב, אין דבר כזה.

מנואל טרכטנברג: החלק השני נוגע למה שהולך לקרות באחד בינואר 2018.

מנואל טרכטנברג: באחד בינואר 2018, מי שלא יודע, אמורה להיכנס לתוקף ההורדה השנייה של מס חברות מ-24% ל-23%.

מנואל טרכטנברג: המשמעות התקציבית זה כמיליארד שקל.

מנואל טרכטנברג: ממי מורידים את הנטל הזה של מיליארד שקל?

מנואל טרכטנברג: לא מההורים, אלא ממי?

חיים ילין: מפישמן.

מירב בן ארי: פישמן כבר לא רלוונטי.

מנואל טרכטנברג: אז מה שאני רוצה להציע, שנבטל את ההורדה של מס חברות באחוז אחד, שהיתה אמורה להיכנס לתוקף בשנה הבאה באחד בינואר, ואת הסכום הזה שמתפנה תקציבית, נקדיש כולו להפחתת תשלומי ההורים.

מנואל טרכטנברג: מתוך מיליארד וחצי של תשלומי הורים ירד מיליארד.

מנואל טרכטנברג: המקור התקציבי ישנו, ואז נראה את ראש הממשלה ונראה את שרי הממשלה למיניהם למי הם מיידעים מיליארד שקל – או לכיסים השמנים שאמורים לרדת משמה, או להורים של הילדים שלנו.

מנואל טרכטנברג: תודה.

<פיצ'י רובינר: שמי פיצ'י רובינר, אני מוביל את המאבק לחינוך חינם.

<פיצ'י רובינר: אני מוריד תשלומים, אני לא משלם תשלומים, אני קורא להורים לא לשלם, והסיבה היא פשוטה, כבודו.

<פיצ'י רובינר: קודם כל, הפתעת אותי בפתיח שלך, כי אחד מהדברים האבסורדיים בעניין זה שמנסים להשאיר את התל"ן מאחור, כאילו הוא לא קיים, כאילו לא מאשרים אותו.

<פיצ'י רובינר: כשאמרת חמישה מיליארד ופה אמרו לך מיליארד וחצי, זה כי מתעלמים מתעלמים מהשלוש וחצי בערך שיש בתל"ן.

<פיצ'י רובינר: תל"ן הוא הפרטת החינוך, הגיע הזמן שנדבר במילים הנכונות, כי שמה טמון כל הסיפור.

יעקב מרגי: איפה אתה גר?

מנואל טרכטנברג: אני גר בקציר, בוואדי ערה.

מנואל טרכטנברג: כבודו, כישראלי, כיהודי, כציוני, אני קצת נבוך מהדיון הזה.

מנואל טרכטנברג: אני מכבד את כולכם, אני מאוד מעריך את כולכם, אמרתי לחיים ילין, שאנחנו עוד מעט עם השחיתויות שלנו מגיעים לארגנטינה ואז נדע לדבר רק בספרדית.

מנואל טרכטנברג: ..

יעקב מרגי: נגיע לקראקס בסוף...

<פיצ'י דובינר: אנחנו לצערי הרב צריכים לשאול, האם מדינת ישראל החליטה להפריט את החינוך, או שהיא לא מפריטה את החינוך.

<פיצ'י דובינר: התל"ן הזה הוא נזק לכל ילד וילד בישראל.

<פיצ'י דובינר: סלח לי כבוד המנכ"ל, אני יודע שעושים הרבה עבודות, אבל מה, מעמיסים על החמור טונות, ואז באים ומספרים לו שמורידים לו מהגב כמה קילוגרמים קטנים.

<פיצ'י דובינר: אני יודע למה אמרתי עם כל הכבוד, אבל לא שם הבעיה.

<פיצ'י דובינר: להפריט את החינוך או להפריט – אני נגד הפרטת החינוך, וצריך לדעת שילד שמקבל תל"ן בבית ספר, בית ספר שמקבל תל"ן, לפי האישור של הוועדה מקבל שלוש שעות נוספות בשבוע.

<פיצ'י דובינר: זאת אומרת, שבחודש זה 12 שעות, בשנה זה 20 יום לימודים, ב-12 שנה אותו ילד מקבל שנת לימודים פחות, ואחר כך אנחנו בוכים על אלימות ואנחנו בוכים על פערים חברתיים; שנת לימודים שמאושרת על ידי הוועדה כל שנה ושנה.

<פיצ'י דובינר: בנוסף לזה, יש בתי ספר שלוקחים הרבה יותר, בלי שאף אחד יידע.

<פיצ'י דובינר: בתי ספר חזקים, שהוועדים הם חזקים, גם כי ההורים חזקים כלכלית, ובמקום שלוש שעות, מקבלים תשע ושמונה שעות או יותר, שלא לדבר על זה שאותם ילדים אחרי הצהרים, גם יש להם חוגים ויש להם את כל הדברים, שזה בסדר, אנחנו במדינה דמוקרטית.

<פיצ'י דובינר: התל"ן צריך להיעלם.

<פיצ'י דובינר: התל"ן נולד בגלל שמדינת ישראל לפני 25 שנה התחילה בקיצוצים בשעות הלימוד, ואז באו הורים טובים, כמו הורי הפורום, אנשים טובים שרוצים את טובת הילדים שלהם ואמרו: אנחנו רוצים לתת לילד שלי, קודם כל ניתן, אחר כך נריב.

<פיצ'י דובינר: ואז ממשלות ישראל למיניהן ניצלו אותנו, מנצלות אותנו, מגדילות ומעמיקות את הפערים.

<פיצ'י דובינר: דרך אגב, אני קורא להורי ישראל לא לשלם תל"ן, לעשות מרד תשלומים ולא לאשר את זה.

<פיצ'י דובינר: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת אחמד טיבי.

אחמד טיבי: אני מוותר.

מרדכי יוגב: כבוד היושב ראש, חבריי חברי הכנסת וברכות למנכ"ל הנכנס, מר שמואל אבוהב.

יעקב מרגי: למה הוא מברך אותו?

יעקב מרגי: כבר בירכנו אותו 20 פעם.

מרדכי יוגב: אני לא זכיתי, אני עכשיו זוכה ושמח.

יעקב מרגי: אמרתי זאת לא בגלל שאני קמצן בברכות, אלא שלא יחשדו שהוא לא פקד את הוועדה.

מרדכי יוגב: אני מוכרח לומר לך, חיים, ובלי להתריס חס וחלילה, אני חושב שהמטרה של צמצום תשלומי ההורים – ואני מקבל פה את דברי חברי, חבר הכנסת טרכטנברג – היא באמת משימה לאומית כבדה מאוד.

מרדכי יוגב: היא כבדה על ההורים, היא כבדה מנשוא, עם הדיור, חלק לפני הדיור, חלק אחרי הדיור.

מרדכי יוגב: אגב, אני מודע וער לה גם בכל הלומדים באגף החינוך ההתיישבותי עם תוספת הפנימיות, עלויות לא נורמלית לזוג הורים ממוצע.

מרדכי יוגב: יחד עם זאת, חיים, במשימה הזאת, גם בשנתיים שלכם, עם אוצר ועם חינוך ביחד, אני לא חושב שירד משהו.

מרדכי יוגב: לכן אני אומר גם לנו, צריך להמשיך ולפעול.

מרדכי יוגב: אני מאוד שמח על דברי היושב ראש שאמר – עם שורה תחתונה, בוא נעשה עוד שתי ישיבות מעקב, אחת עם פתיחת מושב החורף שאולי עוד תשפיע על רזרבות ועל דברים אחרים ל-18', כי 17'-18' תקציב סגור.

מרדכי יוגב: אולי אפשר כן להשפיע.

חיים ילין: לא, יש התאמות בוועדת הכספים.

מרדכי יוגב: לכן אני אומר שכן צריך להשפיע גם על 18' בתחילת המושב ממש, באוקטובר, ועוד אחת כזאת בינואר, פברואר, שיהיו לה כבר מגמות השפעה על תקציב 2019, לא משנה איזו ממשלה תהיה.

מרדכי יוגב: יהיו כבר כיוונים ברורים גם באוצר וגם בחינוך, לשם צריך לחתור כשורה תחתונה.

מרדכי יוגב: דבר נוסף, נעשו פה מאמצים גדולים על ידי משרד החינוך.

מרדכי יוגב: הם אינם מספקים אותנו.

מרדכי יוגב: השר שלנו, שלי, עשה בנושא הצהרונים, עשה בהקטנת כיתות עם השלכה כזאת או אחרת, עשה בעוד כמה דברים, אבל זה עדיין לא מספיק.

מרדכי יוגב: נצביע כמובן עם הקואליציה או עם המשרד, וזה קשה לנו.

מרדכי יוגב: אני מסתכל פה בעיניים לכולם, גם לילדיי שלי ולכל ההורים של תלמידי ישראל, ובזה אנחנו כן – אני חושב שהארכת יום הלימודים לכל תלמידי ישראל, על המשמעויות הכספיות הנגזרות מזה, במגזר הרוצה בתוספת פיסיקה או במגזר הרוצה בתוספת לימודי קודש או במגזר הרוצה בתוספת אחרת, שפה נוספת, זה יעד חשוב מאוד לילדי ישראל, יעד שיביא את כולם למקום יותר טוב, גם לפחות שעות של שיטוט או באינטרנט או ברחובות.

מרדכי יוגב: הדבר הזה הוא מאוד חשוב.

מרדכי יוגב: ביטוח ועוד הוצאות שהן hard core כחלק ממערכת החינוך, לשם אנחנו צריכים לחתור.

מרדכי יוגב: כמו שאמרתי בשורה התחתונה, כדי לא להאריך את דבריי ולשים תוקף לדבריי, יהודית מזכירת הוועדה, כבר תאריך באוקטובר וכבר תאריך בינואר, פברואר, ישיבות מעקב בוועדה הזאת, כדי שנוכל לבוא לשנת הלימודים הבאה, תשע"ח, ועם המנכ"ל וגם שר החינוך עם עוד סיוע לכך שתשלומי ההורים וכל המכלול, סדרי העדיפויות, וכמובן בהתחשב גם באזרחי ישראל, אולי באיזה מצב מדרגי ביחס לשכר, תלמיד שני או כל דבר שנאמר פה, נבוא עם בשורה עוד יותר משמעותית לשנת הלימודים תשע"ט.

<מנשה לוי: שמי מנשה לוי, יושב ראש התאגדות מנהלי בתי הספר העל-יסודיים.

<מנשה לוי: אני אומר את דבריי בקצרה, אני באתי לבטא את התחושות של מנהלי בתי הספר, תחושות שהייתי מסכם במילים של תסכול, ייאוש מהתהליך הזה של אישור תשלומי ההורים, שזאת סאגה שכל שנה אנחנו מתמודדים איתה מחדש, ובעיקר מהטיימינג שלה.

<מנשה לוי: אני רוצה לספר לכל מי שנמצא פה שאנחנו כמנהלי בתי ספר, עד ה-31 במאי בכל שנה, עד ה-31 במאי, מסיימים להכין את שנת הלימודים הבאה, בעיקר בתחום של הפדגוגיה, חינוך חברתי, בירוקרטיה, כוח אדם וכו' וכו'.

<מנשה לוי: אני מספר עכשיו חוויות אישיות שלי.

<מנשה לוי: באחד בספטמבר הייתי אמור לפתוח את שנת הלימודים בבית ספרי בטקס סמוך לבית הספר, כי בבית הספר שלי אין אולם תרבות.

<מנשה לוי: אני שוכר אולם סמוך, אני שוכר מערכת הגברה, מערכת תאורה, כיבוד קל.

<מנשה לוי: תכננתי, הייתי אמור לתכנן, את חגי תשרי, שגם זה חינוך חברתי שעולה כסף, טיולים שנתיים הייתי צריך לשלם מקדמות, כי אצלנו יוצאים לטיולים שנתיים כבר בנובמבר, מיד אחרי פגרת סוכות.

<מנשה לוי: תשלומי ההורים נכון לאמצע אוגוסט, ואני דיברתי על ה-31 במאי, עדיין לא אושרו.

<מנשה לוי: לכן כל מה שאמרתי ביטלתי.

<מנשה לוי: אני לא פותח את שנת הלימודים עם טקס, אני לא שוכר אולם, אני לא מתכנן את חגי תשרי, כי אין לנו כסף כמנהלים לממן את כל זה.

<מנשה לוי: לא שילמתי מקדמות, לכן התלמידים שלי לא ייצאו לטיולים שנתיים בנובמבר, ייצאו מתישהו במהלך השנה, אם בכלל.

יעקב מרגי: אם אני הבנתי אותך נכון, אתה מבקש שבמאי 2017 היינו צריכים לאשר תשלומי הורים לשנת הלימודים תשע"ח.

<מנשה לוי: אני פניתי בקריאה הזאת ליולי טמיר, לגדעון סער, לנפתלי בנט ואני לא יודע לכמה שרי חינוך לסיים את הסאגה הזאת.

יעקב מרגי: אנחנו מקווים שבשנה הבאה לא נצטרך לאשר בכלל.

<מנשה לוי: אני מכבד את כל מה שנאמר פה, אני לא נוקט כאן עמדה כזאת או אחרת, אני רק אומר שהתהליך הזה לא יכול להימשך עד אמצע אוגוסט.

<מנשה לוי: אנחנו צריכים לפתוח בית ספר, שנת לימודים בעוד שבועיים, למה אתם מחכים?

<צחי בן עיון: תודה, אדוני היושב ראש.

<צחי בן עיון: שמי צחי בן עיון, אני תושב מושב צוריאל בגליל.

<צחי בן עיון: אני יושב ראש ועד הורים של בית ספר מעלה הגליל, מעונה.

יעקב מרגי: תסביר להם שזה 200 מטר מהמסלול של החיזבאללה.

<צחי בן עיון: מאוד קרוב, כן.

<צחי בן עיון: קודם כל, אני רוצה להודות ליושב ראש על דברי הפתיחה, אבל גם מהיכרות הפעילות של הוועדה בנושאים חקלאיים, אני חושב שמה שאמר פה חברי מנהל בית הספר, הדיון שמתקיים פה שבועיים לפני פתיחת שנת הלימודים הוא קצת לא נוח.

<צחי בן עיון: אני חושב שגם היושב ראש מסכים.

<צחי בן עיון: אם אפשר בפעם הבאה לקיים את הדיון - - -

יעקב מרגי: אנחנו שואפים שלא יהיו תשלומים.

יעקב מרגי: לא יהיה דיון, כי לא יהיו תשלומים.

<מנשה לוי: מצוין.

<מנשה לוי: אני רק רוצה לסבר את האוזן, על פי הנתונים שיש לי, במדינת ישראל יש כמיליון ו-660,000 תלמידים פחות או יותר, ואם אנחנו מצרפים גם את הגנים, אנחנו מדברים על שני מיליון ו-131,000 ילדים במערכת החינוך לפחות, אם לא יותר.

<מנשה לוי: התחושה שכל שנה צריך לבוא ולהתחנן להוריד את נטל המס הזה, כי זה מס, זה מס שמוטל עלינו ההורים, היא תחושה לא נוחה.

<מנשה לוי: אני חושב שלכולנו פה יש ילדים שהם תלמידים.

<מנשה לוי: כל שנה לבוא ולבקש להעלות או להוריד שקל וחצי, לעומת הטבלאות שהציג פה מנכ"ל משרד החינוך שאפשר בהחלט להתרשם שיש פה התקדמות מהותית, אבל הדברים הם לא ברורים, כמו למה הביטוח הוא חובה ולמה דברים אחרים הם לא חובה?

<מנשה לוי: למה הסעיפים כל הזמן משתנים או לא משתנים?

<מנשה לוי: צריך להיות פה מסר ברור גם של משרד החינוך וגם של הוועדה, להפסיק עם הדיון הזה, להכניס סעיף תקציבי, אם אפשר בשנת 2018, כי דיברו פה חברי הכנסת על התאמות כאלה ואחרות.

<מנשה לוי: גם הזכיר את זה חבר הכנסת טרכטנברג שקידם את הנושא.

<מנשה לוי: אנחנו מרגישים לא בנוח כנציגי הורים וגם כהורים לבוא ולהתווכח על סעיף כזה או אחר, או לשים את עצמנו במצב של ניגוד כלשהו.

<מנשה לוי: אנחנו רוצים את הטוב עבור ילדינו, את החינוך המרבי, אבל אנחנו מרגישים שהמדינה מבקשת מאתנו להשתתף איתה בנטל, ואנחנו עכשיו מבקשים מהמדינה: תסירי את הנטל הזה מכל ההורים.

<מנשה לוי: לא מדובר פה רק על חינוך יסודי, אנחנו גם צריכים לשלם שכר לימוד באוניברסיטה, יש לנו עוד הרבה דברים בהמשך שאנחנו צריכים להתמודד איתם.

<מנשה לוי: הגיעה העת שהנושא הזה, הדבר הלא ברור הזה, אם זה מיליארד וחצי שקלים או אם זה שלושה מיליארד וחצי שקלים, ואם זה ביחד חמישה מיליארד שקלים – נראה שסדרי העדיפויות פה לא ברורים, ואנחנו מבקשים לקיים דיון בהקדם בנושא הזה ולבטל.

יעל כהן-פארן: זה נושא שאני חושבת שהוא גדול והוא לא רק נוגע לכמה הורה משלם או לא משלם, וזה כמובן חשוב מאוד, אבל הוא נוגע בכלל למערכת שאנחנו רואים, שהיא בקריסה.

יעל כהן-פארן: בואו נודה על האמת, אנחנו לא מדברים על מיליארד וחצי שחסרים או חמישה מיליארד.

יעל כהן-פארן: כמו ששמענו כאן, כמו שאני מבינה, אני אשמח לשמוע מספר כולל ממך אדוני המנכ"ל, בכמה היה מדובר אם כולם היו מקבלים תל"ן?

יעל כהן-פארן: הרי מה זה התל"ן?

יעל כהן-פארן: אלה הורים שרצו קצת יותר טוב לילדים שלהם, והביאו לכך שיהיה מותר לשלם קצת כדי שתהיה עוד תוספת של שעות לימוד, כי הם ראו שהמערכת לא מספקת, כי הם רצו עוד שעתיים, כי אי אפשר לעבוד ולקחת את הילד ברבע לאחת מבית הספר.

יעל כהן-פארן: ואז זה התחיל, וההתחלה הזאת, כמו שאמר כאן פיצ'י דובינר, זאת התחלה של הפרטה.

יעל כהן-פארן: נכון, אבל זה נובע מבעיה במערכת, ואז מה קורה?

יעל כהן-פארן: זה הרבה יותר מהתשלומים, כי מה שקורה זה הפערים.

יעל כהן-פארן: אני לא אחזור על דבריו של חברי חבר הכנסת יונה ומנואל טרכטנברג.

יעל כהן-פארן: הרי מדובר פה ביצירת פערים במערכת החינוך, שנובעת מכך שיש הורים שיש להם, אז הם רוצים לשלם את זה והם מבקשים לשלם את זה, כדי לעשות מערכת יותר טובה לילדים שלהם לעומת אלה שאין להם.

יעל כהן-פארן: אנחנו לא מדברים על הצהרונים, אנחנו מדברים כאן על המערכת הבסיסית שהיא הבוקר והבסיס.

יעל כהן-פארן: עבר פה חוק יום לימוד ארוך, הוא רק לא באמת עבר.

יעל כהן-פארן: אבל תשמעו, בסופו של דבר זה לא חמישה מיליארד, אז זה 10 מיליארד.

יעל כהן-פארן: זה סכומים שמדינת ישראל צריכה לשים על השולחן כדי לשפר את החינוך לילדי מדינת ישראל ולעצור את יצירת הפערים הזאת.

יעל כהן-פארן: זאת ההתחלה.

יעל כהן-פארן: מה שקורה, וזה החמור ביותר, שאנחנו כבר בעיצומו של תהליך, ומעולה שיש התנגדות, כי אני חושבת שלא יכול להיות שאנחנו נמשיך ונאשר את זה כל שנה וכל שנה, כי התהליך הזה הוא הרסני למערכת החינוך.

יעל כהן-פארן: הוא יוצר שתי מערכות חינוך במדינת ישראל, אם לא שלוש.

יעל כהן-פארן: אבל הוא יוצר מדרגות, הוא יוצר מקומות שיש הורים שיש להם והם נותנים ולילדים יהיה חינוך טוב יותר, ויש הורים שאין להם, ולילדים יהיה חינוך פחות טוב, וכך גם ההתקדמות שלהם אחר כך בחיים, כי החינוך זה הבסיס לחיים של הילדים שלנו.

יעל כהן-פארן: ההחלטה היא הרבה יותר גדולה, והיא צריכה להתקבל, וזה לא יקרה פה היום בבוקר, אבל זה חייב להתקבל וחייב להתקדם.

יעל כהן-פארן: אני לא מוכנה לשמוע – אני מצטערת מירב, זה לא אישי – את הצביעות שלכם, כשמשרד האוצר בידיים שלכם ותקציבי המדינה בידיים שלכם, ועבר תקציב שלא שם את זה על השולחן.

יעל כהן-פארן: אז זה יפה מאוד לבוא פה ולהטיח בנציגה של המועצה לשלום הילד.

יעל כהן-פארן: בואו תשבו, צריך לשבת עם האוצר שנים ארוכות.

יעל כהן-פארן: תפסיקו להיות צבועים.

מירב בן ארי: אבל מה זה קשור לצביעות?

מירב בן ארי: אני אמרתי את האמת כל הזמן, אני אמרתי שאני נגד.

יעל כהן-פארן: אבל איפה הכסף?

יעל כהן-פארן: את הולכת להצביע בעד, ואתם לא שמים את הכסף.

יעל כהן-פארן: אתם שמים את הכסף?

יעקב מרגי: לא, את שמת את הכסף?

יעקב מרגי: על הצהרונים את שמת?

יעקב מרגי: אי אפשר לבוא ולקחת נושא – אם מדברים על צביעות, צריך לדבר על צביעות מכל הכיוונים.

יעל כהן-פארן: כן, אבל אתה אדוני היושב ראש, יצאת בדברים מאוד נוקבים ואתה תצביע בעד עם הממשלה ועם הקואליציה, אז זאת בעיה.

יעקב מרגי: נכון, אם היית שומעת את דברי הפתיחה שלי.

יעל כהן-פארן: אני נוכחתי והכרתי על בשרי, ויש לי ילדים במערכת החינוך, כשאני הייתי בוועד הורים של הילדה הגדולה שלי שהיתה בגן ילדים, נדהמתי מזה שהיינו צריכים לאסוף משהו כמו 800 שקל לוועד הורים, למה?

יעל כהן-פארן: כי ועד ההורים מימן נייר טואלט ומגבוני ידיים בשירותים, כי לא היה לזה כסף לא ממשרד החינוך ולא מהמועצה.

יעל כהן-פארן: זה היה לפני כמה שנים, לא כל כך הרבה, אני כאימא הייתי פשוט בשוק מזה.

יעל כהן-פארן: זה המצב שמערכת החינוך לא מכסה אפילו את נייר הטואלט של הילדים בגני הילדים.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

מירב בן ארי: אגב פיצ'י, השנה זה דיון הרבה הרבה יותר רגוע ממה שהיה שנה שעברה.

מירב בן ארי: זה היה אירוע חד-פעמי, והם שניהם יספרו לך.

יעקב מרגי: הוא יותר רגוע, בגלל שהיה שולחן עגול, יש התחייבות של השר, מה שלא היה בעבר.

<איריס הרינג: אין התקדמות.

יעקב מרגי: יש הזרמת משאבים למערכת החינוך בשנתיים האחרונות, שלא היה לה תקדים.

יעקב מרגי: אנחנו לא חוגגים היום את העברת תשלומי הורים, אין פה איזה הפנינג.

יעקב מרגי: כולם עושים זאת עין במר בוכה ולב שמח, שבאמת צועדים לקראת ירידה בנטל.

יעקב מרגי: נכון, אתה צודק, מצד אחד מורידים לנו בנטל התשלומים ,

יעקב מרגי: מצד שני מעמיסים משהו אחר על ההורים.

יעקב מרגי: אנחנו לא תמיד מרגישים את הפעולה בצורה ישירה, אבל יש כאן מגמה.

יעקב מרגי: אני אומר לכם שאם לא הייתי מרגיש וחש שישנה מגמה להתמודד עם זה באומץ או במנגנון גבייה חלופי או בהורדה הדרגתית של תשלומי ההורים, לא הייתי מביא את הדיון הזה.

<איריס הרינג: החל מהשנה?

יעקב מרגי: סליחה, אל תיאלצי אותי לענות לך אם החל מהשנה, תכבדו את עצמכם.

יעקב מרגי: לכן יש פה מאמץ משותף של כל הגורמים פה, לא שלי לבד – משרד החינוך, חברי הכנסת, ההורים, כל הגורמים פה, שלטון מקומי, כולם היו שותפים, ותאמין לי שאם הייתי יודע שזו אותה עמדה כמו בשנים עברו, נגמרה החגיגה, אין הכלבים נובחים והשיירה עוברת.

יוסי יונה: מצביעים?

יעקב מרגי: עוד מעט.

יעקב מרגי: משה אשכנזי בבקשה.

יעל כהן-פארן: תהיה הצבעה שעתיים, עד שהם לא יבואו.

יעל כהן-פארן: הליכוד - - -

<משה אשכנזי: מכובדי, חבריי לפורום ההורים, ועדי ההורים היישוביים, אדון זאב גולדבלט, אני פה שמעתי מכולם הסכמה מקיר לקיר, ארגוני ההורים, חברי כנסת, יושב ראש הוועדה, כולכם מסכימים, אבל את המנגינה הזאת אנחנו שומעים שנה אחר שנה.

יעקב מרגי: אי אפשר להפסיק.

<משה אשכנזי: אי אפשר להפסיק.

יעקב מרגי: אל תגיד את זה, אל תגיד את זה.

<משה אשכנזי: אתם לא מפסיקים אותה, וזאת כל הבעיה.

<משה אשכנזי: אתה פשוט לקחת לי את המילים מהפה, אמרת "נובחים והשיירה עוברת".

יעקב מרגי: זכות יוצרים לד"ר קדמן, שאמר לי את זה לפני שלוש שנים באישור תשלומי הורים.

יעקב מרגי: ..

<משה אשכנזי: כולם מסכימים, למעט חברת הכנסת מירב בן-ארי, שהיא גם מסכימה אבל נעלבת.

<משה אשכנזי: נעלבת, כי אני משוכנע שאת לא רוצה לפגוע בהורים, אבל הפרה הרעה הזאת של תשלומי הורים היא מס לכל דבר.

<משה אשכנזי: אנחנו פה שמענו מנהל בית ספר.

<משה אשכנזי: אתם שמעתם אותו טוב.

<משה אשכנזי: אם אתם לא תאשרו לנו את תשלומי ההורים, לא יהיו טיולים, לא יהיו פעילויות.

<משה אשכנזי: מה, ההורים צריכים לשלם את זה?

<משה אשכנזי: אז אני מאוד מבקש, תשלומי הורים זה מס לכל דבר, מגדיל את הפערים, זה מס שפוגע בשוויון הזדמנויות בחינוך, זה פוגע בילדים וגם בבתי ספר.

<משה אשכנזי: אני רואה את המנהלים, אני במגע יום יומי איתם.

<משה אשכנזי: זאת מעמסה עליהם, הם לא רוצים להתעסק איתם, וזה לא תפקידם.

<משה אשכנזי: אני מאוד מקווה, חבר הכנסת מרגי, מנכ"ל משרד החינוך, שתשימו סוף לסאגה הזאת, שבשנה הבאה כשנשב פה, הדבר הזה יהיה כבר מאחורינו, ולא באופן חלקי או פרטני, אני לא בדעה הזאת.

<משה אשכנזי: אין פה חצי הריון, או שמבטלים אותם או שנשארים איתם.

מירב בן ארי: אגב, אני חייבת להגיד שלא נעלבת, בכלל לא.

חיים ילין: גם אם אני אופוזיציה, אי אפשר לבטל במכה אחת.

חיים ילין: אתה יכול לקבל החלטה לבטל בשלוש שנים, בארבע שנים, אבל לא לבטל בשנה אחת, כי זה לא יקרה.

מירב בן ארי: זה בדיוק מה שאמרתי, כי אתה לא יכול להגיד בהינף יד "אני מבטל", כי אתה כן צריך להיכנס לדיונים.

מירב בן ארי: אני והיושב ראש נמצאים שנתיים וחצי בוועדת החינוך, אתם יודעים שכמעט אין דיון שפספסתי חוץ מתקופת הלידה.

מירב בן ארי: אנחנו נעלבים, כי אנחנו נעלבים בשביל ההורים שאנחנו יושבים פה, אבל לא אני ולא מרגי, לא היינו עושים את זה, לא היינו יושבים פה ומאשרים – וחבל שאת הולכת – אם לא היינו יודעים שאנחנו הולכים לשינוי.

מירב בן ארי: תאמין לי ואתה יודע את זה, וזה שהיא צעקה לנו, הצביעות בכלל לא רלוונטית בעיניי, כי אנחנו נמצאים פה כל שבוע עם ועד ההורים ומתעסקים בכל כך הרבה נושאים, נכון פז?

מירב בן ארי: וכן מבטיחים להיות כאן איתם בדיוני התקציב.

מירב בן ארי: לא היינו יושבים פה, אם לא היינו יודעים שיש עם מי לדבר.

חיים ילין: שים לב, על כל אחד שאתה מביא, אני גם מביא אחד.

חיים ילין: אנחנו נמשיך עד שתיים בלילה את הדיון הזה, עד שיהיה לך רוב.

<זאב גולדבלט: ראשית, אני רוצה לברך את משרד החינוך על הפעולות הרבות שהושגו על ידי המנכ"ל.

<שמואל אבואב: על ידי השר.

<זאב גולדבלט: והשר כמובן, אבל כעת אנחנו עוסקים בתשלום ההורים, ואני אתמקד כרגע רק בתשלומי ההורים.

<זאב גולדבלט: המלצה על ביטול וצמצום תשלומי ההורים התקבלה על ידי שלוש ועדות שונות, שמינו שרי החינוך לדורותיהם, לא ההורים, לא אנשים מהרחוב, אלא שרי החינוך, במהלך 25 השנים האחרונות, ועיקרה מס שיש לראות במה שקרוי תשלומי הורים מס גולגולת רגרסיבי ולא צודק, ולכן על המדינה לבטלו לאלתר ולמצוא חלופה פרוגרסיבית והוגנת, חלופה שתממן את כל התוכניות של משרד החינוך עצמו, שרואה אותן כחלק מובנה מתכנית הלימודים.

<זאב גולדבלט: זה לא דבר שאנחנו כהורים ביקשנו, זה תכניות שמשרד החינוך רואה אותן כחלק מובנה מהתכנית שלו.

<זאב גולדבלט: השונות הגבוהה של התשלומים היא מהגורמים להתרחבות הפער החברתי במערכת החינוך ויצירת בידול בין בתי הספר, עד כדי כך שאפשר לנבא את הישגי התלמידים על פי הרמה החברתית-כלכלית של בתי הספר.

<זאב גולדבלט: זכורים לנו היטב דברי יו"ר ועדת החינוך, חבר הכנסת מרגי, בשנה שעברה שסוגיית תשלומי ההורים צריכה להיעלם מהעולם, הוא חזר על זה היום פעם נוספת, וחרף זאת, גם השנה, אתם חברי הוועדה נקראים לאשר את התשלומים כמבוקש.

<זאב גולדבלט: מעצם היותו של המס הזה מס רגרסיבי שאינו תלוי בגובה ההכנסה, הוא הרי פוגע בצורה קשה יותר דווקא ובעיקר בשכבות החלשות ביותר, כי הרי הוא מהווה חלק משמעותי וכבד יותר מהכנסתם.

<זאב גולדבלט: חמור מכך, בבתי ספר שממוקמים באזורים שרמת ההכנסה של האוכלוסייה בהם היא נמוכה, ידי ההורים אינה משגת והם נמנעים מתשלום, דבר שהתוצאה שלו היא שתלמידים אלו לא זוכים לצאת לטיולים, לא לחוות הצגה, לא לראות תערוכה ולא לחגוג את סיום השנה, כפי שעושים רוב תלמידי ישראל.

<זאב גולדבלט: אני בכוונה רוצה להעלות על נס דווקא ישוב שחבר הכנסת מרגי מכיר, למשל ג'סר א-זרקא.

<זאב גולדבלט: אין כאן ייצוג של היו"ר שלא הצליח להגיע לכאן היום, אבל שם לא יוצאים לטיולים כבר שנים רבות כי אין כסף, ולא רואים הצגה, ובטח לא תערוכה, כי אין כסף.

<זאב גולדבלט: ביטול מס הגולגולת הלא-חוקי הזה שקרוי "תשלומי הורים" היה מוביל למצב שכל משפחה היתה נמנעת מהוצאת אלפי שקלים בשנה, הפער החברתי היה מצטמצם והיתה נחסכת לאלפי ילדים בושת הפנים שעליה דיבר חבר הכנסת מרגי לאורך השנה כולה, שעה שהם יודעים שתלמידים אחרים כן זוכים לפעילות חוץ בית-ספרית או מחוץ לבית הספר והם לא; או כשמישהו אחר מממן את הפעילות שלהם וכולם יודעים על זה, שהם קיבלו כאילו את הסובסידיה הזאת מהממשלה.

<זאב גולדבלט: כל שצריך כאן בוועדה זה או להגדיל את תקציב משרד החינוך או לחייב לממן את הפעילות הזאת מתקציבו, או לאמץ את ההמלצות של ועדת לנגרמן – ועדת לנגרמן לפני 25 שנים המליצה לבטל לחלוטין את תשלומי ההורים – או לחלופין לייעד את כל עודפי הגבייה שעליהם אנחנו מתבשרים חדשות לבקרים למימון הפעולות והשירותים שהיו מממונים באמצעות אותו מס גולגולת, תוך צביעתם למניעת זליגתם לשימושים אחרים.

<זאב גולדבלט: לסוגיה או לנושא שהעלה חבר הכנסת טרכטנברג, נשאלנו במהלך השנה האחרונה בשתי הוועדות שקיימנו מול הכנסת מצד אחד ומול משרד החינוך מצד שני, אם נסכים לביטול בצורה מדורגת, או מה שקרה לזה יו"ר ועדת החינוך, "שיטת הסלאמי".

<זאב גולדבלט: התשובה שלנו היתה חד-משמעית כן, רק שיתחילו.

<זאב גולדבלט: שיתחילו ויגדירו גם תאריך יעד.

<זאב גולדבלט: לצערי, אין לנו כרגע תכנית, כי לא הצלחנו להגיע לזה.

<זאב גולדבלט: אני קורא לכם חברי הכנסת, אל תדחקו אותנו למצב שניאלץ, במידה ולא תחול התפתחות משמעותית, לצאת להורים בקריאה להימנע מתשלום, מהלך שיביא להערכתנו לקריסת מגזרים שלמים במשק, כמו מערך התובלה וההיסעים שמוביל כל יום אלפי תלמידים לטיולים, מערך מדריכי ידיעת הארץ, שמורות הטבע, אתרים וכל גוף אחר שנשען על תשלומי ההורים.

<זאב גולדבלט: חברי ועדת החינוך, בבקשה תפגינו עצמאות של הגוף המחוקק ואי כפיפותו לגוף המבצע, זאת אומרת לרשות המבצעת.

<זאב גולדבלט: בשיעורי אזרחות אנחנו לומדים חדשות לבקרים, שבבסיס הדמוקרטיה עומדת הרשות המחוקקת – תוכיחו את זה.

<זאב גולדבלט: צר לי שארגוני המורים, שצריכים ללמד אותנו, נעדרים, ולא פעם ראשונה.

אחמד טיבי: כפרומו להצבעה, אני מודיע שלמשותפת יש בדרך כלל שלושה נציגים בוועדת החינוך – עאידה, אני ואלעזר שטרן...

אחמד טיבי: אני אסביר למה.

חיים ילין: סוף סוף יש לכם אלוף במשותפת.

חיים ילין: ..

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נותנים לו הזדמנות לעשות משהו טוב.

מירב בן ארי: עאידה, הוא צבא כיבוש.

מירב בן ארי: ..

אלעזר שטרן: אני רוצה לברך את הרשימה המשותפת, שבניגוד לעמדה המסורתית, הם מסכימים לגייס אלופים.

אלעזר שטרן: .

אלעזר שטרן: זאת תחילת החזרה בתשובה שלהם.

יעקב מרגי: אבל האמת שהתקלה היא לא שלכם, אחמד, היא של יש עתיד שנתנה לכם את הייצוג בוועדה.

חיים ילין: כבוד היושב ראש, אפשר להצביע?

אחמד טיבי: האמת היא שהנציג השלישי או הנציגה השלישית שלנו היא על חשבון יש עתיד, אבל הם החליטו להגיע היום ולהצביע.

אחמד טיבי: זאת תהיה אותה הצבעה, כאילו היו במשותפת.

חיים ילין: כבוד היושב ראש, אפשר להצביע?

אחמד טיבי: מדובר במס גולגולת.

אחמד טיבי: הדוגמה שניתנה על ידי זאב לגבי ג'סר א-זרקא היא מובהקת, היא משכנעת, היא בוטה.

אחמד טיבי: יש ילדים שלא יוצאים כבר שנים לטיולים שנתיים, או שלא עושים פעילות חינוכית או פעילות אחרי סיום הלימודים, ולכן העמדה שלנו היא נגד, ואני מבקש ללכת להצבעה.

אלעזר שטרן: אדוני המנכ"ל, באמת לא הבנתי למה לא משלמים על לימודי מתמטיקה, כאילו טיולים בארץ ישראל זה פחות חשוב ממתמטיקה.

יעקב מרגי: לי אין בעיה, אתה רוצה לפתוח את הדיון?

עודד פורר: אולי תיקח את הצעתו של חבר הכנסת טרכטנברג כאקט סימבולי?

יעקב מרגי: אתם לא מצביעים, יש לכם זכות דיבור.

חיים ילין: פיליבסטר עשיתם מספיק.

יעקב מרגי: חיים, בינתיים מי שהכי מעכב את היושב ראש זה – עאידה רשומה לדבר.

עאידה תומא סלימאן: מוותרת, רוצה הצבעה.

יעקב מרגי: רבותי, ישנה הצעה של חבר הכנסת טרכטנברג שיש בה יותר אמירה.

מירב בן ארי: הם לא רוצים.

יעקב מרגי: עם כל הכבוד, הם מצביעים?

מירב בן ארי: אבל הם מובילים - - -

יעקב מרגי: החגיגיות שלי הולכת להיעלם.

יעקב מרגי: מי שיפריע לי, אני אוציא אותו.

יעקב מרגי: כשאני מדבר, אף אחד לא מפריע.

יעקב מרגי: יש פה הצעה של חבר הכנסת טרכטנברג שיש בה אמירה.

חיים ילין: כבוד היושב ראש, גם לי יש הצעה.

יעקב מרגי: אני אוציא אותך.

יוסי יונה: הקואליציה בלחץ.

יעקב מרגי: לא, לא בלחץ, קצת תרבות דיון, לא יותר.

יעקב מרגי: יש פה הצעה, אני אומר מראש, כי היא לא באמת יותר משמעותית, היא יותר אמירה ברוח הדברים שנעשים בוועדה, נעשים במשרד, ויש בה באמת ביטוי לכוונה ולתחושה שלנו שהולך להיות שינוי בסיפור של תשלומי ההורים.

יעקב מרגי: אפשר להגיד שדוחים אותה, אבל תנו להציע אותה קודם כל.

יעקב מרגי: אפשר לומר שלא רוצים אותה, ועם כל הכבוד, להורים אין להם זכות הצבעה.

יעקב מרגי: ההורים אמרו את שלהם, ובזה זה נגמר.

יעקב מרגי: אם מישהו חושב שיש מעבר לזה, אני מודיע שאין מעבר לזה.

יעקב מרגי: ההצעה היא עם דקלרציה, אמירה והצהרה ברורה.

יעקב מרגי: אני מבין שאם באמת רוצים לקחת את הדברים של המנכ"ל ולהאמין שזה הכיוון, שיהיה מעשה כבר השנה, מעשה סמלי ביותר, בוא נראה אם יש פתיחות – לא כאן, כי באמת לא התקיים דיון במשרד, אבל אני רוצה להעמיד אותם במבחן.

יעקב מרגי: השאלה אם חברי הכנסת ירצו ללכת על זה.

יעקב מרגי: אם לא ירצו, נחזור למבנה המקורי.

יעקב מרגי: להרגיע את חברי האופוזיציה?

יעקב מרגי: יש לי רוב.

יוסי יונה: מה ההצעה?

מירב בן ארי: הוא אמר, להוריד שקל.

יעקב מרגי: אבל אני רוצה לומר, לחזור, כי יש כאלה שלא היו, נכנסו באמצע הדיון ומבינים בכול.

יעקב מרגי: בוא נסביר להם.

<פז כהן: אנחנו מבקשים להוריד סעיף, כבוד היושב ראש, כי לא כל הסעיפים הם אחידים.

יעקב מרגי: שמעתי את ההצעה שלך, פז, היא היתה ברורה.

יעקב מרגי: אני אומר אותה ואחזור עליה.

יעקב מרגי: אתם לאורך כל הדרך אמרתם לבחון את הרצינות, בוא נוריד סעיף אחד.

יעקב מרגי: סעיף אחד זה עשרות מיליוני שקלים.

<פז כהן: אפשר לאשר אותו אחר כך.

יעקב מרגי: בינוני זה מאות מיליוני שקלים.

מירב בן ארי: כמה זה עולה להוריד שקל?

יעקב מרגי: שקל אחד לאורך כל הסעיף של הטיולים, טיולים על פי תכנית קדם יסודי 59 שקלים.

יעקב מרגי: תזלזלו בזה?

יעקב מרגי: זה מילוני שקלים.

יעקב מרגי: אשכנזי, אל תפריע לי.

<איריס הרינג: זה לעג לרש.

יעקב מרגי: את לא הרשע ואני לא לועג לך.

יעקב מרגי: אם את מרגישה רשע, אין לי בעיה, אז אני לועג לך, אז בוא נעשה את זה הדדי.

<איריס הרינג: אני לא מבינה - - -

יעקב מרגי: אז למה קריאת הביניים הזאת?

יעקב מרגי: אמרתי שאין בזה כלום.

<איריס הרינג: אז למה להציג את זה בכלל?

יעקב מרגי: סליחה, עם כל הכבוד, אני לא פונה אליך, אני פונה לחברי הכנסת.

יעקב מרגי: אתם אמרתם את דבריכם, נגמר.

<פז כהן: היושב ראש, אנחנו עובדים בהתנדבות, הפעילות שלנו מבוססת על שקל וחצי.

<פז כהן: אם אתם מורידים שקל מהסעיפים האלה, הצורה שזה נעשה מאוד מצחיקה.

<פז כהן: לא כל הסעיפים אותו דבר.

<פז כהן: אנחנו מבקשים משהו מאוד פשוט, תיקחו סעיף, אנחנו מוכנים לשלם מחיר - - -

מירב בן ארי: אדוני היושב ראש, אם אתה מפחיתים, תפחית סעיף, בבקשה, אין בעיה.

<פז כהן: החיתוך הרוחבי פוגע בנו באופן לא פרופורציונלי.

יעקב מרגי: חברי הכנסת יחליטו תוך כדי.

יעקב מרגי: קודם כל אני רוצה שהמנכ"ל יתייחס להערות שעלו כאן.

<שמואל אבואב: הוערה הערה על ידי חבר הכנסת יוסי יונה באשר לצמצום פערים, אני רוצה להגיד את שלושת הפעולות המרכזיות המשמעותיות בנושא החשוב והרגיש שהעלית.

<שמואל אבואב: אחד, התקציב הוא דיפרנציאלי, אין יותר כפתור במשרד החינוך שמעביר את הכסף לכולם.

<שמואל אבואב: אם אתה תראה את היקף ההסטות של הכספים לפריפריה של האשכולות הנמוכים, אתה תראה תקציב דיפרנציאלי מה הוא.

<שמואל אבואב: אתה תראה בתי ספר שבמהלך של שלוש שנים יקבלו למעלה מ-100 שעות נוספות.

<שמואל אבואב: שניים, כל הפריפריה מסומנת בבתי ספר שלא הגיעו להישגים, שלעניות דעתנו יכולים להגיע להישגים – למה?

<שמואל אבואב: כי הכישרון מחולק בכל שדרות הציבור באוןפ שווה, ולכן איתרנו בשנה הזו 500 בתי ספר, שבהם יקבלו טיפול של התערבות בכדי להעלות את הרמה של ההישגים.

<שמואל אבואב: דבר שלישי, בכדי לצמצם את הפערים, הלכנו לתכניות חומש, למי?

<שמואל אבואב: ערבים, בדואים, דרוזים, יוצאי אתיופיה, עולים, מזרח ירושלים, חרדים.

<שמואל אבואב: כל האוכלוסיות שבהן ראינו שלא מגיעים למימוש הפוטנציאל והוא אפשרי, ולכן אם תסתכל במשאבים, זה לא היה שנים רבות, ולכן יש אפשרות להגיע לצמצום פערים, ואת זה אנחנו נבחן שנה אחרי שנה.

<שמואל אבואב: דבר שני, הועלתה הערה צודקת – מה קורה עם אלה שלא יכולים לשלם תשלומים?

<שמואל אבואב: מה, מביכים אותם בכיתה?

<שמואל אבואב: אומרים להם: אם לא תביא את התשלום, אתה לא תצא?

<שמואל אבואב: 250,000 ילדים בשנה הזאת יקבלו מלגות שמשחררות את ההורים מהחלק הארי של נטל התשלומים, לא 1,000 ולא 2,000 ולא 10,000.

<שמואל אבואב: 250,000 ילדים ב-1,500 בתי ספר מקבלים מלגות, שמשחררות את ההורים מנטל התשלומים.

<שמואל אבואב: אם זאת לא הקלה, אם זאת לא דיפרנציאליות, אם זאת לא רגישות כלפי האוכלוסיות הקשות, אני לא יודע מה עוד.

עודד פורר: אבל מי אחראי שידעו את המלגות, שיכירו?

עודד פורר: זאת היתה השאלה גם לגבי המלגות.

<שמואל אבואב: המלגות לבתי הספר מגיעות על פי הצורך של הילד הספציפי, שהוא אצלנו בפרופיל שמחייב את זה, ובסוף אם אנחנו אומרים - - -

עודד פורר: זה בדחיפה, זה לא בדרישה?

<שמואל אבואב: בוודאי, בוודאי, 1,500 בתי הספר מסומנים – מספר ילדים, לא נותנים להם שמות כדי לא להביך אותם, אבל בסופו של דבר מנהל בית הספר מקבל עליהם כסף של מאות שקלים, שהם חופפים בחלק הארי את התשלומים.

<שמואל אבואב: רבותי, זה כלי משמעותי בידי מנהלי בתי הספר, ואני מבקש שהם יעידו בשם עצמם, הם נמצאים כאן והם יודעים לדבר על העניין הזה, זה כלי משמעותי.

<שמואל אבואב: דבר שלישי, מה בשנה הזאת שונה משנה שעברה?

<שמואל אבואב: מה בכסף?

<שמואל אבואב: רבותי, צהרון, 1,000 שקל פחות, ואם השר יסגור בשנה הזו את הקייטנות של החופש הגדול, זה עוד 500, 600 שקלים – זה 1,500 שקלים.

<שמואל אבואב: רבותי, על מה זה עומד?

<שמואל אבואב: זה עומד מול האם לוותר על סעיף אחד ששוויו 25 שקלים או מדובר פה על מהלך של 1,500, 1,600 שקלים למשפחה.

<שמואל אבואב: חבר הכנסת יונה, במידה ואתה צריך להכריע בין שתי הכרעות – בין שתי הכרעות, אי אפשר הכול – בין פתרון לקייטנות של חנוכה ופסח, או אתה צריך להכריע בנושא של הצהרון שהיה אבן ריחיים על המשפחות הצעירות, או לוותר על סעיף אחד בתשלומי ההורים, על מה אתה מוותר?

<קריאה: חד-משמעית תשלומי הורים.

<שמואל אבואב: לכן השר וגם חברים מקבלי ההחלטות חשבו שהדבר הנכון, הראוי, הרצוי והמתבקש חברתית, חינוכית, כלכלית הוא ללכת לשני הצעדים של צהרון ופתרון ימי החופש במהלך השנה.

<שמואל אבואב: רבותי, אלו הישגים מרחיקי לכת.

<שמואל אבואב: אם אפשר היה לעשות הכול, היו עושים הכול, אבל אכן כאשר יש סכום מסוים, אחרי שהתקציב כבר נסגר – אני לא מקל בפתיחות שנעשתה פה לפתוח תקציב מחדש, אבל רוצים באותו סד עוד ועוד, אבל בהיעדר היכולת, כאשר יש תקציב מסוים, על מה אנחנו שמים את יהבנו?

<שמואל אבואב: במה אנחנו בוחרים?

<שמואל אבואב: לוותר על הצהרונים?

<שמואל אבואב: לוותר על ימי החופש של חנוכה ופסח, וללכת על סעיף אחד, שאני לא מקל בו ראש, אבל הוא לא משתווה לאין שיעור ולאין ערוך לעומת ההישג שהילדים לא יסתובבו וההורים לא יוציאו כסף בחנוכה ובפסח ולא בצהרונים?

<שמואל אבואב: לכן זו היתה ההכרעה.

יוסי יונה: אדוני היושב ראש, אתה מציג לפנינו כאילו משחק סכום אפס תמיד, ואני לא חושב שאלה הם פני הדברים.

יוסי יונה: גם חברי כאן, מנואל טרכטנברג, הציג מקורות מימון אפשריים.

חיים ילין: כבוד היושב ראש, תצביע.

חיים ילין: אי אפשר.

חיים ילין: אם ככה נראה החינוך, אוי ואבוי.

יעקב מרגי: אתה חושב שאני בארגנטינה פה?

יעקב מרגי: יש שם חוק חינוך חינם וגם נעלמו אנשים, עד היום לא מצאו אותם.

יעקב מרגי: ..

יוסי יונה: למה, פה לא נעלמו?

יוסי יונה: אנחנו לא מדברים על משחקי סכום אפס, ניתן לעשות מהלך כזה או אחר.

יוסי יונה: אדוני היושב ראש, אתם הקואליציה עכשיו במצוקה.

יוסי יונה: או שנקיים הצבעה - - -

יעקב מרגי: אני מאוד מודה לך שאתה מסייע בידי.

חיים ילין: אז תצביע.

עודד פורר: הסר דאגה מלבך, יוסי, אנחנו לא במצוקה.

יוסי יונה: בכל אופן, אני חושב שאנחנו יכולים להגיע לפתרונות שהם קונסטרוקטיביים.

יוסי יונה: עלתה כאן ההצעה הזאת, אני מאוד מעריך גם את המהלך שחברי מנואל טרכטנברג הציע כאן.

יוסי יונה: הערה אליך אדוני היושב ראש, שאמרת מה שאמרת להורים – כן, אנחנו בין היתר נציגים של ההורים, לכן אנחנו קשובים מאוד.

יעקב מרגי: אתה רוצה לתת להם את זכות ההצבעה?

<זאב גולדבלט: אנחנו נשמח לקבל את זכות ההצבעה מהקואליציה.

יוסי יונה: לכן אני חושב שביכולתך, אדוני היושב ראש, בייעוץ עם המנכ"ל של משרד החינוך ועם השר לגבי סעיף כזה או אחר, להוריד אותו מסדר היום.

יעקב מרגי: איזה סעיף אתה מציע?

יוסי יונה: בוא נדון.

מירב בן ארי: אין לדון, תחליט.

יוסי יונה: נעשה חמש דקות הפסקה, נחליט.

חיים ילין: אני הצעתי שהטיול השנתי ימומן - - -

יוסי יונה: יש לי הצעה קונסטרוקטיבית, הבה ונצא להפסקה של חמש דקות.

יעקב מרגי: אשכולות 3-1.

חיים ילין: 4-1.

יוסי יונה: בוא נצא להפסקה של חמש דקות, אדוני.

מירב בן ארי: איפה חברי הכנסת?

מירב בן ארי: פשוט בושה, בושה.

חיים ילין: דרך אגב, מרגי, אם אתה מקבל את הסעיף הזה, האופוזיציה מצביעה עם הקואליציה, שיהיה ברור.

חיים ילין: האופוזיציה מצביעה עם הקואליציה, אם יש את הסעיף הזה.

מירב בן ארי: אדוני היושב ראש, או שיוצאים עכשיו ועושים הידברות על העניין של הסעיפים, אבל אי אפשר להמשיך לשבת כאן.

מירב בן ארי: אם יש כאן חברי כנסת חסרי אחריות - - -

יעקב מרגי: לא, אנחנו לא יושבים סתם.

מירב בן ארי: אנחנו יושבים פה כבר שעתיים וחצי.

יעקב מרגי: עוד לא הפסקנו לדבר.

יעקב מרגי: יש עוד אדם שביקש רשות דיבור.

עודד פורר: האם היה מצב שמשרד החינוך תקצב בתי ספר, סייע לבתי ספר במימון טיולים באופן דיפרנציאלי?

<זאב גולדבלט: שנה אחת אצל גדעון סער לכל נושא הטיולים באופן דיפרנציאלי.

חיים ילין: בבקשה, מאחד עד ארבע.

יעקב מרגי: זו הצעה שצריך לבדוק.

<גיא ירניצקי: שמי גיא ירניצקי, יושב ראש ועד ההורים היישובי של יבנה וחבר הנהלת פורום ועדי ההורים היישוביים.

<גיא ירניצקי: אנחנו באים בסופו של דבר לעזור לך, שבשנה הבאה, כשאתה מגיע עם המצגת היפה הזאת לוועדה, לא תצטרך למצוא משפחה - - -

יעקב מרגי: אם תהיה לנו הסכמה לאחד המתווים, מיד.

יעקב מרגי: אם לא, נכריז על הפסקה להתדיינות.

מירב בן ארי: לא, אז בוא נעשה - - -

יעקב מרגי: רגע, תנו לגיא לדבר.

אחמד טיבי: עאידה היא יושבת ראש ועדה, והיא הגיעה מהישיבה שלה כדי להצביע.

אחמד טיבי: תודיע לנו על לוח זמנים כדי שהיא תדע.

יעקב מרגי: אחרי שיקבל את רשות הדיבור אתייעץ כמה זמן צריך, לפי זה נקבע.

<גיא ירניצקי: בסופו של דבר, במקום למצוא ילד בגן, ילד בכיתה ב' באשכול 4 כדי שייראו פה מספרים יפים, תבטלו את התשלומים, תבטלו סעיף, ובשנה הבאה תוכל להראות פה כל ילד מגן עד י"ב משלם אלפי שקלים פחות.

חיים ילין: אבל הם קובעים טיולים 4-1 - - -

יעקב מרגי: רבותי, אני מכריז על הפסקה של שעה.

יעקב מרגי: הדיון יתחדש בשעה אחת וחצי בחדר הוועדה, לא כאן באולם נגב.

יעקב מרגי: יכול להיות שבלי מצלמות יהיו פחות דוברים.

יעקב מרגי: רבותי, אני רוצה לחדש את הישיבה, שהסתיימה בהכרזת הפסקה על התייעצות.

יעקב מרגי: לא הצלחנו להשיג התקדמות, לא בגלל שמשרד החינוך לא רצה, אלא לא ניתן להשיג מענה תקציבי בהתראה כזו.

יעקב מרגי: לכן אחזור על ארבעה משפטים, כפי שאמרתי בתחילה, כדי לצקת תוכן לקראת ההצבעה.

יעקב מרגי: אין ספק שבסוף בסוף בסוף תשלומי ההורים צריכים להיעלם מן העולם.

יעקב מרגי: אמרתי שתשלומי החובה והרשות שהוועדה חייבת לאשר היום מוערכים בכמיליארד וחצי ש"ח.

יעקב מרגי: בזמן שאנחנו רבים על המיליארד וחצי, העכבר גונב לנו שלושה מיליארד ויותר בתל"נים, ששם ההפקרות היא הפקרות גדולה.

יעקב מרגי: זה אפילו לא בא לאישור הוועדה.

יעקב מרגי: התחייבתי שבמושב החורף זאת תהיה מלחמת חורמה שלי.

יעקב מרגי: אני אגיע יחד עם משרד החינוך למסלול, להתוויה.

יעקב מרגי: אם נצליח לבטל – נבטל, אם לא נבטל – לפחות כל מי שיקבל אישור, ההורים יידעו עד איזה גובה מותר לגבות, ויהיו תנאים לבית הספר לאשר.

יעקב מרגי: אני לא רוצה לחזור מה גילינו, מה עושים עם התל"נים.

יעקב מרגי: בלהט הוויכוח הטיח אחד הדוברים בבעל תפקיד בכיר, מכובד ומוערך במשרד החינוך שהוא שקרן.

יעקב מרגי: אמר זאת אחד הדוברים על מר גור רוזנבלט, שאני חושב שעושה את עבודתו נאמנה – נכון, בתחילת הדרך, אבל צריך לתת קרדיט.

יעקב מרגי: אפשר להגיד לא בקי בפרטים.

יעקב מרגי: המנכ"ל מנה שורה גדולה של מאמצים, הזרמות תקציבים וקבלת החלטות של המשרד בשנתיים האחרונות, ששווים מיליארדים רבים.

יעקב מרגי: האמת היתה צריכה להיאמר.

אלעזר שטרן: מה מנית, מיליארד וחצי?

יעקב מרגי: הדיון היום, הן מבחינת ההורים והן מבחינת האופוזיציה והקואליציה, מי שזוכר את הדיון בשנה שעברה – זה כמעט עוד שבעה מיליארד.

אלעזר שטרן: תלוי מה.

יעקב מרגי: לא היית בהתחלת הדיון.

יעקב מרגי: לא נחזור עליו.

יעקב מרגי: לכן לא לחינם הדיון היום לא טעון כמו בשנה שעברה.

יעקב מרגי: כולנו זוכרים את פלס הרגשות וההתרגשות בדיון שנה שעברה, כי כולנו כאן – גם המתנגדים, וכולנו מתנגדים לתשלומי הורים, גם אלה שיצביעו היום בעד, מתנגדים לתשלומי ההורים שצריכים להיעלם מן העולם – יודעים שבשנה האחרונה, בשנתיים האחרונות נעשו צעדים חשובים להורדת נטל התשלומים מכיסי ההורים.

יעקב מרגי: אני חושב שזו מגמה שצריך להמשיך אותה, לאמץ אותה, ועל זה אני יכול רק לברך.

יעקב מרגי: רבותי, אני עושה הצבעה שמית כדי שלא יתבלבלו.

יעקב מרגי: אני יכול לעשות בהרמת יד, אם יהיה סדר.

יעקב מרגי: אני לא פותח דיון, פשוט חבר הכנסת נגוסה ביקש לדבר.

יעקב מרגי: אם כך, נעשה הצבעה ידנית, לא שמית.

אברהם נגוסה: אדוני היושב ראש, הנושא הזה מאוד קשה.

אברהם נגוסה: אני מתנגד לתשלום ההורים.

אברהם נגוסה: אנחנו מדברים על צמצום פערים, אבל בעשייה שלנו אנחנו מדברים בשפה של הטלת מיסים על ההורים, והדבר הזה לא יכול להתמשך.

אברהם נגוסה: אני ניסיתי ולא הצלחתי.

יעקב מרגי: גם אני ניסיתי, לא הצלחתי.

אברהם נגוסה: אין לי ברירה, אני מחויב למשמעת קואליציונית, אבל בתוכי הדבר הזה - -

יעקב מרגי: על זה נאמר "עין במר בוכה ולב שמח".

אברהם נגוסה: גם האופוזיציה וגם הקואליציה, בואו נשלב יחד ידיים ונוריד את זה דרך חקיקה, כי זה הפתרון.

יעקב מרגי: מילה במילה אני מתחבר לדברים.

אברהם נגוסה: אני שמעתי את ההסבר של המנכ"ל, אני מבין את תום הלב שלך, אבל בעשייה ובמעשים זה לא קורה ולא יקרה, אלא אם נעצור את זה בחקיקה.

אלעזר שטרן: אני גם רוצה זכות דיבור כמו נגוסה – להתחבר לדברים שלך.

חיים ילין: צריך להעלות את התקציב של השפ"ח, כי חברי הכנסת בקואליציה צריכים הרבה פסיכולוגים.

חיים ילין: ..

יוסי יונה: על עמדתם של חברות ושל חברי הקואליציה ניתן לומר "ללכת עם ולהרגיש בלי".

יוסי יונה: תודה.

אלעזר שטרן: גם אני רוצה להתחבר לדברים של חברי נגוסה, שמתחבר לדברים של היושב ראש, ולהגיד לכם שלמרות שאלה לא ימי בין המצרים, אני משתתף בצערכם.

יעקב מרגי: זה הומני מצדך.

אלעזר שטרן: תודה.

מירב בן ארי: הוא שכח את התקופה ששר החינוך היה מ"יש עתיד" ושר האוצר היה מ"יש עתיד".

מירב בן ארי: די לצביעות.

עודד פורר: אבל אז הוא היה ב"תנועה".

אלעזר שטרן: דרך אגב, אני כל הזמן הייתי באותו מקום.

יעקב מרגי: ייאמר לזכותך.

אלעזר שטרן: הנה, יודעים את זה פה בבניין.

אלעזר שטרן: נאמר פה קודם שזה כאילו משחק סכום אפס.

אלעזר שטרן: זה לא משחק סכום אפס.

אלעזר שטרן: פרופ' טרכטנברג דיבר על זה גם קודם בהקשרים האלה.

אלעזר שטרן: זה מחזה די עצוב, אני אומר לך את האמת, שכל פעם שניים, שלושה, חמישה חברי קואליציה, על החלטה של מיעוט אומרים: אנחנו חושבים הפוך, אבל אין לנו מה לעשות, אנחנו מוכרחים לעשות, אנחנו מוכרחים להצביע.

אלעזר שטרן: גם בהקשרים האלה, אם הקואליציה הזאת היתה באמת מסתכלת על הכספים שהיא מוציאה ולא באה למנכ"ל המצוין של משרד החינוך ואומרת לו: אדוני, זה הסכום שלך, עכשיו תחליט את סדרי העדיפויות בתוכו – אלא מסתכלת כל פעם על מה חבר קואליציה אומר: אני לא רוצה להצביע, אבל אין לי ברירה אלא להצביע.

אלעזר שטרן: אני לא מדבר על דברים אידיאולוגיים – על דברים של כסף, כשלוקחים את הדברים האלה ושמים אותם במקומות הנכונים במשרד החינוך.

אלעזר שטרן: הרי מה הקושי, גם שלנו, חברי אופוזיציה?

אלעזר שטרן: בגלל שבאמת מה שהמנכ"ל הציג פה אלה דברים חשובים, ואני אפילו מוכן לקבל את סדרי העדיפויות שלו בתוך זה.

אלעזר שטרן: אבל אנחנו יודעים לצערנו הרב, שיש דברים שאותה אמירה בדיוק שנאמרה כאן, היתה יכולה להיאמר עליהם, חבל, ולכן אנחנו לא מצביעים פה נגד משרד החינוך, לפחות אני.

אלעזר שטרן: אני מצביע נגד הקצאת הכספים של הקואליציה הזאת, שתוקעת את התלמידים ואת ההורים.

יעקב מרגי: יצוין שגם אני רוצה להשתתף בפסטיבל - -

אלעזר שטרן: אתה משתתף הכי הרבה.

אלעזר שטרן: אתה משתתף קבוע בפסטיבל הזה.

אלעזר שטרן: מה, אתה נהנה מהפסטיבל.

יעקב מרגי: לו יצוין שאני רוצה להשתתף בפסטיבל של הצביעות, אבל לא רוצה לומר צביעות, אלא ציניות.

יעקב מרגי: לו אני הייתי שר החינוך נפתלי בנט היום ורוצה להיות פופוליסט – כמוני, לא כמוכם, בסדר?

יעקב מרגי: הייתי בא עכשיו, רגע מה נשמע יותר טוב מלומר: השר נפתלי בנט ביטל תשלומי הורים?

יעקב מרגי: עוצר את ההרחבה של הצפיפות בכיתות.

אלעזר שטרן: הוא לא יכול, על זה הוא כבר עשה כותרת.

אלעזר שטרן: על זה הוא כבר עושה כותרת, אתה אל תעשה ככה.

אלעזר שטרן: כל פעם זאת כותרת.

אלעזר שטרן: לא, אתה פוגע באינטליגנציה שלנו.

אלעזר שטרן: על כל מה שאתה אומר עכשיו כבר היו כותרות.

יעקב מרגי: הייתי עוצר את זה, לא מביא, לא נאבק להביא עוד כמה מאות מיליוני שקלים לחופש הגדול, אבל אנחנו לא שם.

אלעזר שטרן: אל תתחיל אתי על מה השר נפתלי בנט - - -

יעקב מרגי: אני מביא את זה להצבעה, מי בעד אישור תשלומי הורים, כפי שהונח בדיון הקודם?

יעקב מרגי: הטבלה שהונחה לפניכם בדיון הקודם – מי בעד?

חיים ילין: לא, רגע.

חיים ילין: תרשה לי להגיד משפט אחד.

חיים ילין: כל הזמן לא מביאים אלינו קייטנה א', ב', ג'.

חיים ילין: לא מביאים אלינו את הסייעת הרביעית או השנייה או השלישית.

חיים ילין: לא מביאים אלינו.

יעקב מרגי: כי היינו מתנגדים, מסיבות כאלה ואחרות.

חיים ילין: לא, אתה לא מבין מה שאני אומר.

חיים ילין: לוועדת החינוך לא מביאים את הנושאים האלה, כי זאת מדיניות של השר.

חיים ילין: מביאים אלינו – מה?

חיים ילין: בדיוק את זה, אבל אומרים לנו: אין לנו כסף, כי אנחנו עושים קייטנות, אנחנו עושים את זה ואת זה ואת זה.

אלעזר שטרן: או ליושב ראש הוועדה.

אלעזר שטרן: או ליושב ראש הוועדה להגיד: בוא נגיד אנחנו את סדרי העדיפויות.

חיים ילין: מכיוון שאנחנו לא שותפים, תדע לך - -

מירב בן ארי: אם היית מביא את זה, בטח הייתם פוסלים את זה.

חיים ילין: זה לא נכון.

חיים ילין: כבוד היושב ראש, זה לא עניין של פופוליזם לבוא ולבטל את זה, זה עניין של מדיניות.

אלעזר שטרן: חיים, הוא יודע שאתה צודק.

חיים ילין: ואת הדבר הזה, מיסוי עקיף וישיר מהנטו, לא מביאים לדיון יחד עם המדיניות של השר.

אלעזר שטרן: חיים, היושב ראש יודע שאתה צודק.

אלעזר שטרן: היושב ראש יודע שאתה צודק.

יעקב מרגי: מי בעד אישור טבלת תשלומי הורים, כפי שהוצגה בתחילת הדיון?

יעקב מרגי: בעד – 7

יעקב מרגי: נמנעים – אין טבלת תשלומי ההורים, כפי שהוצגה בתחילת הדיון, נתקבלה.

יעקב מרגי: שבעה בעד, שישה מתנגדים, אין נמנעים.

חיים ילין: רביזיה.

זאב בנימין בגין: לא, חבר'ה.

אלעזר שטרן: כן.

חיים ילין: רביזיה.

יעקב מרגי: עוד חצי שעה, בשעה שתיים ורבע בדיוק.

זאב בנימין בגין: בלי דיון, היושב ראש.

יעקב מרגי: בלי דיון.

יעקב מרגי: שתיים ורבע בדיוק הצבעה על הרביזיה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: פתחתי את הישיבה.

יעקב מרגי: אנחנו דנים ברביזיה.

יעקב מרגי: חיים ילין, מציע הרביזיה, נמק למה אתה רוצה דיון חוזר.

חיים ילין: אני רוצה דיון חוזר, בגלל שהדבר היחיד שמביאים אלינו לוועדה זה תשלום הורים.

חיים ילין: קובעים לנו את כל המדיניות עם הסל של התקציב של השר.

חיים ילין: באים ומוכרים לנו אחד, שניים, שלוש, דברים מצוינים, הכי טובים בעולם, אבל לא שאלו אותנו אף פעם על הנושא הזה ומה סדר העדיפות של הוועדה.

אלעזר שטרן: זה נכון.

יעקב מרגי: נראה אם שכנעת את חברי הכנסת.

יעקב מרגי: מי בעד הרביזיה של חיים ילין?

אלעזר שטרן: אתה לא השתכנעת?

מרדכי יוגב: - -

<קריאה: - -

חיים ילין: כבוד היושב ראש, בשח כשלקחת – הזזת.

יעקב מרגי: ארבעה בעד.

יעקב מרגי: מי נגד הרביזיה?

יעקב מרגי: בעד – 4

יעקב מרגי: נמנעים – אין הרביזיה של חיים ילין לא נתקבלה.

יעקב מרגי: שישה מתנגדים, אין נמנעים.

יעקב מרגי: הרביזיה לא עברה.

יעקב מרגי: תשלומי הורים אושרו.

יעקב מרגי: תודה רבה, הישיבה נעולה.