ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 471, 2017-09-06 10:00

יעקב מרגי: שלום לכולם ובוקר טוב.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

יעקב מרגי: היום ה-6 לספטמבר 2017, ט"ו באלול תשע"ז.

יעקב מרגי: הנושא הוא תקנות הסעה בטיחות לילדים ולפעוטות עם מוגבלות – דיון מסכם.

יעקב מרגי: האם מישהו רוצה להזכיר את הסיפא שלי בדיון האחרון כשסיכמנו את התקנות עם התאריך?

יעקב מרגי: זה היה בעשירי ליולי.

יעקב מרגי: קבענו להיפגש בראשון לספטמבר, בתחילת שנת הלימודים.

יעקב מרגי: לפני שנצלול לדיון, אני קובע כי לפי סעיף 120 לתקנון הכנסת יימחקו מהפרוטוקול המפורסם לעיון הציבור פרטים מזהים של דוברים, וכן חלקים מסוימים מתוך הדברים שנאמרו לפרוטוקול ככל שהדבר נדרש לבקשת מי שהשתתף בישיבה כדי להגן על ענייניהם של קטינים.

יעקב מרגי: מאחר ובישיבות כאלה לפעמים עולים מקרים ספציפיים אישיים עם שמות, אז אני מודיע זאת מלכתחילה.

יעקב מרגי: רבותי, אני חייב לפתוח את הדיון בצורה הבאה.

יעקב מרגי: אני לא רוצה לומר שכיליתי את זמנה של הוועדה או את זמני, אבל השקענו שעות רבות בדיון בתקנות הסעה בטיחותית לילדים ולפעוטות עם מוגבלות מתוך כוונה אחת ויחידה – לזרז את תיקון התקנות כי ראיתי שאם אנחנו לא עושים זאת, אם לא הייתי עושה זאת, אני אומר לכם בוודאות שגם עכשיו, ב-6 לספטמבר 2017, משרד החינוך לא היה מגיש לי תקנות.

יעקב מרגי: אמרתי שאני מוריד את השלט של הנגרר ואני שם במקום זאת שלט גורר על עצמי וגורר את כל משרדי הממשלה להביא את התקנות האלה לתיקון.

יעקב מרגי: מה גם, ואני מתפלא, שמונפת חרף של בית-המשפט על הסוגיה הזו, אבל זה לא.

יעקב מרגי: למה אני פותח ואומר את הדברים האלה?

יעקב מרגי: כי אני חשבתי שהיום אני שומע בשורה על תאריך תחולה של התקנות ושאני שומע מהיועצת המשפטית שמה שסוכם בדיון הקודם מנוסח ומתואם על-ידי המשרד, משרד המשפטים והמחלקות המשפטיות ומביאים זאת.

יעקב מרגי: אבל זה לא כך.

יעקב מרגי: שמתי את הדיון הזה כבר בשבוע שעבר וכל הנוגעים בדבר יכלו לראות את הזימון לדיון.

יעקב מרגי: משרד החינוך מצא לנכון לפני יומיים לומר לי שהוא לא ערוך כי יש לו פגישה עם המנכ"ל ב-19 לחודש.

יעקב מרגי: זה לא הלכה למשה מסיני, הפרסונות ידועות.

יעקב מרגי: אפשר לכנס את הישיבה בהתראה קצרה.

יעקב מרגי: כשוועדת כנסת נותנת שנה שלמה, מלווה אתכם, דוחפת אתכם, עוזרת ומסייעת לכם, אז התאריך של ה-19 לחודש לא מקודש ואי-אפשר להעביר את זה ככה.

יעקב מרגי: זה לא עניין של אגו.

יעקב מרגי: אבל אני לא בז לציבור, לא בז לאנשים, לילדים ולהורים לבטל דיון מהיום למחר.

יעקב מרגי: כינסתי את הדיון כדי שהדברים ייאמרו.

יעקב מרגי: אם מישהו חושב שהתקנות האלה לא יעברו עוד בפגרה, לא יוגשו לאישור הוועדה עוד בפגרה, עוד לפני חזרה מהפגרה, אז הוא טועה.

יעקב מרגי: אם זה לא יעבור, עוד הרבה דברים לא יעברו בוועדה.

יעקב מרגי: אני לא מוכן להתפשר כי היתה לי הבטחה.

יעקב מרגי: לא עשינו מצג שווא, אני לא רוצה להאמין שמשרד החינוך הלך אתי לאיזה אחיזת עיניים של לשבת ולדון כדי לשרוף זמן, והנה, אני לא שם.

יעקב מרגי: אם אתם רוצים לדעת מה גודל המשבר בסוגיה הזו של הסעות לילדים עם מוגבלות, תראו מה קרה בבני ברק – כאוס מוחלט.

יעקב מרגי: תחשבו על הילד, על האחים והאחיות, על ההורים.

יעקב מרגי: בזמן שאנחנו יושבים, ההסעות מתקיימות.

יעקב מרגי: יש כאלה שיצאו בשמונה בבוקר ועדיין לא הגיעו.

יעקב מרגי: יש כאלה שיצאו בשבע ולך תדע מתי יגיעו.

יעקב מרגי: אני לא רוצה לחשוב מה קורה בירושלים לגבי הסעות שיצאו בשעה שבע, ולך תדע מתי הם יגיעו.

יעקב מרגי: לי לקח שעה בתוך ירושלים.

יעקב מרגי: תחשבו על הסעה שכזו שצריכה לבוא מרמות או ממקום אחר, ומה קורה עם צפיפות יתר ותנאים לא תנאים.

יעקב מרגי: התקנות לא תוקנו עדיין, הכול פתוח ואפשר בכל דרך להסיע ילדים.

יעקב מרגי: מי לוקח את האחריות?

יעקב מרגי: איזה אומץ יש לו?

יעקב מרגי: אני אומר לכם שלא צריך את כל קול הקורא על הצהרונים, קודם כל זה.

יעקב מרגי: לא צריך את הסייעת השנייה, קודם כל תקנות להסעות לילדים עם מוגבלות.

יעקב מרגי: לא צריך צפיפות בכיתה, קודם כל זה.

יעקב מרגי: אמרתי לכם, הוועדה לא תרפה מזה.

יעקב מרגי: חשבתי שזה הזיז למישהו ומישהו לקח את זה בחשבון.

יעקב מרגי: אני רוצה לשמוע דברים ברורים סביב השולחן מתי התקנות האלה יבואו לאישור.

יעקב מרגי: חבר הכנסת חיים ילין, בבקשה.

חיים ילין: הגעתי לכאן לאחר שעתיים נסיעה על מנת להיות חלק מהדיון הזה.

חיים ילין: בפעם הקודמת הגעתי לחלק השני של הדיון, לא הייתי מתחילתו.

חיים ילין: אני רוצה לשים עובדות ולא שכל אחד ייקח את זה כביקורת אישית.

חיים ילין: אבל יש נטייה ששר החינוך כל השנים, לאורך כל הזמן, בראשון לספטמבר פותח את שנת הלימודים.

חיים ילין: בפועל, מי שפותח את שנת הלימודים זה השלטון המקומי, והשלטון המקומי רק מחכה לחגים בשביל לפתוח את שנת הלימודים.

חיים ילין: אני אומר לכם איך זה עובד.

חיים ילין: אם תשאלו על הצהרונים אז חלק יגידו: אחרי החגים אנחנו נסדר, גם החוגים וההסעות אחרי החגים.

חיים ילין: זו שיטה כי אין שום אפשרות לפתוח כמו שצריך את הראשון לספטמבר.

חיים ילין: בתקשורת הכול שקט, אבל ילדים פה מסתובבים עכשיו שעתיים בתוך ההסעות האלה.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, המנכ"ל היום הוא איש חינוך, הוא עבד במשרד החינוך.

חיים ילין: הוא גם היה מנכ"ל ויש לו רקע בבטיחות.

חיים ילין: אני רוצה לדעת האם המנכ"ל חותם על מה שיש לי פה ביד.

חיים ילין: אם הוא חותם אני מרים את היד על עיוור.

חיים ילין: הוא לא יכול לחתום על זה.

חיים ילין: זה לא אנושי, זה לא נכון.

חיים ילין: שואלים: זה רק כסף?

חיים ילין: חבר'ה, אנחנו פה איבדנו כבר את הכול.

חיים ילין: אנחנו תמיד מלמדים ומחנכים את כולם שאנחנו בודקים חברה לפי החוליה החלשה, ואם אנחנו לא מטפחים את החוליה החלשה אז גם החזקים בסוף יפלו.

חיים ילין: זה מה שניסה מרגי להגיד.

חיים ילין: עזבו אתכם מכל התקנות, זו הנקודה.

חיים ילין: זו חוליה חלשה שלא מתייחסים אליה כמו שצריך.

חיים ילין: בסוף זה לא נופל עליכם כי אנחנו פה ביחד.

חיים ילין: זה היה נופל על ראש מועצה, על ראש העיר, היה נופל על אותם מקומות שאין להם כסף לשים הסעות.

חיים ילין: אתם יודעים בדיוק כמה עולה הסעה, אתם יודעים מצוין.

חיים ילין: מי שיוצא עם 20,000 שקל לחודש זה נס לפעמים.

חיים ילין: לכן, אני חושב שההסעות ונושא הבטיחות, ואני בכלל לא מדבר כרגע על המלווים שזה סיפור בפני עצמו.

חיים ילין: כמה פעמים צריך להחליף מלווה בגלל שהוא נשבר והוא לא מסוגל להיות שם כשהילד עם הבעיות צורח.

חיים ילין: אל מי באים ההורים בסוף?

חיים ילין: הם לא באים לשר החינוך או אליכם, הם באים לראש הרשות.

חיים ילין: היינו צריכים להתמודד עם כל הבעיות האלה.

חיים ילין: שנת הלימודים נפתחה עם כל הבעיות שיש ואני מוריד את הכובע בפני כל ראשי המועצות והערים.

חיים ילין: הם אלה שמבצעים את המשימה, הם אלה שנמצאים שם.

חיים ילין: דע לך, התושב הולך תמיד למקום שיותר קל לו להגיע אליו – זה חוק.

חיים ילין: זה לא שר החינוך, זה לא שר הביטחון כשיש מלחמה, זה ראש הרשות.

חיים ילין: זה המקום היחידי.

חיים ילין: לכן, תנו את הכלים לראש הרשות לבצע את המשימה והוא יבצע אותה.

חיים ילין: אני גם רוצה לדעת אם אבוהב חותם על התקנות.

<שמעון אבני: השר צריך לחתום.

יעקב מרגי: השר חותם, השר מגיש.

חיים ילין: ברור שהשר תמיד יחתום, אבל אני מדבר איתך שהמנכ"ל עבר, קרא, והוא אומר לי: חיים, השר יחתום.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: משרד החינוך, בבקשה.

<שמעון אבני: זה נכון שהיינו אמורים בראשון בספטמבר לפי לוחות הזמנים שקבעה הוועדה להיות עם תקנות סגורות ומסוכמות.

<שמעון אבני: יש שלוש סוגיות שנשארו פתוחות.

<שמעון אבני: יש ארבע סוגיות ואחת מהן נמצאת בבג"צ, ולכן אנחנו לא יכולים להשפיע וזה תלמידי השילוב.

<שמעון אבני: שלוש הסוגיות שנשארו פתוחות זה ליווי לילדים בגילאי 3 - 4 בלקויות הקלות שמוסעים, שזכאים להסעה, קיצור משך זמן ההסעה וצמצום מספר הילדים בהסעה.

<שמעון אבני: היה דיון עם המנכ"ל.

<שמעון אבני: עשינו דיון עם המנכ"ל, זה דיון מורכב.

<שמעון אבני: העלויות הן פשוט גדולות מאוד, מאוד מאוד.

<שמעון אבני: יש הסכמה - ובטח מנכ"ל שמגיע מ"אור ירוק" - שצריך לצמצם את מספר הילדים בהסעה ויש הסכמה שצריך לצמצם את משך זמן ההסעה, ויש הסכמה שצריך לתת ליווי לילדים בגילאי 3 – 4.

<שמעון אבני: אין ויכוח על זה, אנחנו בכלל לא במקום ש - - -, במקום מקצועי.

<שמעון אבני: אני גם הצהרתי את זה בוועדה אין ספור פעמים.

<שמעון אבני: אנחנו מסכימים - - -

יעקב מרגי: העמדה המקצועית של משרד החינוך מאמצת את התקנות.

<שמעון אבני: כן, אבל - - -

חיים ילין: לא, יש להם שלוש נקודות פתוחות.

יעקב מרגי: בסדר, בהינתן שיתקיים דיון ותהיה הכרעה.

<שמעון אבני: בתקנות יש הרבה יותר דברים מהשלוש נקודות האלה.

חיים ילין: אבל אם אתה פותר את שלוש הנקודות שבהן נגעת - - -

<שמעון אבני: אני מסכים.

<שמעון אבני: נכון, הן מרכזיות.

<שמעון אבני: אני לא מזלזל לרגע.

<שמעון אבני: יש הסכמה ויש הבנה שזה מה שצריך ושלשם הולכים.

<שמעון אבני: כשיושבים עם האוצר אנחנו מבקשים את הסיוע שלו לעשות את זה.

<שמעון אבני: מדובר באמת בהרבה מאוד מיליונים.

<שמעון אבני: המשרד נתן 10 מיליון שקל מתקציבו כדי לממש, לפחות להתחיל את התקנות בהדרכות, בהכשרות, בהפצה של חוזרים וכנסים והרבה מאוד דברים כדי לשפר את המצב.

<שמעון אבני: יש דיון ב-19 לחודש עם המנכ"ל.

<שמעון אבני: בסוף ההנהלה של המשרד קובעת איך תהיה חלוקת התקציב בתוך המשרד.

<שמעון אבני: זאת אומרת, אם הוא קבע שיהיו סייעות, כמו שאמרת קודם, סייעת שנייה ויהיו צהרונים - הכול חשוב, אני לא אומר.

<שמעון אבני: אבל בלי התקציב הזה לא נוכל לממש למרות שאני הצהרתי, ואני מצהיר פה שוב, בכל מקום שיבואו עם הסעה שמושכת מעל שעה וחצי אני מתחייב לפצל אותה.

<שמעון אבני: אני מתחייב לפצל אותה, אני מצהיר את זה פה.

יעקב מרגי: שמעון, אני מודיע לפרוטוקול שאני מאוד מעריך ומודה על הנכונות שלך.

יעקב מרגי: אבל - - -

חיים ילין: אני אומר לך שאם אתה נתקע שעתיים בהסעה שאני מסיע - - -, אתה מקלל את הרגע.

יעקב מרגי: חיים, אל תיכנס למלכודת הזו.

יעקב מרגי: שמעון, עם כל הכבוד, זה שאתה מסוגל ומוכן - יצוין לשבח.

יעקב מרגי: העסק צריך להיות מתוקן בצורה מחייבת.

<שמעון אבני: אני מסכים.

<שמעון אבני: מרגי, אנחנו מסכימים שזה צריך להיות מתוקן וזה לא צריך לעבוד על בסיס טובות ורחמים והנחות וכו'.

<שמעון אבני: זה צריך להיות תקנה מסודרת ויש הסכמה של המשרד.

<שמעון אבני: אבל בסוף כדי לממש את זה - - -

יעקב מרגי: מה מהות הדיון ב-19 לחודש?

יעקב מרגי: על מה ייסוב הדיון?

יעקב מרגי: על מקורות מימון?

<שמעון אבני: יש את סוגיית הבג"צ כשאם בג"צ יכריע, אין שיקול דעת לאף אחד.

<שמעון אבני: אנחנו נתחיל להסיע את ילדי השילוב.

<שמעון אבני: אגב, אנחנו ערוכים להסיע את ילדי השילוב - אחד.

<שמעון אבני: יש את סוגיית הליווי.

<שמעון אבני: היה דיון עם האוצר, אנחנו מעבירים את הנתונים.

<שמעון אבני: אנחנו בונים מדרגות.

<שמעון אבני: כנראה שלא ניתן יהיה להסיע את כל הילדים - - -

יעקב מרגי: יש סוגיות מקצועיות פתוחות במשרד שעליהן יש דיון?

<שמעון אבני: אין סוגיות פתוחות.

<שמעון אבני: יש סוגיה אחת והיא מי משלם את זה.

<שמעון אבני: זו הסוגיה היחידה שיש עליה ויכוח.

<שמעון אבני: אתה יכול להגיד לי שמשרד החינוך ישלם ואני אגיד לך: בסדר ונוריד את הסייעת השנייה ויצעקו על הסייעת השנייה.

יעקב מרגי: לא, לא.

יעקב מרגי: שמעון, אני הבנתי אותך.

יעקב מרגי: ההתנסחות שלך לא נכונה.

חיים ילין: הוועדה לא מגיעה.

חיים ילין: הרי זה מה שאמרתי לך בפעם הקודמת.

חיים ילין: מה מגיע לוועדה?

חיים ילין: השר מקבל החלטות, בסוף מגיעות לפה תקנות, שים לב, שאין להן מקור תקציבי.

חיים ילין: מגיע גם השתתפות ההורים בחינוך חינם שאין גם שום מקור, אבל כל אחד מגיע לחוד.

יעקב מרגי: חיים, במקרה הזה אל תיתן להם קרדיט כי הם לא הביאו את התקנות.

יעקב מרגי: אנחנו משכנו אותם להביא את התקנות.

חיים ילין: אבל כל דבר מגיע: זה הדבר הכי חשוב עכשיו.

חיים ילין: במקום להביא את כל הנושאים במכה אחת בצורה אסטרטגית שננהל את הדבר יחד עם השר, כל אחד - - -.

חיים ילין: הוא פוליטית מקבל את ההחלטות - פוליטית, לא ניהולית.

יעקב מרגי: שמעון, הדיון צריך להיות ב-19 לחודש סביב הנקודה הזו, אלא אם כן תבואו ותגידו שקם גורם מקצועי במשרד החינוך שאמר שמה שהמלצתם ותיקנתם פה זה קשקוש בלבוש – לא מקצועי ולא רציני.

<שמעון אבני: זה לא ככה.

יעקב מרגי: אם זה לא כך, הדיון צריך להיות אחד ויחיד: ראשית, מקורות המימון, בין אם זה מתקציב המשרד או תקציב תוספתי.

יעקב מרגי: זה עבודה שלכם, אני לא הלוביסט שלכם באוצר.

יעקב מרגי: הדיון צריך להיות סביב תהליך ההטמעה והיישום, תאריך התחולה של התקנות.

יעקב מרגי: זה הדבר היחיד שצריך להיות ב-19 לחודש.

יעקב מרגי: אני מצפה.

יעקב מרגי: כפי שאמרתי, לא יהיה דיון נוסף בתקנות, נשמע רק את היועצת המשפטית שהדברים נסגרו בסוגיות שהיו פתוחות.

יעקב מרגי: תהיה הצבעה על הנוסח המסכם – זה הדבר היחיד.

יעקב מרגי: אנחנו נבוא למשא-ומתן על תאריך, אם זה יהיה ברמה סבירה בהתחשב בתהליך ההטמעה.

יעקב מרגי: זה יישמע לכם לא אחראי או לא מתחשב, אבל הסוגיה התקציבית היא לא פרמטר לשיקול דעת אצלי.

יעקב מרגי: השיקול יהיה התהליך, היכולת שלכם לבחון את היכולת של המשרד והרשויות המקומיות להטמיע את התקנות האלה באופן הכי מהיר והכי מקצועי שיכול להיות.

יעקב מרגי: זה הדבר היחיד כי המדינה והמשרד יכולים לספוג את הסכומים שעליהם מדובר.

יעקב מרגי: כמה שזה סכום גבוה, יכולים לספוג אותם, ואני אומר זאת באחריות.

יעקב מרגי: אם תרצו עצה, אני אפילו מוכן להפקיר את פה עמדתי ליומיים, ואפילו ביום אחד אביא לכם מקורות מתוך המשרד.

יעקב מרגי: אני מכבד את זה שצריך לבוא תקציב תוספתי, אבל תעשו את העבודה שלכם.

חיים ילין: יש כמה ח"כים שקיבלו כסף - - -

יעקב מרגי: שמעון, אתה פה בחזית.

יעקב מרגי: אני אומר את הדברים האלה בצורה נחרצת למנכ"ל ולשר, לא אליך.

יעקב מרגי: זה שאתה פה ואני פונה אליך, זה למנכ"ל ולשר.

יעקב מרגי: לאחר ה-19 לחודש אני רוצה לשמוע תאריך ועלויות.

יעקב מרגי: זה הדבר היחידי.

יעקב מרגי: האם מישהו ממשרד החינוך רוצה להוסיף?

יעקב מרגי: אני לא רוצה לשמוע לאחר ה-19 לחודש: לא הספקנו לסגור פה, לא גמרנו נוסחים.

יעקב מרגי: אני אומר לכם, לא יהיו הארכות.

יעקב מרגי: אני לא אדון.

יעקב מרגי: את הנוסח תגמרו עד ה-19 לחודש.

<קריאה: יש גם את משרד המשפטים.

חיים ילין: יש עקרונות, ועל זה יש את ה - - -

יעקב מרגי: אני לא רוצה לפתוח דיון.

יעקב מרגי: יש לכם את כל הזמן עד לדיון עם המנכ"ל לגמור כל מה שאתם רוצים.

יעקב מרגי: אני מתחייב לכם, שום דבר ושום בקשה של משרד החינוך לא תידון פה לפני התקנות האלה.

יעקב מרגי: נוסף לכך, יהיו דיונים אחרים.

יעקב מרגי: אני אתבע את המשרד על כל דבר שזז ולא מסתדר.

יעקב מרגי: סליחה, במילים אחרות, אמרר את החיים של המשרד אם התקנות האלה לא יהיו, נקודה.

יעקב מרגי: אין יותר סלחנות.

יעקב מרגי: 19 - 20 יום, אני בולע את האגו שלי.

יעקב מרגי: הייתם צריכים לגמור את זה, נתנו די והותר זמן.

יעקב מרגי: אומרים: פותחים שנת הלימודים - בולשיט.

יעקב מרגי: אני לא רוצה לומר לכם, הייתי מוצא לכם בלוחות העבודה שלכם בלי לנגוע בחופשות שלכם או של צמרת המשרד - אני לא פונה אליכם, אל צמרת המשרד - את שעתיים-שלוש האלה כדי לגמור את זה.

יעקב מרגי: ירון לוי, רצית לומר משהו?

<ירון לוי: בהמשך.

יעקב מרגי: רותי פוגלר, תציגי את עצמך.

<רותי פוגלר: שלום לכולם.

<רותי פוגלר: אני מנהלת מדור הסעות בעיריית ירושלים.

<רותי פוגלר: אני אחראית על הרווחה, מעונות יום שיקומיים גיל אפס עד שלוש ומרכזי תעסוקה - - -

יעקב מרגי: לידה עד שלוש, לא אפס עד שלוש.

יעקב מרגי: את צריכה לדעת את זה.

<רותי פוגלר: לידה עד שלוש, אוקי.

<רותי פוגלר: אנחנו עד היום פעלנו לפי תקנות ההסעות שהיו מ-2014.

<רותי פוגלר: התקנות החדשות לכאורה גורסות חלק ממה שעבדנו עד כה.

<רותי פוגלר: הסעיפים המהותיים, וזה כמה נקודות שאני ציינתי: ראשית, עניין זמן הנסיעה.

יעקב מרגי: גברת פוגלר, היית בדיונים הקודמים?

<רותי פוגלר: לא, לא הייתי.

יעקב מרגי: ראשית, לא פותחים את הדיון.

יעקב מרגי: שנית, אם את ממונה על לידה עד שלוש, התקנות האלה לא מדברות.

יעקב מרגי: זה לא, - - -

<רותי פוגלר: זהו, זה מה שרציתי לברר כי בכותרת זה מה שכתוב.

יעקב מרגי: היית צריכה לברר את זה לפני הדיון ולא אחרי.

<רותי פוגלר: אוקי, טוב.

יעקב מרגי: ש', בבקשה.

<ש': שלום וברכה.

<ש': אני ש', אימא לילד עם בעיות רגשיות.

<ש': אנחנו גרים ב- - - בשומרון.

<ש': הבן שלי לומד בבני ברק ב - - -, בכיתה קטנה.

<ש': באתי לפה בתור אימא - - -

יעקב מרגי: אין לו מענה באזור?

<ש': לא, אין לו מענה שמתאים לצרכים הבסיסיים.

<ש': זה תלמוד תורה מצוין שהעלה את הילד ברמות מאוד יפות.

יעקב מרגי: הם יודעים לתת לו מענה לצרכים האישיים?

<ש': תלמוד התורה הזה הוא מדהים, מדהים.

<ש': זה ילד שלקח ריטלין וכיום הוא לא על ריטלין.

<ש': הוא בכיתה רגילה בשילוב.

<ש': זה תלמוד תורה מצוין ואני לא מוכנה להפסיד את בית-הספר הזה.

יעקב מרגי: אם הכול טוב ויפה איפה הבעיה?

<ש': אתן שתיים-שלוש דוגמאות.

יעקב מרגי: רבותי, שלא תתבלבלו.

יעקב מרגי: הדיון פה הוא לא סביב מצוקות, אבל אני אתן אפשרות להתבטא לאחד או שניים מההורים שהגיעו לכאן כי הדיון פה הוא דיון מסכם, נקודה.

יעקב מרגי: כל הדברים האלה – אני לא רוצה לומר שהם ידועים ושדנו ונגענו בהם.

יעקב מרגי: כל מקרה הוא בפני עצמו.

יעקב מרגי: אבל כדי שלא יפתחו פה ציפיות, לא כולם הולכים לדבר על הסוגיות האלה.

יעקב מרגי: בבקשה.

<ש': ביום הראשון לשנת הלימודים הבן שלי בהסעה חזור מקבל שתי הסעות: מבני ברק לברקן, ובברקן מחליפים הסעה להסעה ממוגנת.

<ש': הילד הגיע לברקן והוא מתקשר אליי בטלפון: אימא, אני נמצא בברקן עם שום השגחה כשאתו נמצא ילד אוטיסט עם בעיות התפרצות קשות והוא צריך לשמור עליו וההסעה לא מגיעה.

<ש': במשך חצי שעה, ולמעלה מחצי שעה, הילד שלי היה בברקן ללא שום השגחה עם עוד שני ילדים כשמתוכם ילד אוטיסט, והם חיכו להסעה – זה מקרה אחד שרציתי להעלות פה.

יעקב מרגי: גברתי, עם כל הרגישות, זה מקרה פרטני שיכול להביא פה לתגובות כאלה ואחרות.

יעקב מרגי: אין ספק שהמקרה שאת מציירת הוא מקרה שאסור שיקרה.

יעקב מרגי: הפוך, אני חושב שהוא צריך להדיר שינה מעיני כל האחראים על ההסעות לילדים כאלה ואיך בכלל הגיעו למצב שההסעה מורידה ילדים כאלה ללא השגחה.

יעקב מרגי: היא הנותנת, זה רק מוכיח עד כמה הסוגיות שעליהן דנו צריכות להיות להיגמר ולהיות רשומות, מחייבות ומוגדרות.

<ש': כרגע אין בתקנות את זה ש - - -

יעקב מרגי: סוגיית הליווי פתוחה עדיין.

<ש': לא ליווי, תקנות שכשילד עובר מהסעה להסעה.

<ש': הנהג שמסיע מחויב לחכות אתו עד שההסעה השנייה מגיעה.

יעקב מרגי: ראשית, מופיעה האחריות למסירת ילד מהסעה למוסד, נקודה.

יעקב מרגי: גברתי, אין ספק שהנושא שלך צריך להידון ולהיבדק.

יעקב מרגי: אם את לא יודעת לאן לפנות כדי לבדוק את זה נוכל לעזור לך בהמשך.

<ש': פניתי לכל הגורמים הרלוונטיים.

יעקב מרגי: ירון, אתה רוצה עכשיו להוסיף?

<ירון לוי: לא, - - -

יעקב מרגי: אסתר קרמר, בבקשה.

<אסתר קרמר: גם הילד של האימא שדיברה פה וגם ילדי בני ברק שיושב-ראש הוועדה דיבר, ועוד הרבה ילדים, בכלל לא נמצאים בתקנות.

<אסתר קרמר: כל הילדים עם לקויות הלמידה והפרעות התנהגות אינם נמצאים כלל בתקנות ולא יהיו - - -

יעקב מרגי: האם את מציעה שלא נאשר את התקנות עד שכל הילדים יהיו בתקנות?

יעקב מרגי: אם תגידו לי אולי אני אשקול.

יעקב מרגי: אולי אני אכבד את זה.

יעקב מרגי: נתקן את התקנות בעוד ארבע שנים אולי.

<אסתר קרמר: לא.

<אסתר קרמר: אני אומרת שצריך לשים לב ש-80% מילדי החינוך המיוחד אינם בהסעות.

יעקב מרגי: את מכירה את כותרת התקנות?

יעקב מרגי: הכותרת היא: "תקנות הסעה בטיחותית לילדים ולפעוטות עם מוגבלות".

יעקב מרגי: כתבנו ילדים בחינוך המיוחד?

<אסתר קרמר: לא, אבל גם ילדים עם הפרעות התנהגות הם עם מוגבלות.

<אסתר קרמר: המציאות היא שלא מוכנים לתת להם ללמוד בחינוך רגיל.

יעקב מרגי: צודקת.

יעקב מרגי: את לא יכולה להלין על משהו שהוא לא - - -

חיים ילין: תזהרו שמתוך זה שפותחים יותר מדי - - - לא נקבל כלום.

<אסתר קרמר: דיברו על ליווי, דיברו על גיל 3 - 4.

<אסתר קרמר: לא הגיוני שילד בגיל 5 או 6 גם יהיה בלי - - -, כמו כל ילד בגן ילדים.

<שמעון אבני: זה כולל.

<שמעון אבני: זה 3 - 4 - 5.

<שמעון אבני: אנחנו קוראים ל- 3 - 4 , זה עד 5.

<אסתר קרמר: עד סוף גן ילדים זה צריך להיות.

<שמעון אבני: כולל, כולל.

<שמעון אבני: עד - - -

<קריאה: זה יכול להיות גם 7.

<שמעון אבני: זה יכול להיות גם 12.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בלי קריאות ביניים.

<אסתר קרמר: דבר נוסף – הוא אמר הסעה שהיא שעה וחצי הוא לא יאשר.

<אסתר קרמר: קודם כל, שעה וחצי, כמו שאמר חבר הכנסת, זה המון.

<אסתר קרמר: אבל רציתי להגיד שלפעמים המרחק מהבית לבית-הספר הוא רבע שעה וגם אם ההסעה נוסעת עכשיו שעה ו-25 דקות מרחק של רבע שעה, אז היא עושה סיבובים - - - והפקקים האלה - - - לכן, שעה וחצי מחוץ לעיר זה לא נורא.

<אסתר קרמר: שעה וחצי בתוך העיר זה זוועה.

יעקב מרגי: את מחזירה אותנו לתוככי הדיון, תודה.

יעקב מרגי: אין ספק שיצטרכו לתת את הדעת לעשות הסעות יעילות.

יעקב מרגי: אני מבטיחה לך שאחרי שיתוקנו התקנות יתקיימו עוד הרבה דיונים לבדוק אם הן עובדות או לא.

יעקב מרגי: אני לא רוצה שאחרי שהנזיפה שלנו נקלטה והכול בסדר יבוא משרד המשפטים ויגיד: חסר פה ושם.

יעקב מרגי: משרד המשפטים, האם מבחינת

יעקב מרגי: כם אנחנו ערוכים לכך שמחר מתייצב פה שר החינוך עם התקנות לאישור?

<הדס אגמון: הדס אגמון מייעוץ וחקיקה.

<הדס אגמון: יש באמת שתי רמות: יש את רמת השאלות הגדולות שפתוחות מולנו ומול הוועדה, ואנחנו מחכים לתשובות.

<הדס אגמון: זה ההסדרה של השילוב, שאלת הליווי - כל מה שנאמר קודם.

<הדס אגמון: יש שאלות מסדר שני של כל הניסוח, הטמעת ההערות שגם הייעוץ המשפטי - - -

יעקב מרגי: תעבדו.

<הדס אגמון: מבחינתי, אין שום בעיה לעבוד - - -

יעקב מרגי: המחלקה המשפטית במשרד החינוך, תעבדו עד אז ותסיימו זאת.

<הדס אגמון: - -- ברגע שמשרד החינוך יגיד שהוא מבחינתו בשל, אפשר במקביל.

<הדס אגמון: לא צריך - - -

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: לכן שאלתי.

יעקב מרגי: אם הן הערות מקצועיות והמחלקות המקצועיות אמצו זאת והסוגיה היא תקציבית, מה מונע מכם לסגור את סוגיות הנוסח?

<אילן פרץ שי: העברתי אתמול להדס את התקנות בתבנית חקיקה.

<אילן פרץ שי: אני מבין שאפשר עכשיו להעביר אותן, מקובל על משרד המשפטים להעביר אותן למחלקת חקיקת משנה ולקבל את ההערות שלהן הניסוחיות.

יעקב מרגי: אני לא הולך לעכב את התקנות.

יעקב מרגי: בשנת הלימודים הנוכחית עוד ייהנו מהתקנות האלה, לא יעזור כלום.

יעקב מרגי: לכן, תכינו שיעורי בית ותבואו מוכנים.

<הדס אגמון: אנחנו לא נהיה - - -

יעקב מרגי: אוקי, אני מבקש לדבר ביניכם.

יעקב מרגי: אם אתם רוצים אני מוכן לרשום לי ביומן נקודות ציון לתזכר ביניכם.

יעקב מרגי: אין לי בעיה, אני יודע לעשות.

יעקב מרגי: ב-DNA שלי יכולתי להיות גננת.

<קריאה: אז הילדים הפסידו.

יעקב מרגי: לא יודע אם הפסידו.

<אדוארד צ'רלס וויס: עו"ד אדי וויס, סגן היועץ המשפטי של משרד הרווחה.

<אדוארד צ'רלס וויס: רק שמתי לב לכמה תיקונים טכניים על מנת לרשום את זה לפרוטוקול: בתקנה 3 כתוב: "מוגבלות שכלית", צריך להוסיף: התפתחותית – זה דבר ראשון.

יעקב מרגי: דיברנו גם על כך.

<אדוארד צ'רלס וויס: דבר שני, ההגדרה של עיוורון או מוגבלות ראייה – צריך להיות, מוגבלות ראייה, לרבות עיוורון.

<אדוארד צ'רלס וויס: כנ"ל לגבי חירשות.

יעקב מרגי: מקובל.

<אדוארד צ'רלס וויס: כבר דיברתי עם היועץ המשפטי של משרד החינוך.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: גברת מרמורשטיין, בבקשה.

יעקב מרגי: אני משלים את אלה שלא דיברו בפעם שעברה.

<הניה מרמורשטיין: שמי הניה מרמורשטיין מעל"ה.

<הניה מרמורשטיין: אני מנהלת מרכז לגיל הרך.

<הניה מרמורשטיין: יש שם גם מעון ילדים וגם גנים.

<הניה מרמורשטיין: יש ארבעה גנים, כ-40 ילדים.

<הניה מרמורשטיין: אנחנו התחלנו יום לפני כן כדי שנהיה מסודרים עם ההסעות.

<הניה מרמורשטיין: הבטיחו שההסעות תהיינה מסודרות.

<הניה מרמורשטיין: הגיע יום שישי והגיע אוטובוס עם 30 ילדים עם מלווה אחד עם תינוקות מגיל שלוש ועד שש.

<הניה מרמורשטיין: התחלתי לצלצל לעירייה ולשאול מה זה.

<הניה מרמורשטיין: צלצלו אליי גם הורים.

יעקב מרגי: ענו לך מהעירייה?

<הניה מרמורשטיין: לא ענו לי בעירייה.

יעקב מרגי: לא ענו לך.

יעקב מרגי: אז תגידי.

<הניה מרמורשטיין: הורים צלצלו אליי משש בבוקר.

<הניה מרמורשטיין: אמרתי להם: למה אתם מצלצלים אליי?

<הניה מרמורשטיין: צלצלו לעירייה.

<הניה מרמורשטיין: בעירייה לא עונים.

<הניה מרמורשטיין: מי שממונה שם על ההסעות בכלל כנראה נסע לאילת לפוש כי הוא גמר לסדר את ההסעות.

<הניה מרמורשטיין: יכלו לעשות את זה כי אין מגבלה של כמה ילדים, אין מגבלה של זמן.

<הניה מרמורשטיין: החברה שקיבלה במכרז לקחה אוטובוס ואספה את 40 הילדים שיש בגן בבני ברק.

<הניה מרמורשטיין: נתחיל בשש בבוקר ונגמור בעשר, ואז כולם כבר יגיעו עם אוטובוס יפה.

חיים ילין: לא, צריך לאסוף אותם בחזרה.

חיים ילין: למה להוריד אותם?

<הניה מרמורשטיין: אותו דבר בחזרה.

<הניה מרמורשטיין: גמרו בשתים-עשרה, אני מקווה שהם הגיעו הביתה עד הדלקת נרות.

<הניה מרמורשטיין: מעון היום בבני ברק מקבל את אותם שירותים מאותה מחלקה, זה הסכם ביניהם.

<הניה מרמורשטיין: היות ובמעון יום יש את הרגולציה ויש את החוק ואי-אפשר לעשות, אז היא היתה מוכנה לענות לי רק על מעון היום.

<הניה מרמורשטיין: שלחו את הנהג שהיה מהחברה הקודמת להשתחל לתוך החברה הזו שעברה את המכרז כדי שזה יהיה מעוגן כי זה בחוק.

<הניה מרמורשטיין: אבל מבחינת החינוך - עד היום, גם היום בבוקר כשאני יושבת פה עכשיו, עדיין לא הגיעו כל הילדים, ועדיין הביאו את כל הנהגים מחברות אחרות בכל מיני קומבינציות כדי שהילדים יגיעו בסופו של דבר.

<הניה מרמורשטיין: יש לנו ילדים נכים על כסאות גלגלים ועל כל מיני דברים כאלה.

<הניה מרמורשטיין: אני לא יודעת איך מעלים אותם לאוטובוס.

<שמעון אבני: אנחנו אוסרים להסיע באוטובוס.

<שמעון אבני: אני מכיר בעיריית בני ברק - - -

יעקב מרגי: שמעון, סליחה.

<שמעון אבני: אני חייב, זה חשוב לענות.

יעקב מרגי: אני נותן לך, רק תקשיב לי.

יעקב מרגי: אנחנו עקבנו אחרי הכאוס הזה בבני ברק וזה מה שרציתי שתשמע.

יעקב מרגי: חייבת להתקיים בדיקה שלכם, שלך, של משרד החינוך, של הנוגעים בדבר בחינוך המיוחד, על מנת לראות מה שקרה שם ולא לחשוש.

יעקב מרגי: דוגרי, אל תחששו לנקוט בסנקציות כלפי אותן רשויות מקומיות.

<שמעון אבני: לא חוששים, אבל אין לי יכולת.

<הניה מרמורשטיין: לפי התקנות שאנחנו רוצים לעשות שזה לא עניין כמה ילדים זה יהיה וכמה זמן, הם אמרו: בסדר כי אפשר להביא 30 ילדים - - -

יעקב מרגי: לא, זה לא נכון.

יעקב מרגי: זה לא הוגן מה שאת עושה, את היית חלק מהדיונים כאן.

יעקב מרגי: זה לא נכון.

יעקב מרגי: כרגע אין תקנות.

יעקב מרגי: התקנות פותרות, נותנות מענה.

<אילן פרץ שי: זה לא נכון במצב החוקי הקיים.

<שמעון אבני: אנחנו בחינוך המיוחד אוסרים להסיע ילדים באוטובוס להסעות לבתי-הספר.

<שמעון אבני: אגב, גם לטיולים שנתיים וכו'.

<שמעון אבני: זה כתוב.

<אילן פרץ שי: זה כתוב במפרטי רכב בטיחותי שהוציא משרד התחבורה מכוח התקנות שהם פרסמו.

<רויטל לן כהן: אתה באמת חושב שברשות המקומית הם יושבים וקוראים את התקנות מהכוח של התקנות של התקנות?

<שמעון אבני: בעיריית בני ברק יש כשל במכרז.

<שמעון אבני: אני אישית דיברתי עם עיריית בני ברק ואמרתי להם: תחזרו לקבלן הקודם.

<שמעון אבני: נפסול את המכרז הנוכחי לשלושה חודשים - - -

יעקב מרגי: סליחה, שמעון.

<שמעון אבני: לא, כי יש - - -

יעקב מרגי: תלמד להגיד כן, לא - לא.

יעקב מרגי: חכה רגע.

<הניה מרמורשטיין: אבל לפני שנתיים היה אותו סיפור עם חברה אחרת.

יעקב מרגי: גברתי, את רוצה שאני אסכם את הדיון?

יעקב מרגי: כי הרי הדיון הסתיים ואני רק על הדרך מנצל את זה לטפל בבעיות.

יעקב מרגי: אתה שמעת את עצמך, אמרת שיש כשל במרכז.

יעקב מרגי: אני חושב שצריך ללמוד מבני ברק.

יעקב מרגי: אתה הרגולטור ואתה גם מממן את המכרז הזה דרך הרשות, נכון?

<שמעון אבני: חלקו, כן.

יעקב מרגי: אם רוצים לעשות רגולציה כמו שצריך, אין מציאות שמכרז כזה יוצא בלי העיניים שלכם, בלי סריקה שלכם.

יעקב מרגי: זה תקנות לך, אדוני.

יעקב מרגי: מחר ראש רשות יוציא מכרז שהוא לא תואם את התקנות, אתה צריך לדעת את זה.

יעקב מרגי: זה לקח שצריך להפיק אות ולהסיק מסקנות.

<שמעון אבני: אבל אם אתה יוצא למכרז ובסוף החברה הזוכה קורסת ולא מסוגלת ל - - - , - - - שאנחנו נדע.

יעקב מרגי: זה משהו אחר.

<שמעון אבני: זה מה שקרה בבני ברק.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: אמרת: כשל במכרז.

<שמעון אבני: לא.

<שמעון אבני: אני בודק, מאשר ומגדיר את המכרז.

<שמעון אבני: הביצוע של המכרז – היתה חברה זוכה שהיא לא מסוגלת.

<שמעון אבני: היא פשוט קרסה.

<שמעון אבני: אמרתי להם: תחזרו לחברות הקודמות.

<שמעון אבני: ייקח שלושה חודשים, תצאו למכרז חדש.

<שמעון אבני: אל תמשיכו לעבוד עם חברה קורסת והם ממשיכים לעבוד.

<שמעון אבני: אני מורה להם אבל אין לי יכולת חוקית לעשות את זה - - - של המכרז.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אדוני, בבקשה.

יוסי יונה: אני מצטער שהגעתי עכשיו.

יוסי יונה: פשוט היה לי פנצ'ר בדרך.

יוסי יונה: חצי שעה לקח לי בצומת רמת גן עד שמצאתי מישהו שיחליף.

יוסי יונה: אני צריך לבוא לכנסת עם חולצה נקייה.

יוסי יונה: האמת שבאתי בשל הנושא שבו אתם דנים.

יוסי יונה: לא הייתי ברובו, ולכן אין זה מן הראוי שאדם יגיע בדקה האחרונה ויגיב על דברים.

יוסי יונה: בכל זאת, אני באתי כי זו במה.

יוסי יונה: אני מצטער שאני הרבה מסיט את הנושא, אבל אני הייתי חייב.

יוסי יונה: קראתי היום את ההודעה בעיתון "הארץ" לגבי המורה הזאת, ובטח קראתם.

יעקב מרגי: היה לך זמן לקרוא בפקק את עיתון "הארץ".

יעקב מרגי: לי לא היה זמן.

יוסי יונה: קמתי מוקדם - בשבע - כדי לקרוא.

יעקב מרגי: קמתי בחמש ולא הספקתי להגיע לפה בתשע וחצי.

יוסי יונה: זה דבר חמור מבחינתי.

יוסי יונה: דיברתי עם האישה הזו.

יעקב מרגי: מה היה הסיפור?

יוסי יונה: היא הואשמה על-ידי ההורים שלכאורה היא שמאלנית.

יעקב מרגי: זה דיון אחר.

יוסי יונה: אני יודע, אני רוצה להגיד משהו כי זה ועדת החינוך וחשוב להגיד את זה.

יוסי יונה: אני רוצה לומר לכם שמדובר באישה שיש לה בת קצינת נפגעים בצה"ל.

יעקב מרגי: אל תיפול לשם, זה - - - .

יעקב מרגי: מה הקשר?

יוסי יונה: נכון, אבל תראה לאיפה הגענו שאישה באמת מסורה שעובדת בחינוך 20 שנה ו - - -

יעקב מרגי: לצערי הרב, זה הפירות של השיח הציבורי שלנו.

יוסי יונה: בדיוק.

יוסי יונה: אני רוצה להשתמש בהזדמנות הזו שאני בוועדת החינוך ולומר: תראו בסופו של יום מה קורה.

יוסי יונה: הפעולות הללו של ההסתה שבאה מלמעלה גורמות בסופו של דבר שההורים מתלוננים על המורים.

יוסי יונה: אני באמת לא מאשים את ההורים, אבל נוצרה אווירה כל כך גרועה במערכת החינוך שבסופו של יום גורמים למורה לעזוב את תפקידה וללכת לבית-הספר אחר כי היא תומכת בזכויות האדם.

יוסי יונה: תבינו את האבסורד ולאן הגענו.

יוסי יונה: אני רוצה בהזדמנות זו להביע את המחאה שלי.

יעקב מרגי: קיבלנו את המחאה שלך, ומודים לך.

יעקב מרגי: מצטרפים למחאתך.

יוסי יונה: מצוין.

יוסי יונה: אני מקווה ששר החינוך - - -.

יוסי יונה: אגב, הסתדרות המורים וגם משרד החינוך עמדו לצדה של המורה ויש לציין.

יוסי יונה: בכל זאת, אני חושב שאנחנו צריכים להשמיע קול, אדוני היושב-ראש, נגד התופעות הבאמת מבישות הללו שקורות בין כותלי בית-הספר.

יוסי יונה: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעקב מרגי: זה הזוי.

יעקב מרגי: אנחנו יכולים להבין הורים שמוחים על זה שקיבלו למוסד שלהם מורה שכשל במוסד אחר.

יעקב מרגי: זו זעקה לגיטימית, אבל על דעות אישיות?

יוסי יונה: היא רצתה לעבור כי היא לא רצתה לפגוע בתלמידים.

יוסי יונה: אתם מבינים את המסירות שלה?

יעקב מרגי: זוהר פילבר, בבקשה.

<זוהר פילבר: תודה.

<זוהר פילבר: אציג את עצמי.

<זוהר פילבר: אני מנהלת את המרכז לנסיעה בטוחה לילדים עם צרכים מיוחדים בבית חולים אלי"ן.

<זוהר פילבר: אנחנו מטפלים בפניות שאנחנו מקבלים מבחוץ, מדריכים בנושא נסיעה בטוחה עם ילדים עם צרכים מיוחדים.

<זוהר פילבר: יש לנו גם מסגרת חינוכית.

<זוהר פילבר: אני רוצה לחדד שתי סוגיות שלא דיברתם עליהן.

<זוהר פילבר: לאחרונה, בסוף שנת הלימודים הקודמת, ראינו מכוניות מסוג מונית נגישה שבהן מסיעים ילדים מונשמים.

<זוהר פילבר: ילד מונשם חייב מלווה צמוד אליו שחייב להושיט לו עזרה וטיפול רפואי תוך כדי הנסיעה, ולפעמים כמה פעמים בנסיעה.

<זוהר פילבר: ישנו כל הנושא של פינוי הפרשות, לבדוק שכל המדדים שלו תקינים.

<זוהר פילבר: ברגע שיש מונית נגישה המלווה לא יכול לשבת ליד הילד אלא רק לפניו וזה מסכן את בריאותו.

<זוהר פילבר: אני חושבת שאנחנו צריכים להתייחס לילדים מונשמים שהם אומנם לא רבים אבל הם צריכים התייחסות כזו.

יעקב מרגי: נאמר.

<זוהר פילבר: גם משך הנסיעה באותה התייחסות הוא מאוד משמעותי לכלל הילדים, אבל בוודאי לילדים האלה שהם ילדים עם צרכים רפואיים.

<זוהר פילבר: במילים אחרות, ילדים חולים שלא יכולים לנסוע משך זמן ארוך מדי צריכים להגיע מטופלים ולא להיטלטל בדרך.

<זוהר פילבר: היה לי חשוב להעיר את הנקודות האלה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אביבית, בבקשה.

<אביבית אהרונוף: אדוני היושב-ראש, תודה רבה.

<אביבית אהרונוף: אני אביבית אהרונוף, מארגון "בזכות".

<אביבית אהרונוף: מיום שישי אנחנו, ואני מניחה כמו ארגונים נוספים, קיבלנו המון המון פניות בנוגע להסעות: ילדים שנוסעים שעתיים, שמענו על הפנייה של 30 ילדים בהסעה, ילד שהרשות המקומית סירבה לפנות בשמם לוועדת חריגים, ילדים עם מוגבלות שכלית קלה שלא זכו לליווי, ילד ששונה השיבוץ שלו כי הרשות המקומית לא יכלה לממן את ההסעה, ועוד ועוד מקרים.

<אביבית אהרונוף: על הפניות הללו אין כיום מענים בתקנות.

<אביבית אהרונוף: לגבי הזמן - - -

יעקב מרגי: אני אומר תשובה אחת לכולם.

יעקב מרגי: הנה, אני מודיע שהתקנות האלה לא מקיפות את כל האפשרויות שיכולות להיווצר בהסעות לילדים עם מוגבלות.

יעקב מרגי: אני בוחר באלטרנטיבה הזו ולקחת את התקנות האלה שיש סיכוי גדול שנאשר אותן, ולאחר מכן תמיד מקצה שיפורים ולא ליפול למלכודת הזו של: הכול או לא כלום.

יעקב מרגי: אני לא שם.

<אביבית אהרונוף: זו לא כוונתי.

<אביבית אהרונוף: אני חושבת שיש דברים שהם באמת קו אדום ושהם באמת קריטיים.

<אביבית אהרונוף: אם להורה אין יכולת לפנות לוועדת חריגים אז - - -

יעקב מרגי: הסוגיה הזו פתוחה.

<אביבית אהרונוף: אבל היא לא אחת הסוגיות שידונו עליהן.

<מירב ישראלי: עוד לא סגרתי את זה מולם.

יעקב מרגי: זו אחת הסוגיות של הלשכה המשפטית.

יעקב מרגי: דיברנו על זה.

יעקב מרגי: אני מתפלא עליכם, ליוויתם את כל הדיונים.

<אביבית אהרונוף: סוגיה נוספת היא נושא האחות.

<אביבית אהרונוף: גם היום, כפי שאדוני אמר, מה שלא כתוב ונמצא רק בהנחיות זה בעצם איזשהו רצון טוב של רשות לפנות ולבקש אחות.

<אביבית אהרונוף: יש ילדים שזכאים לאחות צמודה, אבל בהסעה הם לא מקבלים אחות צמודה.

<אביבית אהרונוף: משרד החינוך הביע נכונות, נתן את אישורו ואת ברכת הדרך, אבל אין לזה שום עוגן בתקנות.

<אביבית אהרונוף: נושא נוסף – הסעה ממסגרת המשך.

<אביבית אהרונוף: יש על-פי התקנות - - -

יעקב מרגי: כל עוד לא קיבלתי הסכמה על התקנות, אני אתנגד שזה יהיה – לדון על זה בהכרזה – כי זה ייקר את זה עוד יותר.

יעקב מרגי: אם יש סיכוי כלשהו שהתקנות יבואו, זה לא יבוא.

יעקב מרגי: לאחר מכן - - -

<אביבית אהרונוף: לא, אבל - - -

יעקב מרגי: רגע.

יעקב מרגי: אדרבא ואדרבא הם יוכלו לממן גם את זה.

יעקב מרגי: לאחר מכן, אני לא חושב שהדרישה היא צודקת.

יעקב מרגי: קודם כל, צריך לברך על זה שיש הסכמה עקרונית.

יעקב מרגי: מסכים איתך שמה שלא כתוב זה ברצונו הטוב.

יעקב מרגי: זה לא האופטימום.

יעקב מרגי: הנה, אני מודיע לפרוטוקול שזה לא התקנות האופטימליות.

יעקב מרגי: אבל היום אין לנו כלום.

<אביבית אהרונוף: אני מסכימה.

<אביבית אהרונוף: אבל ילד שזכאי לאחות - - -

<מירב ישראלי: יש דברים.

<מירב ישראלי: כל מה שמשרד החינוך הסכים, והיו גם דברים שדיברנו עליהם, כמה שמשרד החינוך הסכים, יכול להיות שבגלל העניין של הנוסחים וזה זה עוד לא נכנס.

<מירב ישראלי: אני צריכה לבדוק את זה.

<מירב ישראלי: לכן, כשיגיעו התקנות אחרי שיסגרו את כל הדברים הפתוחים וכו' אני אעבור על כל הפרוטוקולים ועל כל הסיכומים שלנו ואוודא שכל הדברים שהוסכמו יהיו בתקנות.

<מירב ישראלי: מה שלא הוסכם, לא הוסכם.

יעקב מרגי: תודה.

<אביבית אהרונוף: עוד התייחסות אחת נוגעת למה שאמרה כאן האימא קודם.

<אביבית אהרונוף: בישיבה הקודמת כמדומני כן ביקשתי שתהיה התייחסות לנושא של ילדים שעוברים מהסעה להסעה.

<אביבית אהרונוף: בטיוטה הזו זה לא מופיע.

<אביבית אהרונוף: אני אשמח גם שבנוסף לסוגיות שלא נכנסו ל - - -

<מירב ישראלי: אנחנו נבדוק האם במסירה של הילד יש את התקנה שעוסקת במסירה של הילד ושהנהג לא עוזב אותו.

יעקב מרגי: אני חושב שנגענו בכך וזה צריך להיות.

<אילן פרץ שי: זו סוגיה נקודתית של הסעות ממוגנות.

<מירב ישראלי: אוקי, אז נראה אם אפשר - - -

<רויטל לן כהן: זה לא רק שם, זה לא נכון.

יעקב מרגי: השאלה היא יותר חזקה והיא האם התקנה שאמרנו שכשמביאים ילד לגן מכילה כבר את ההנחיה הזו?

<שמעון אבני: אסור להשאיר ילד לבד, נקודה – גם בממוגן.

<מירב ישראלי: נבדוק את הניסוח.

<שמעון אבני: היתה פה תקלה, אנחנו נבדוק.

<שמעון אבני: קיבלתי את המייל שלך, זה בבדיקה.

<אביבית אהרונוף: אדוני היושב-ראש, במהלך הדיונים אמרת למשרד החינוך לעשות בדק בית ולבדוק את רשימת המוגבלויות שנקבע שהן זכאיות להסעה ולליווי מאחר ונטען שזו רשימה ישנה שלא ברור מה היה הרציונליים לקביעה שלה.

<אביבית אהרונוף: משרד החינוך פשוט צריך לבדוק את זה מבחינה מקצועית.

<אביבית אהרונוף: אני שבה ומבקשת שמשרד החינוך יבדוק את העניין הזה שוב.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: תבדקו.

יעקב מרגי: ג', בבקשה.

<ג': בוקר טוב לכולם.

<ג': אני ג', גר בבית שמש.

<ג': אני אבא לשני ילדים עם צרכים מיוחדים: ילדה אחת בכיתה ג', וילד בכיתה א' עם פיגור שכלי בינוני.

<ג': באתי להשמיע את זעקת ההורים תושבי העיר בית שמש אשר ילדיהם לומדים בעיר מודיעין ונאלצים לנסוע.

יעקב מרגי: אין מענה ספציפי לילדים שלך בעיר בית שמש?

<ג': אנחנו מדברים על זמן נסיעה.

<ג': היום ואתמול הילד שלי עלה להסעה בשבע בבוקר, אתמול הוא הגיע ברבע לתשע.

יעקב מרגי: אמרת שהם מקבלים את המענה החינוכי במודיעין?

<ג': כן.

יעקב מרגי: אין בבית שמש מוסדות מתאימים?

<ג': אין.

יעקב מרגי: אני בכוונה שואל כי אני אוציא קריאה בסוף.

יעקב מרגי: אני חושב שצריכה לצאת קריאה גם מהמשרד.

יעקב מרגי: אני קורא מכאן לשלטון המקומי ולראשי הרשויות המקומיות להתחיל לפתוח מסגרות.

יעקב מרגי: אי-אפשר שרשות אחת תסמוך על השנייה.

יעקב מרגי: אנחנו ערים לכך שנאלצנו בגלל זה לאשר חריגה ממספר תלמידים וילדים.

יעקב מרגי: זה מוסדות מיוחדים.

יעקב מרגי: אם תוסיף עוד ילד בכיתה א' או ב' או בגן זה כמעט ולא יורגש, ויסלחו לי כל אלה שמחזיקים בתיאוריה של הצפיפות בכיתה.

יעקב מרגי: הוספה בגן תקשורת או בגן שפה של עוד ילד תביא לכך שאתה מוריד מעל 10% של טיפול ויחס לאותו ילד כשכל אחוז הוא משמעותי עבור אותו ילד.

יעקב מרגי: אני קורא מכאן לראשי הרשויות: אנא, תעשו את הבדיקות אצלכם.

יעקב מרגי: למה צריך להסיע ילדים?

יעקב מרגי: וגם אם לא, אני מעריך ומודה.

יעקב מרגי: באחד הכנסים ממש פרגנתי לראש מועצה אזורית לב השרון, אם אינני טועה, שאין לו ילדים עם צרכים כאלה במועצה והוא פתח אצלו מוסד.

יעקב מרגי: אבל למה שראש רשות יסמוך על אחרים כשיש לו ילדים כאלה?

יעקב מרגי: אנחנו מסיעים מהדרום לאשדוד, אז אנא.

יעקב מרגי: זו דרישה מסודרת ואני מקווה.

יעקב מרגי: אי-אפשר לזרוק הכול, הכול, הכול.

יעקב מרגי: נכון שמשרד החינוך הוא הריבון והוא הרגולטור, אבל יש גם רשויות מקומיות.

יעקב מרגי: אני מקווה שהקריאה שלי תיפול על אוזניים כרויות.

<ג': אני אחזק את מה שאמרת, במיוחד בעקבות זה שבית שמש היום מונה כ-100,000 תושבים ואמורה להכפיל את זה בפחות מעשור.

<ג': היום הילד שלי יצא בשבע בבוקר וגם אתמול והוא הגיע אתמול בשעה רבע לתשע והיום בשעה שמונה וארבעים לבית-הספר בגלל שהם מפזרים שם בארבעה בתי-ספר שונים כשכל אחד בקצה השני של העיר.

<ג': יש להם במכבים-רעות ובכל היישובים האלה סביב למודיעין.

יעקב מרגי: ולכם - ההורים - שלוש-ארבע שעות האלה הן שעות חרדתיות מה קורה עם הילד.

<ג': כן.

<ג': ניסינו לבדוק למה זה כך והאם יש עוד בתי-ספר של חינוך מיוחד כי אנחנו מכירים רק שניים במודיעין.

<ג': נמסר למלווה מהממונה עליה לא לתת מידע באשר למסלול, באשר לתלמידים, באשר לפיזור, לשעות – שום דבר.

<ג': גם בחזור.

<ג': המסגרת שלו היא עד רבע לחמש.

<ג': המלווה אוספת אותו ברבע לארבע כיוון שבתי-הספר הקודמים שהיא אוספת מסיימים בשלוש וחצי.

<ג': היא אמרה: אני לא אחכה בחוץ שעה עם תלמידים אחרים ולכן היא מוציאה אותו לפני.

<ג': לפעמים זה באמצע פעילות כזו או אחרת.

<קריאה: גם זה בניגוד לחוק.

<ג': דבר אחרון, הילדה שהיא בכיתה ג' לומדת גם בבית-ספר לחינוך מיוחד במודיעין.

<ג': המסגרת שלה היא עד שעה מאוד מאוד קצרה.

<ג': בימי ראשון זה רבע לאחת, ובשאר הימים הכי מאוחר זה אחת וחצי.

<ג': יש צהרון בעיר מודיעין, אין הסעה בחזור.

<ג': לכן, אנחנו נאלצים.

יעקב מרגי: אנחנו מדינה בהקמה, לאט לאט.

יעקב מרגי: תודה רבה לך.

יעקב מרגי: אני חושב שהדברים שנאמרים כאן משקפים את הצורך בשידוד מערכות ואת הצורך בתקנות.

יעקב מרגי: זה רק מוכיח לנו עוד כמה עבודה עוד לפנינו.

יעקב מרגי: רויטל, אחרונת הדוברים – בבקשה.

<רויטל לן כהן: עו"ד רויטל לן כהן, קואליציית הורים לילדים עם צרכים מיוחדים.

<רויטל לן כהן: אדוני, אני רוצה להתייחס למשהו כללי ואז לכמה נקודות.

<רויטל לן כהן: אדוני דיבר על מקצה שיפורים שאפשר יהיה לעשות בהמשך ואני רוצה להביע את דאגתי ואומר למה.

<רויטל לן כהן: חקיקה ראשית נדונה פה.

<רויטל לן כהן: תקנות - מרגע שעזבו את חדר הוועדה הן בידיו של השר ולא תהיה לנו שום דרך, לא לנו ההורים ולא לוועדה הנכבדה, לטפל בזה אחר כך.

<רויטל לן כהן: לכן, לפחות מבחינתנו, כן - זה הכול או לא כלום כי אם נהיה בחצי נישאר בחצי, והניסיון לקבע את המצב הקיים במקרה הטוב עלול להיות בכייה לדורות.

<רויטל לן כהן: זה מלחיץ ומדאיג אותי.

יעקב מרגי: משרד החינוך תומך בך.

יעקב מרגי: פעם ראשונה שאני רואה הסכמה בינך לבין משרד החינוך.

יעקב מרגי: הכול או לא כלום – הוא תומך בך.

יעקב מרגי: סליחה על ההפרעה, תמשיכי.

<רויטל לן כהן: אין לי שום בעיה עם זה.

<רויטל לן כהן: לגבי מסגרות בתוך הרשויות – אגב, אדוני, אם המשרד היה טורח לקדם את הצעת החוק שארגון "בזכות" והקואליציה כתבו אז כבר גם זאת היתה בעיה פתורה.

<רויטל לן כהן: אני רוצה לדבר על שני דברים שנאמרים פה בישיבות אבל לא מחלחלים לשטח כי ההבטחות שניתנות פה הן מבחינתי הבטחות בעלמא.

<רויטל לן כהן: כי להגיד בוועדה: לא יוסעו יותר מתשעה ילדים, להגיד בוועדה הקודמת, אמרת: עד גיל שבע - זאת אומרת, גנים וכיתה א' – לא יוסעו בלי מלווה, ולא לתמוך את זה אחר כך באיזשהו נייר של המשרד מוציא אותנו מול הרשויות המקומיות בלי שום יכולת לקדם את הדברים שאתה אמרת.

<רויטל לן כהן: כי כשאני שולחת להם את הפרוטוקול של הישיבה הם אומרים לי: זה - - - לפרוטוקול, זה לא עוזר לי.

<רויטל לן כהן: אני מבקשת את שני הדברים האלה שאמרתם והצהרתם בוועדות: לא יותר מתשעה ילדים בהסעה, וילדים בגנים ובכיתות א' יקבלו ליווי - - -

<שמעון אבני: לא אמרנו - - -

יעקב מרגי: שמעון, אתה לא מתווכח.

יעקב מרגי: אתה לא עונה.

<רויטל לן כהן: אני אראה לך את זה בפרוטוקול של הוועדה.

<רויטל לן כהן: אמרת את זה בוועדה המשותפת של ועדת החינוך והוועדה לזכויות הילד.

<רויטל לן כהן: אמרת את זה, אני יכולה להראות את זה גם בווידיאו וגם בתמלול.

<רויטל לן כהן: אני מבקשת להוציא בצורה מסודרת בכתב את הדברים האלה כי כשהורה פונה ו- - -

<שמעון אבני: את לא מנחה אותי.

יעקב מרגי: שמעון, עכשיו מחינו על חופש הדעה וחופש הביטוי.

<רויטל לן כהן: אני לא מנחה, אני מבקשת מהוועדה לבקש ממך.

<רויטל לן כהן: אני לא מדברת אתך, אני מדברת עם הוועדה.

<רויטל לן כהן: אחר כך התשובה זה: תגידי לי איפה.

<רויטל לן כהן: לא כל מקום אני יודעת עליו.

<רויטל לן כהן: זה שיש הורים שפונים אליי לא אומר שאני יודעת בכל הארץ מה קורה.

<רויטל לן כהן: חבל שאתם לא יודעים כי כיום יש הסעות של 13, 14, 17, 20, ואוטובוסים של 30.

<רויטל לן כהן: אני רוצה להגיד כאמירה אזרחית משפטית ולא פוליטית.

<רויטל לן כהן: החוק והפסיקה קובעים שבמקום שיש זכות, הטענה של כסף לא יכולה להישמע.

<רויטל לן כהן: לכן, אני קוראת לוועדה הזו לבקש מהמשרד להתעסק במה שהוא אמון עליו - חינוך, ולהוציא תקנות שקשורות לילדים ולפדגוגיה ולבטיחות ולחינוך ושמשרד האוצר יבוא ויגיד את מה שיש לו.

<רויטל לן כהן: עוד שני דברים, אדוני.

<רויטל לן כהן: הבטיחו שיישבו אתנו.

<רויטל לן כהן: עד היום לא ישבו אתנו.

<רויטל לן כהן: אני מחזקת את מה שאמרה פה חברתי אביבית.

<רויטל לן כהן: לא יעלה על הדעת שנאמרה איזושהי אמירה בעלמא לפני המון שנים לגבי מה זה לקות קשה ומה זה לקות קלה.

<רויטל לן כהן: אין לה שום קשר למציאות וממשיכים להחזיק בה כבקרנות המזבח.

<רויטל לן כהן: אני רוצה להגיד שעוד שני דברים שלא דנו בהם זה הנושא של הורים גרושים.

<רויטל לן כהן: היום אפשר להסיע ילד רק אם ההורים הגרושים גרים באותה עיר.

<רויטל לן כהן: בצורה הזו אנחנו מתערבים בשיקולים של בית-משפט לענייני משפחה שקבע משמורת או לא משמורת אלא הסדרי ראייה, ואנחנו מונעים יישום של הסדרי ראייה בפועל.

<רויטל לן כהן: לא זו, אלא זאת.

<רויטל לן כהן: במקומות מסוימים הסדרי הראייה לא קשורים למשמורת ומשרד החינוך, אני לא יודעת מכוח מה, קבע שזה רק בהתאם למשמורת.

<רויטל לן כהן: לא יעלה על הדעת שיש הסדרי ראייה שקיבלו תוקף של פסק דין ומשרד החינוך לא מקיים אותם כי הוא נותן רק למי שיש בידיו משמורת.

<רויטל לן כהן: לגבי המעבר בין הסעות – זה לא רק הסעות ממוגנות.

יעקב מרגי: את רוצה שאני אביע את דעתי על משמורת והסדרי ראייה?

<רויטל לן כהן: זה לא משנה מה דעתנו.

<רויטל לן כהן: זה נתן פסק דין של בית-משפט - - -

יעקב מרגי: לכן, בית-המשפט קבע משמורת או הסדרי ראייה.

יעקב מרגי: עם כל הכבוד, ההורים לא יכולים לזרוק הכול על המדינה.

יעקב מרגי: אם זה הסדרי ראייה, שיתכבד וילך ויביא את הילד שלו, נקודה.

יעקב מרגי: משמורת זה משמורת על-פי דין, על-פי ההסכם, על-פי פסיקה של בית-המשפט, נקודה.

<רויטל לן כהן: אדוני, זה ממש לא נכון - - -, כולל הזכויות של האישה אחר כך לקבל זכויות סוציאליות.

יעקב מרגי: בסדר, זו דעתי.

יעקב מרגי: אנחנו נישאר חלוקים.

יעקב מרגי: אנחנו יושבים פה ואנחנו צריכים להוביל את הספינה הזו לאיזשהו מקום.

<רויטל לן כהן: אדוני, אבל אנחנו מדברים על הזכות של הילד לראות את ההורה שלו.

<רויטל לן כהן: אנחנו מדברים פה על הזכות של הילד, לא על מריבות בין הורים.

<רויטל לן כהן: מריבות בין הורים – שיפתרו במקום אחר.

<רויטל לן כהן: הזכות של הילד להורות שוויונית - - -

יעקב מרגי: הורה שלא חושב שצריך להביא את הילד שלו לביקור אצלו בבית - - -

<רויטל לן כהן: אדוני, אנחנו מדברים על הזכות של הילד, לא של ההורה.

יעקב מרגי: אמרתי - הורה שלא יודע לכבד את הזכות הזו שהוקנתה לו - - -

<רויטל לן כהן: ואם הוא עני ואין לו אוטו אז הילד מאבד את הזכות להורות שוויונית?

יעקב מרגי: אמרת: הכול או לא כלום, נכון?

<רויטל לן כהן: לי אין בעיה עם זה.

<רויטל לן כהן: אדוני, המעבר בין ההסעות הוא לא רק במקרים האלה.

<רויטל לן כהן: מעבר בין הסעות זה כי גם אנחנו נותנים זכות לרשויות לעשות הסעות משותפות.

<רויטל לן כהן: ואז רשות אחת, במיוחד במועצות האזוריות, מוציאה את הילד עם לקצה המועצה האזורית שלה, ועוד רשות עד לקצה המועצה האזורית שלה, ואז הם מאחדים הסעות.

<רויטל לן כהן: גם שם יש את העניין הזה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: רבותי, אני מסכם את הדיון.

יעקב מרגי: כפי שאמרתי בפתיח - הסיכום שלי זה הפתיח - אחרי הפגישה של ה-19 בחודש אני אקבע פגישה.

יעקב מרגי: אם תרצו ישיבת הכנה לפני זה, אין בעיה.

יעקב מרגי: הדבר היחיד שאני רוצה לשמוע מכם זה תאריך ההחלה של התקנות ואני אבחר רק סוגיה אחת והיא היכולת של המשרד ושל הרשויות המקומיות ליישם את זה.

יעקב מרגי: לא עלויות ולא כלום.

יעקב מרגי: אני חושב שזו חובה מוסרית שלנו כמדינה, כחברה כמשרד החינוך לספק את זה בצורה הטובה ביותר.

יעקב מרגי: ושמעתם כאן, זה לא האופטימום, זה לא הכול.

יעקב מרגי: פה הלכנו באמת באמת על הדברים הכי הכרחיים.

יעקב מרגי: הנזיפה בעינה עומדת.

יעקב מרגי: אני לא אתעסק עם שום דבר של משרד החינוך כל עוד התקנות האלה לא יובאו לאישור.

יעקב מרגי: תודה רבה, הישיבה נעולה.