ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 430, 2017-06-26 12:30

יעקב מרגי: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט, היום השלישית במספר, 26 ביוני 2017, ב' בתמוז תשע"ז.

יעקב מרגי: הנושא: הצעות לסדר של חבר הכנסת יעקב פרי בנושא: חשש להשבתת הלימודים בבתי-הספר בנתניה על רקע מאבק תנאי השכר של המורים בקונסרבטוריון העירוני, וכן של חבר הכנסת יוסי יונה ושל חבר הכנסת רוברט אילטוב.

יעקב מרגי: יעקב פרי נמצא איתנו ונמצאת איתנו גם חברת הכנסת תמר זנדברג.

יעקב פרי: וגם חברת הכנסת מירב בן ארי.

מירב בן ארי: שהיא נתנייתית לשעבר.

יעקב מרגי: אני כובש את נבואתי ולא אומר את מה שרציתי לומר, כי אני לא רוצה לגזול את זמנכם.

יעקב מרגי: יעקב פרי, מילות פתיחה.

יעקב פרי: תודה לאדוני היושב-ראש על קיום הדיון המהיר וההיענות המהירה.

יעקב פרי: בכלל, אני רוצה לציין שאני זוכה בוועדת החינוך בראשותך ובראשות מנהלת הוועדה ליחס אוהד וחם.

יעקב פרי: אני מקווה שגם התוצאות תהיינה בהתאם.

יעקב פרי: אדוני, מ-14 במאי, יותר מחודש, אין לימודים בקונסרבטוריון העירוני בנתניה על רקע של מאבק שכר.

יעקב פרי: כמובן שמי שנפגע בראש ובראשונה הם התלמידים.

יעקב פרי: בקונסרבטוריון העירוני, אני מקווה שאני מדייק בנתונים, יש כ-60 מורים.

יעקב פרי: מדובר בקונסרבטוריון מכובד, גדול.

יעקב פרי: מאבק המורים בנתניה הוא בסופו של דבר איזשהו סימפטום גם להתייחסות של הממסד.

יעקב פרי: על זה דיברנו הרבה מאוד, גם בוועדה הזאת וגם בוועדות אחרות, ומצבו של החינוך המוזיקלי בישראל דורש ריענון.

יעקב פרי: 40, 45 אחוז מהמורים הם כבר מעל גיל 50, כבר רואים את הפרישה – שכולם יהיו בריאים ויזכו לכך - - -

יעקב מרגי: זה לא יפה מה שאתה עושה, אנחנו במשבר גיל ה-50.

יעקב פרי: אתה, אני לא.

יעקב פרי: אני כבר עברתי.

יעקב פרי: היום למורים בקונסרבטוריונים אין ביטחון תעסוקתי.

יעקב פרי: אני אומר זאת כמובן בהכללה.

יעקב פרי: לחלקם, כמו בנתניה, אין חוזים עם תנאים סוציאליים של העלאת שכר בהתאם לוותק או בהתאם לדרגת השכלה.

יעקב פרי: חלקם, או אפילו רובם, נאלצים לעבוד במספר מקומות על מנת להתקיים או לנסות להתקיים בכבוד.

יעקב פרי: על מנת למשוך מוזיקאים וכאלה שיכולים להיות מורים למוזיקה בתחום חייבים לשפר את מעמד המורים, גם בעיני מוסדות העירייה, גם מוסדות המדינה וגם את תנאי ההעסקה שלכם.

יעקב פרי: אני כבר אומר פה בסוגריים שכתוצאה מהעלאת המודעות אני רוצה להעלות על נס את בצלאל קופרווסר, המפקח על החינוך המוזיקלי, שלאחרונה כבר דאג להעלאה של כמה מיליונים.

יעקב פרי: הוא יאמר את זה בעצמו.

יעקב פרי: אנחנו יכולים רק להשתבח בכך ולהודות לך, אנחנו רק צריכים פתרונות לכלל הקונסרבטוריונים.

יעקב פרי: היום אנחנו עוסקים בקונסרבטוריון בנתניה.

יעקב פרי: אני מאוד מקווה שנוכל לשמוע מהצדדים כאן – היו לי שתיים או שלוש שיחות עם הגברת מרים פיירברג, עם ראשת עיריית נתניה, שמאוד מאוד נוקשה, אבל מצד אחר אני יודע ולפי דבריה היא גם העלתה את ההקצבה.

יעקב פרי: אבל מצד שני אני מבין שיש כאן גם בעיה של איגוד מקצועי, שמוליך אותו רן ארז, ואני קטונתי מלהיכנס לתוך זה.

יעקב מרגי: יש מישהו שמסוגל להיכנס לנעליו של רן ארז?

יעקב פרי: בוודאי לא אני.

יעקב מרגי: אפילו ועדת החינוך לא.

יעקב מרגי: היא לא תוכל ליהנות מזיו פניו.

יעקב פרי: צריך לנסות ולסיים את הסכסוך הזה, את הוויכוח הזה, לא חשוב איך נקרא לו.

יעקב פרי: יזמתי את הדיון המהיר ואני מאוד שמח שהגיעו גם מורים, גם תלמידים, גם משרד החינוך, גם אנשי קונסרבטוריונים והורים.

יעקב פרי: אנחנו ננסה לשמוע מה הם הצדדים ולעשות כמיטב יכולתה של ועדת החינוך בראשותך על מנת לנסות ולסיים את הסכסוך הזה למען הילדים.

יעקב פרי: תודה רבה.

יעקב מרגי: יש כאן מורים מהקונסרבטוריון?

יעקב מרגי: בבקשה, מי רוצה להתבטא?

<סמדר זקס אור נוי: בוקר טוב לכולם.

יעקב מרגי: צהרים טובים.

<סמדר זקס אור נוי: צהרים טובים.

<סמדר זקס אור נוי: אני מאוד מודה לחבר הכנסת פרי על היוזמה, ולאור מגל העוזר שלו, שזימנו את הפגישה להיום.

<סמדר זקס אור נוי: כמו שמנחם אמר, אנחנו שובתים כבר מה-14 במאי.

<סמדר זקס אור נוי: מדובר על איזשהו מחדל שקיים כבר לאורך 16 שנים.

<סמדר זקס אור נוי: יש לנו מורים שמועסקים מזה 16 שנים ואפילו יותר ושכר עבודתם לא עלה בשקל במשך כל 16 השנים האלה.

יעקב מרגי: מי המעסיק הישיר שלכם?

<סמדר זקס אור נוי: המעסיק הישיר הוא היכל התרבות העירוני, שהוא הצינור מטעם העירייה.

<סמדר זקס אור נוי: זה שהשכר לא עלה בשקל יצר מין מצב אבסורדי, ששכר המורים הוותיקים – יש פה גם נציגים מטעמם – קפא לאורך כל השנים.

<סמדר זקס אור נוי: במשך הזמן נכנסו מורים חדשים יותר שהצליחו לחתום על חוזים משופרים יותר.

<סמדר זקס אור נוי: נוצר אבסורד שככל שאתה יותר ותיק, כך השכר שלך יותר נמוך, מה שבדרך כלל לא קורה במוסדות מתוקנים.

<סמדר זקס אור נוי: יתרה מזאת, מכיוון שלא ראו בנו לא מורים ולא עובדי סקטור ציבורי, תמיד נפלנו בין הכיסאות, לא התאמנו לא לרובריקה הזאת ולא לרובריקה הזאת.

<סמדר זקס אור נוי: לדוגמה, כשבזמנו יאיר לפיד נכנס כשר אוצר והוחלט על קיצוץ רוחבי וכל אחד מעובדי הסקטור תרם איזשהו אחוז מהשכר, אנחנו היינו הראשונים שנגזר משכרנו.

יעקב מרגי: בזה לא דילגו עליכם.

<סמדר זקס אור נוי: לא דילגו עלינו.

יעקב מרגי: מצאו את הרובריקה הנכונה.

<סמדר זקס אור נוי: בדיוק.

<סמדר זקס אור נוי: אבל כשהיתה העלאה בסקטור הציבורי, אנחנו לא קיימים.

<סמדר זקס אור נוי: זו רק דוגמה אחת קטנה.

<סמדר זקס אור נוי: ההצטרפות שלנו לארגון המורים היתה אחרי שניסינו לפעול באופן פרטי, באופן ישיר מול היכל התרבות, ולא זכינו לשום הישגים.

<סמדר זקס אור נוי: דובר רבות על העניין של האם אנחנו מורים, כמו המורים בבתי-הספר העל-יסודיים או לא.

<סמדר זקס אור נוי: זו נקודה לדיון ארוך וממושך.

<סמדר זקס אור נוי: יש נקודה שכל הזמן הפעילו כלפינו ואמרו: אתם מלמדים שיעורים יחידניים.

<סמדר זקס אור נוי: מה לזה ולמורה שעומד מול 35 תלמידים.

<סמדר זקס אור נוי: אני רוצה להגיד לכם מניסיוני האישי – אני מלמדת גם בבתי-ספר במגמות וגם כמורה פרטנית.

<סמדר זקס אור נוי: אני רוצה להגיד לכם בשיא הכנות שלעתים לעמוד מול תלמיד יחיד, העבודה הזאת דומה יותר לפסיכולוג או לפיזיותרפיסט או למישהו שעומד מול האדם עצמו וצריך לקרוא אותו, וצריך להרגיש אותו וצריך לתת לו את מלוא הנפש שיש לך.

יעקב מרגי: אני מבין את הנאומים הפילוסופיים, אבל אין לנו הרבה זמן.

יעקב מרגי: כולנו סביב הסוגיה הזאת ומכירים אותה.

יעקב מרגי: הבנו.

יעקב מרגי: השאלה היא כזאת: כשהועסקתם לפני 16 שנים ויותר וכן החדשים, זה היה לפי דירוג עובדי הוראה או סתם עובד סכום גלובלי?

יעקב מרגי: איך נעשתה ההתקשרות?

<סמדר זקס אור נוי: סכום שמנהל הקונסרבטוריון – שלצערנו לא נמצא פה.

<סמדר זקס אור נוי: דרך אגב, בהוראת ראשת העיר - - -

<אפרים בני: זה לא נכון.

יעקב מרגי: לא משנה.

יעקב מרגי: אדוני, אתה תקבל רשות דיבור ותוכל להתייחס.

יעקב מרגי: אנחנו לא בבית-משפט.

<סמדר זקס אור נוי: כל אחד מאתנו ניגש למנהל הקונסרבטוריון, ישב איתו לאיזשהו משא ומתן ונסגר סכום.

<סמדר זקס אור נוי: נקודה.

<סמדר זקס אור נוי: זה בדיוק מה שקרה.

יעקב פרי: זה היה סכום שעתי?

<סמדר זקס אור נוי: סכום שעתי ל-60 דקות הוראה.

יעקב מרגי: אה, לא 45 דקות?

<סמדר זקס אור נוי: לא.

<סמדר זקס אור נוי: גם זו סוגיה שעלתה עכשיו במשא ומתן.

יעקב מרגי: אני לא אתאר תיאורים פלסטיים שאתם לא צריכים.

יעקב מרגי: יש כאן הורה?

<פלג אוריון: שלום ליושב-ראש הוועדה ולחברי הכנסת.

<פלג אוריון: אני אבא של תלמיד בקונסרבטוריון בנתניה.

<פלג אוריון: היה לי חשוב להגיע לפה ממספר טעמים: קודם כל, כהורה.

<פלג אוריון: אני חושב שאנחנו, ההורים, משקיעים הרבה מאוד כסף לאורך השנים.

<פלג אוריון: יש כאלה שיש להם שני ילדים בקונסרבטוריון ואולי אף יותר.

<פלג אוריון: אנחנו משקיעים זמן, משאבים, לוקחים את הילדים, מחזירים את הילדים.

<פלג אוריון: בהחלט תורמים הרבה מאוד מזמננו וממרצנו, ועד היום עשינו את זה בגאווה, עד שהגענו למשבר הנוכחי שאני חושב שהוא חרפה לעיריית נתניה.

<פלג אוריון: כהורה אני רואה אותו אפילו ככפיות טובה של עיריית נתניה שידעה להתהדר בנוצות לא לה - כי הם הילדים שלנו, התלמידים שלהם - אנחנו ההורים, ונתנו הכל באהבה ובכייף לעיריית נתניה כדי שהיא תוכל להתהדר בקונסרבטוריון מוצלח, עם מורים מוצלחים, עם מורים משכילים שבסופו של דבר מתברר לנו שהם מרוויחים 14 שנה, כמו שהם אמרו, אותו שכר לשעה.

<פלג אוריון: זה לא זז.

מירב בן ארי: כמה שנים הבן שלך בקונסרבטוריון?

<פלג אוריון: שש שנים.

מירב בן ארי: בשש השנים האלה אתה משלם את אותו סכום או שהעלו לך את הסכום?

<פלג אוריון: נדמה לי שהסכום עלה עם השנים, אבל אני לא חושב שזו השאלה, כי היא לא הגיעה אלינו.

מירב בן ארי: אני שואלת שאלת תם.

מירב בן ארי: אני אומרת לעצמי שאם מעלים לך, חייבים להעלות להם במקביל.

יעקב מרגי: לא, זה בגלל התייקרות החשמל...

<פלג אוריון: יושב-ראש הוועדה יותר מחודד והוא ידע לענות.

<פלג אוריון: כנראה שעלו דברים נוספים או תקורות, אבל לא זה הנושא.

<פלג אוריון: אני רוצה לדבר על היבט נוסף.

<פלג אוריון: כשמדברים פה על המורים של הקונסרבטוריון, ואנחנו מדברים על החינוך במדינת ישראל וכל הזמן אומרים כמה זה חשוב וכמה שאנחנו חייבים להשקיע בזה משאבים וכסף, אנחנו רואים קבוצה של מורים איכותיים.

<פלג אוריון: זה לא חוג לקרטה – ויסלחו אלה עם הקרטה, זה בסדר, זה גם מקצוע והכל בסדר.

<פלג אוריון: חס ושלום שאני לא אפגע במישהו – מדובר פה בקבוצה של מורים, של מחנכים של נוער העתיד, שחלקם יושבים פה ורואים את הדמוקרטיה בשיא תפארתה.

<פלג אוריון: אני חושב שחשוב מאוד שנגיע למצב שהמורה הזה שמלמד את הבן שלי או את הבת שלי בקונסרבטוריון יקבל שכר הולם.

<פלג אוריון: לסיום, אני קורא מכאן לראשת העיר מרים פיירברג להיכנס לעובי הקורה ולפתור את הבעיה הזאת, כדי שלא נפספס לא את השנה הזאת ולא את השנה הבאה, כי הרישום לקונסרבטוריון נעשה כרגע וכל ההורים, כמוני, שמחכים אם כן רושמים או לא רושמים, היה והם לא ירשמו את ילדיהם למעשה שנה הבאה אבודה מבחינת הקונסרבטוריון.

מירב בן ארי: עד מתי צריך להירשם?

<קריאה: עד אתמול.

מירב בן ארי: זה חשוב.

מירב בן ארי: הזמן חשוב.

יעקב מרגי: תלמידים.

יעקב מרגי: בבקשה.

<רותם אוריון: אני לומד בקונסרבטוריון כבר יותר מחמש שנים.

מירב בן ארי: אתה הבן שלו?

<פלג אוריון: יד המקרה.

<רותם אוריון: במשך שלוש שנים למדתי חצוצרה.

<רותם אוריון: תוך כדי כבר שלוש שנים אני לומד גם פיתוח קול אצל ויטה.

<רותם אוריון: אני רוצה לספר לכם על זה שבחמש השנים שאני נמצא שם למדתי דברים שלא הייתי מוצא בשום מקום אחר – מיומנויות לחיים וידע שלא הייתי מוצא בשום מוסד אחר.

<רותם אוריון: אני רוצה לספר לכם שלמדתי על חברות ועל חדוות הנגינה ואהבת היצירה .

<רותם אוריון: למדתי באמצעות מורים שנמצאים פה על ליצור ולהגיש, להקשיב למה אני עושה, לדעת על עבודת צוות ועל עבודה פרטנית בבית.

יעקב מרגי: היית צריך לבוא לפה בשבוע שעבר, כשקיימנו דיון במסגרת היום על החינוך המוזיקלי בהובלת חבר הכנסת יעקב פרי, ולתת לנו הרצאה מאלפת על התועלת.

יעקב מרגי: עכשיו עשית זאת.

<רותם אוריון: רציתי לספר שמאחורי כל הדברים האלה שקיבלתי עומד בסופו של דבר מורה שכל הרצון שלו הוא שיהיה טוב לתלמיד, אם זה המורה לחצוצרה שבכיתות הנמוכות הקנה לי את האהבה למוזיקה, להקשבה, לשיתוף פעולה; אם זו המורה לפיתוח קול שהיתה דואגת שאשיר בצורה נכונה ואדע באמת למה מתכוונת המילה כשאני אומר אותה.

יעקב מרגי: ואף פעם לא עניין אותך כמה היא משתכרת בשעה שהיא משקיעה בך.

<רותם אוריון: בסופו של דבר זה כן עניין אותי, אבל אני, כילד, זה לא המקום שלי.

יעקב מרגי: בן כמה אתה?

<רותם אוריון: בן 17, כיתה י"א.

<רותם אוריון: רציתי לספר על זה שבחודש האחרון הם אינם.

<רותם אוריון: בחודש האחרון הרגשתי לא אני.

<רותם אוריון: היה חסר לי כל העניין הזה של המוזיקה.

<רותם אוריון: הייתי חסום.

<רותם אוריון: אני בן אדם שאי אפשר לא לשמוע אותו, אין דבר כזה, ופשוט הייתי שקט.

<רותם אוריון: הרגשתי שאני לא מוצא את עצמי.

<רותם אוריון: פשוט נלקח ממני הדבר שאני הכי אוהב, המוזיקה.

<רותם אוריון: מאז ומתמיד המוזיקה מלווה אותנו בכל תחומי חיינו, ברגעים המרגשים, השמחים והעצובים.

<רותם אוריון: היא יודעת להרים, היא נותנת הרגשה שהכל טוב או שיהיה טוב.

<רותם אוריון: היא נותנת לנו תחושה של תקווה.

<רותם אוריון: ההרמוניה שבין הצלילים יוצרת אצלנו הרגשה נעימה, שנותנת לנו משמעות יפה יותר לכל רגע באשר הוא.

יעקב מרגי: יעקב, אני אומר לך, אם היית מחויב לחוק הקונסרבטוריונים שהממשלה והקואליציה דפקה לך, דווקא לאור הדברים האלה אין ספק שצריך להסדיר את הסוגיה הזאת.

יעקב פרי: אנחנו נעשה עוד ניסיון, לא הרמנו ידיים.

יעקב מרגי: עוד תלמיד או תלמידה?

<רותם ג'יאן: השנה נבחנתי בבחינת הרסיטל, חמש יחידות בגרות בנגינה בסקסופון.

<רותם ג'יאן: בשמונה השנים האחרונות אני לומדת בקונסרבטוריון העירוני בנתניה.

<רותם ג'יאן: אני רק רוצה להגיד לכם שהמורים האלה באו לעבוד והם עובדים קשה מאוד.

<רותם ג'יאן: לפעמים העירייה כינתה את המורים האלה מדריכים.

<רותם ג'יאן: הם מורים לכל דבר.

יעקב מרגי: הגדירה אותם.

<רותם ג'יאן: הגדירה אותם ועדיין מגדירה.

<רותם ג'יאן: אני חושבת שהמורים שלנו הם מורים שמחנכים, אפילו יותר מבית- הספר התיכון שלי, ומגיע להם להשתכר שכר הגון.

<רותם ג'יאן: אני חושבת שזה לא המקום שלנו, התלמידים, עכשיו לבקש מכם שתסדירו את השכר שלהם.

יעקב מרגי: עם כל הכבוד, אני חולק עלייך.

יעקב מרגי: את הדור הבא.

יעקב מרגי: את עוברת עכשיו שיעור מאלף באזרחות ואל תמעיטי מערכך.

<רותם ג'יאן: אני חושבת שהתפקיד שלי הוא ללמוד בקונסרבטוריון - - -

יעקב מרגי: הבמה הזאת של ועדת החינוך נותנת פתחון פה וביטוי לתלמידי ישראל לאורך כל השנה.

יעקב מרגי: כבוד הוא לי שהגעתם ואתם אומרים את מה שאתם אומרים, ובפרוטוקול נרשם כל מה שאתם אומרים.

<רותם ג'יאן: התפקיד שלנו הוא לנגן וללמוד ולהתפתח בתחום הנגינה.

<רותם ג'יאן: אנחנו לא צריכים לדאוג לשכר של המורים שלנו.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: את צודקת.

יעקב מרגי: תמר, בבקשה.

תמר זנדברג: הדיון הזה מזכיר לי באיזשהו מקום למה הגעתי לכנסת ולחיים הציבוריים.

תמר זנדברג: הייתי גם חברת מועצה לפני כן, אמנם בעיר אחרת, ואנחנו לא דנים עכשיו בהסכם שלום או בהסכם גרעין או משהו כזה, אלא ניתנה לנו הזכות שבאים בפנינו כל הגורמים באיזושהי בעיה נקודתית שמאוד מציקה לקהילה מסוימת בנתניה, ועכשיו אנחנו שומעים.

תמר זנדברג: זה מזכיר לי את המשל המפורסם על הפיל בחדר.

תמר זנדברג: זה לא במובן של הדבר הכי חשוב, אלא במובן שכל אחד רואה את הזווית.

תמר זנדברג: עכשיו אנחנו מרימים את המעטה ומסתכלים על הפיל, לא רק על הזנב, ולא רק הקרן, ולא רק על החדק, ולא רק על הרגל ומשהו כזה.

תמר זנדברג: הנושא הזה הגיע גם לפתחי לפני כמה שבועות, אני גם פניתי לראשת העיר ואפילו לא ידעתי שמתנהל מהלך.

תמר זנדברג: הרבה פעמים קורה כאן בכנסת – ואני שמחה לשלב ידיים גם עם חבר הכנסת פרי שהרים גם את נושא הזמר העברי ונושא חוק הקונסרבטוריונים הכללי – שמקרה פרטי מצביע על בעיה כללית, אבל השאיפה לפתור את הבעיה הכללית לפעמים, מכיוון שאנחנו לא יודעים אם נצליח את כל העולם כתוצאה מהישיבה הזאת, אבל בפועל יש לנו כאן ילדים שלא מנגנים ומורים שלא מלמדים ובעצם קונסרבטוריון שמושבת.

תמר זנדברג: אני חושבת שאת הבעיה הקונקרטית הזאת כל אחד רואה מהזווית שלו – התלמידים רוצים לנגן, והמורים רוצים ללמד, והעירייה אולי כבר השקיעה כסף, וכולם צודקים - אבל בסופו של דבר כולם ניזוקים.

תמר זנדברג: כאן אנחנו נכנסים לתמונה.

תמר זנדברג: פה השאלה איך אנחנו עושים את הקווץ' הקטן הזה מכל אחד, מביאים עוד קצת כסף מהעירייה ועוד קצת כסף מהממשלה, והסתדרות המורים שמייצגת.

תמר זנדברג: כל אחד פה חייב להתגמש קצת.

תמר זנדברג: מההתרשמות שלי לפני כן היתה לי הרגשה שכל אחד עושה את שלו, רוחץ בניקיון כפיו – אלה כבר נתנו כסף, ואלה צודקים ושובתים.

תמר זנדברג: פה בוועדה אנחנו תמיד אומרים שמי שעושה עבודת קודש, סימן שיש בעיה עם השכר.

תמר זנדברג: אז הם עושים עבודת קודש, אבל הכסף לקודש הזה לא מגיע והם שובתים ובצדק תובעים את הזכויות שלהם.

תמר זנדברג: יש איזה תחושה שהשולחן הזה צריך להיות השולחן העגול שיעשה את הקווץ' הקטן מכל כיוון ויפתור את הבעיה לא לטובת התלמידים והמורים, אלא לטובת המוזיקה.

יעקב מרגי: אני תוהה ואם יש למישהו תשובה, אדרבה.

יעקב מרגי: כרגע מי ששובת זה קונסרבטוריון נתניה.

יעקב מרגי: אני נוטה להאמין שבערים אחרות הדברים פחות או יותר מסתדרים.

יעקב פרי: לא, לא מסתדרים.

יעקב מרגי: בולעים את הצפרדעים בשקט?

יעקב מרגי: מישהו יודע לומר לי – אולי המורים בדקו מול עמיתיהם בערים אחרים - אם זו אותה רמה או שנתניה היא מקרה, היא דוגמה?

יעקב פרי: אני לא יכול לתת לך נתונים מדויקים, אבל מנתונים שאנחנו אספנו הקונסרבטוריון בנתניה – ויתקן אותי המפקח – היה מוכר על-ידי משרד החינוך עוד לפני הקול קורא החדש ויש בעיר תשעה בתי-ספר מנגנים.

יעקב פרי: דבר שני, עיריית נתניה תקצבה את הקונסרבטוריון ב-1.4 מיליון שקל.

יעקב פרי: אני חושב שזה הועלה.

יעקב פרי: ההורים משלמים סדרי גודל של בין 450 ל-600 שקל בחודש, תלוי בכלי הנלמד, ויש גם מלגות של העירייה.

יעקב פרי: ב-14 במאי 60 מורים התחילו בשביתה והסכסוך בשכר – הם אמרו – כבר 14 שנה או 16 שנה.

יעקב פרי: המורים הצטרפו לארגון של רן ארז ובעקבות מאבק המורים הסכימו בעירייה להגדיל ב-1.1 מיליון שקל.

יעקב פרי: בתחילה העלו את זה ב-800 ואחר כך זה לא סיפק והעלו בעוד 300.

<אפרים בני: בחודשים האחרונים, בדיאלוג שלנו עם המורים, קיבלו 70% תוספת, העלאה ל-2.5 מיליון.

יעקב פרי: יש לי פרטים גם על מה שהמורים רוצים, אבל המורים יכולים להגיד את זה בעצמם.

תמר זנדברג: אז איפה הכסף?

<סמדר זקס אור נוי: זה הכל תיאורטי.

יעקב מרגי: ארגון המורים, בבקשה.

<יוחנן יומטוביאן: אני מזכיר סניף שרון בארגון המורים.

<יוחנן יומטוביאן: אנחנו מלווים את המורים מהקונסרבטוריון זה כמה שנים בכדי להגיע שיעברו ממצב של חוזה אישי בעייתי, מנצל, למצב של הסכם קיבוצי שנותן איזשהו אופק, איזשהו מסלול, שהמורה ידע מה קורה איתו בעוד כך וכך שנים.

תמר זנדברג: רק בקונסרבטוריון הזה?

<יוחנן יומטוביאן: כן.

<יוחנן יומטוביאן: לגבי מה שהגדרת את ארגון המורים כבעיה, מר פרי, אני מסתייג.

יעקב פרי: לא אמרתי בעיה.

יעקב פרי: אמרתי שאני לא רוצה להיכנס לסוגיה הזאת.

<יוחנן יומטוביאן: ארגון המורים הוא ארגון של 71,000 מורים שראה לנכון לצרף גם אותם.

<יוחנן יומטוביאן: הם, על-פי בקשתם, משלמים דמי חבר ולכן זו לא בעיה.

יעקב מרגי: תבורכו.

יעקב פרי: אין לי בעיה.

<יוחנן יומטוביאן: מדובר ב-60 משפחות שרוצים להביא לחם וחלב הביתה.

<יוחנן יומטוביאן: גם אם מר בני אפרים אומר שהעלו או לא העלו, זה עדיין לא בא לידי ביטוי בכסף שמביאים המורים הביתה, לפרנסה שלהם.

תמר זנדברג: המורים בקונסרבטוריון הם מורי מוזיקה בבתי-ספר ובמקומות אחרים או שזו משרה מלאה?

<יוחנן יומטוביאן: הם משולבים גם בקונסרבטוריון.

יעקב מרגי: הם לא יכולים להתפרנס רק מהקונסרבטוריון.

תמר זנדברג: כלומר, מדובר במורים למוזיקה כמו שיש בכל בית-ספר?

<סמדר זקס אור נוי: לא.

<סמדר זקס אור נוי: יש מורים שעיקר וכמעט רוב פרנסתם בקונסרבטוריון.

<סמדר זקס אור נוי: זה לא מדויק.

תמר זנדברג: הקונסרבטוריון פעיל רק בשעות אחר הצהרים או גם בשעות הבוקר?

<סמדר זקס אור נוי: מהצהרים עד שעות הערב המאוחרות.

<יוחנן יומטוביאן: לצערי משרד החינוך ועיריית נתניה מעדיפים להתהדר ולפרסם – "אנחנו עיר תרבות" וכן הלאה – וכל עוד מדובר בפרסומת ובפעילות כלפי התושבים, הכל בסדר.

<יוחנן יומטוביאן: אבל כשמדובר בכסף, ללחם וחלב של המורים, לצערנו הדבר הזה הולך בעצלתיים.

<יוחנן יומטוביאן: נקווה לבשורות טובות.

<יוחנן יומטוביאן: כמובן שזה בפיקוח משרד החינוך, אבל הם עובדי קבלן פר אקסלנס, על כל המשתמע.

<יוחנן יומטוביאן: לגבי אותו קווץ' שהזכרת, גברת זנדברג – במשך כל התקופה הזאת ארגון המורים עשה לא מעט ויתורים בכדי להגיע ליעד.

<יוחנן יומטוביאן: אבל לצערי הרב העירייה לא נכונה לעניין ומכל מיני סיבות, כאלה ואחרות, חלקן מניפולטיביות, העדיפה שלא להתקדם.

תמר זנדברג: איפה המצב נמצא כרגע מבחינתכם?

תמר זנדברג: אתם במשא ומתן?

<יוחנן יומטוביאן: כרגע אנחנו במשא ומתן.

<יוחנן יומטוביאן: כרגע זה לא המקום לפרט על מה, אבל יש משא ומתן.

מירב בן ארי: מול מי?

יעקב מרגי: מול העירייה.

תמר זנדברג: אבל בינתיים יש שביתה.

תמר זנדברג: מה, זה מתקדם בעצלתיים?

תמר זנדברג: זה קורה?

תמר זנדברג: מה עם הכסף שהעירייה העבירה?

<אפרים בני: אני מנכ"ל עמותת היכל התרבות.

<אפרים בני: העמותה היא הזרוע הביצועית של עיריית נתניה.

<אפרים בני: אנחנו הזרוע הביצועית על כל תחומי התרבות, אומנות, אירועים ומוזיקה בעירייה.

<אפרים בני: הקונסרבטוריון הוא יחידה אחת מתוך פעילות ענפה מאוד, מחזור של כמעט 40 מיליון שקל.

<אפרים בני: הקונסרבטוריון הוא יחידה אחת, חשובה מאוד, עוגן תרבותי משמעותי.

<אפרים בני: דרך אגב, ראשת העירייה שלנו רואה במוזיקה אחד מעמודי התווך של עשייה תרבותית בעיר.

<אפרים בני: היא כמעט שלא מתעסקת באומנות ולא בתיאטרון ולא בכל התחומים התרבותיים האחרים, אלא בעיקר במוזיקה.

<אפרים בני: ולראיה, עיריית נתניה אימצה את התזמורת הקאמרית הקיבוצית שנחשבת לאחת מהתזמורות הטובות בארץ; יש לנו אחד מהקונסרבטוריונים הטובים בארץ; לא מזמן פתחנו מרכז כלי הקשה שהוא אחד מהמובילים בארץ; פתחנו בית-ספר בשוק נתניה יחד עם יוני רועה שנקרא "סיטאר".

<אפרים בני: כלומר, יש פה עשייה וחשיבה מוזיקלית רחבה מאוד ומושקעים בה מאות אלפי שקלים ומיליונים.

<אפרים בני: אנחנו גם חושבים שמגיע גם למורים בקונסרבטוריון שיפור בתנאי השכר.

<אפרים בני: לכן עיריית נתניה במשא ומתן מתקדם.

<אפרים בני: דרך אגב, אני רק שנתיים בתפקיד והצעתי למורים לשבת איתי, בדיאלוג אישי, עם גיבוי מלא של ראשת העירייה, כדי לנסות ולשפר את השכר של אותם מורים שנפגעו ב-15 השנים האחרונות, אבל לצערי הם החליטו להתאגד, וזכותם הלגיטימית להתאגד בכל ארגון שהם ירצו.

יעקב מרגי: מה זה מונע ההתאגדות?

<אפרים בני: לא מונע שום דבר, לכן אני אומר שמותר להם להתאגד.

<אפרים בני: בדיאלוג שלי איתם יכולנו להגיע לפשרות ולהבנות כבר לפני שנתיים, אבל הם החליטו ללכת להסכם קיבוצי.

יעקב מרגי: רגע, אני לא יודע לפספס.

יעקב מרגי: אתה אומר דברים ורץ קדימה.

יעקב מרגי: מצד אחד אתה אומר שאין לך בעיה שהם יתאגדו וזה לגיטימי, ומצד אחר אתה אומר לצערי הרב הם החליטו להתאגד.

<יוחנן יומטוביאן: זה נשמע כאילו הוא מעניש.

<אפרים בני: בלי אמירות מיותרות.

יעקב מרגי: אדוני, תתייחס אלי.

יעקב מרגי: בלי קריאות ביניים.

יעקב מרגי: אני מבקש לכבד אחד את השני.

יעקב מרגי: מה מונע ממך היום להתקדם איתם בדיאלוג, באותה הצהרת כוונות כפי שהיו לפני שהם התאגדו?

<אפרים בני: אין לי בעיה עם זה בכלל, אני מוכן לשבת איתם היום.

יעקב מרגי: למה זה לא נעשה עד לדיון?

<אפרים בני: לפני שנתיים פניתי והיה הסכם ג'נטלמני עם יושב-ראש ארגון המורים, בישיבה אצל נציגת משרד הכלכלה בתל-אביב, וניתנה לי הגושפנקה לנהל דיאלוג ישיר איתם.

<אפרים בני: דקה אחר כך רן ארז החליט שבשום פנים ואופן הוא לא מוכן.

<אפרים בני: אז בואו נקרא לילד בשמו – אנחנו מכירים את הנפשות הפועלות.

<אפרים בני: אנחנו מנהלים איתו דיאלוג, מכיוון שהמורים החליטו להיכנס לדיאלוג עם רן ארז, עם ארגון המורים.

<אפרים בני: אני רוצה לספר לך שבשנה האחרונה התקיימו מספר פגישות אצל מנכ"ל העירייה ואצל מנהלת משאבי אנוש בעירייה כדי להגיע להבנות עם המורים.

<אפרים בני: הקצתה העירייה עוד 800,000 שקל לתקציב שיהיו מיועדים לשכר בלבד.

<אפרים בני: בא רן ארז לישיבה ואמר לנו: קיבלתי, אני הולך לעשות שיעורי בית.

<אפרים בני: יש לי הרגשה טובה, נגיע להבנות.

<אפרים בני: דקה לפני ערב חג השבועות הגיע מכתב מרן ארז בו הוא הודיע לנו בצורה חד-צדדית שהוא לא מקבל את ההצעה הזאת.

<אפרים בני: ראשת העירייה, למרות האילוצים הקשים שיש בעירייה ולמרות דרישות ואתגרים לא פשוטים, שמה עוד 300,000 טבין ותקילין, דהיינו 1.1 מיליון.

<אפרים בני: תבינו את סדר הגודל, מדובר על תוספת של 1.1 מיליון שקל.

<אפרים בני: זה 80%, יושב-ראש הוועדה.

<אפרים בני: 80% מהתקציב שהוקצה.

<אפרים בני: ההורים משלמים את המחיר הממוצע הנמוך בארץ, כי אנחנו מבינים את הדרישה של ההורים ושיש קושי כשמדובר בשניים, שלושה, ארבעה ילדים שלומדים.

<אפרים בני: לכן בממוצע הם משלמים 450 או 460, כאשר בכל הארץ משלמים כ-600 שקל.

<אפרים בני: נקודה נוספת – משרד החינוך תומך בקונסרבטוריון, לעג לרש, בגובה 10%.

<אפרים בני: יושב כאן המפקח, ואני אומר למפקח: בצלאל, לא יכול להיות שמשרד החינוך יקצה 10% מתוך תקציב של 4 מיליון מחזור פעילות של קונסרבטוריון.

<אפרים בני: משרד החינוך תומך ב-400,000 שקל.

<אפרים בני: איפה מדינת ישראל?

יעקב מרגי: בני אפרים, השאלה האחרונה שלך לא במקום, ואני אגיד לך למה.

יעקב מרגי: לו יצויר שעכשיו גברת מרים פיירברג מחויבת ויש לה עכשיו יתרות על והיא שמה 100 מיליון שקל לקונסרבטוריון, אתה תבוא בטענה למה אתה שם רק 10% מזה?

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: זו לא שאלה.

<אפרים בני: לא, אני אומר שאני צריך המדינה תהיה חלק מאתנו.

יעקב מרגי: כרגע אנחנו שומעים כאן – תקנו אותי אם אני טועה - שיש פה נכונות של עיריית נתניה.

יעקב מרגי: אמנם היא התעוררה מאוחר, אחרי 15 שנים, אבל יש נכונות לפתור את הבעיה ולשפר את השכר של המורים.

יעקב מרגי: היא הוסיפה לתקציב סכום אותו היא מייעדת לשיפור השכר.

יעקב מרגי: מה הבעיה של רן ארז כרגע?

יעקב מרגי: מה הוא רוצה?

יעקב מרגי: נציגו יכול להסביר לי למה הוא מונע את המשך ההתקדמות?

<יוחנן יומטוביאן: אנחנו לא מונעים.

<יוחנן יומטוביאן: כל עוד יש אפשרות להידבר - - -

יעקב מרגי: יש אפשרות.

יעקב מרגי: הוא אומר לך: שמתי כסף לטובת המטרה הזאת.

יעקב פרי: יש אפשרות לדבר ורוצים להידבר.

<יוחנן יומטוביאן: אנחנו רוצים לראות שאותם סכומים של כסף, גדולים ככל שמתאר אותם בני אפרים, באים לידי ביטוי בדברים הבסיסיים של כל מורה.

<יוחנן יומטוביאן: זה אומר ימי מחלה, זה אומר קרנות השתלמות - - -

מירב בן ארי: אתה יושב איתם?

<יוחנן יומטוביאן: כן.

מירב בן ארי: עם מי ישבת ומתי?

<אפרים בני: הישיבה האחרונה היתה ביום חמישי האחרון.

<יוחנן יומטוביאן: ביום חמישי האחרון ישבנו.

מירב בן ארי: מה התוצאות של הישיבה הזאת?

<יוחנן יומטוביאן: לאחרונה הם הגישו מסמך עם טבלה.

<יוחנן יומטוביאן: בקרוב נבדוק אותה ונראה – אם זה יהיה טוב - - -

מירב בן ארי: מה זה אתה תבדוק?

מירב בן ארי: אין זמן.

תמר זנדברג: אבל הם שובתים בינתיים, אין הרשמה.

מירב בן ארי: אתמול הם היו צריכים לשבת.

מירב בן ארי: הייתי בודקת את זה עכשיו.

תמר זנדברג: מה קורה?

תמר זנדברג: למה לא מתנהל משא ומתן לתוך הלילה, הצעה, הצעה נגדית, כמה ימים.

תמר זנדברג: שמו כסף, מה הדרישות שלכם?

<יוחנן יומטוביאן: אני לא אמנה פה את הדרישות.

<יוחנן יומטוביאן: אין כאן משא ומתן.

<יוחנן יומטוביאן: זה לא לעניין.

תמר זנדברג: מה זאת אומרת?

תמר זנדברג: אתם באתם לכנסת לדווח על המשא ומתן.

תמר זנדברג: שמענו את הצד שלו, הוא אומר אנחנו שמים כסף.

תמר זנדברג: אני מניחה שיש לכם מה הכסף הזה אמור לכלול.

תמר זנדברג: מיום חמישי, והיום יום שני, המורים שובתים.

מירב בן ארי: כל חברי הכנסת פה תמימי דעים.

מירב בן ארי: אם יש לך עכשיו את כל התנאים על השולחן, מה מפריע לך עכשיו לא לסגור את הסיפור?

יעקב מרגי: מה מונע מכם היום להתקדם?

<יוחנן יומטוביאן: עם כל הכבוד, במה שנראה לכאורה כמו הישורת האחרונה, עלולים לפספס.

<יוחנן יומטוביאן: כרגע הם במאבק איתנו - - -

מירב בן ארי: תעזוב את המאבק, תגיד לי למה אתה לא סוגר.

יעקב מרגי: תנו לו לומר.

יעקב מרגי: הוא רוצה לענות לך.

יעקב מרגי: תנסה להתמקד ולומר מה כרגע פתוח בינך לבין הנהלת הקונסרבטוריון.

<יוחנן יומטוביאן: קיבלנו טבלת מספרים, כרגע די עלומה.

יעקב מרגי: מתי קיבלתם אותה?

<אפרים בני: על-פי הדרישה שלו.

<יוחנן יומטוביאן: אתמול.

<יוחנן יומטוביאן: תסכים אתי, מר מרגי, שלא נחתום עכשיו על חוזה בגלל איזשהו אילוץ של ישיבת כנסת וכו'.

יעקב מרגי: אני רוצה להתקדם יותר מהר ממה שאתה חושב.

יעקב מרגי: בני אפרים קפץ ואמר על-פי דרישתו, כי הוא הבין שזה אתמול ואני עלול לקפוץ עליו.

יעקב מרגי: אז אני שואל: מתי ביקשת - - -

<יוחנן יומטוביאן: מה אתה רוצה, שאני אחתום מחר?

<יוחנן יומטוביאן: נו, באמת, זה משא ומתן.

מירב בן ארי: מה הבעיה?

מירב בן ארי: מה, זה משבר הרופאים ב"הדסה"?

יעקב מרגי: יומטוביאן, אולי לא ברור לך - - -

מירב בן ארי: תקרא את המסמך ותגיד מה הבעיה.

מירב בן ארי: אני הייתי קוראת את זה בדרך.

מירב בן ארי: סליחה, על מה אנחנו מדברים פה.

מירב בן ארי: באמת.

<יוחנן יומטוביאן: מדובר בפרנסה של מורים - - -

תמר זנדברג: שעכשיו הם שובתים.

תמר זנדברג: הם שובתים כבר חודש.

מירב בן ארי: 60 מורים.

מירב בן ארי: אני הייתי קוראת את זה בדרך.

<יוחנן יומטוביאן: כדי להביא להם הסכם טוב, לא נעשה את זה בחופזה.

<יוחנן יומטוביאן: סליחה.

תמר זנדברג: אף אחד לא ביקש חופזה, אבל בזריזות אפשר?

מירב בן ארי: אם זה הדבר הכי חשוב לו - - -

<יוחנן יומטוביאן: כמו שאמרתי, זה חשוב לנו מאוד, אבל לא נעשה את זה בחופזה.

<יוחנן יומטוביאן: כמו שאמרת, קיבלנו הצעה אתמול בלילה, אנחנו נשב עליה בהקדם האפשרי, אבל לא נגיב מיד כי הם רוצים.

<יוחנן יומטוביאן: סליחה, זה משא ומתן.

יעקב מרגי: יוחנן, הבנתי עם מי יש לי עסק, אני מדלג על השאלות.

יעקב מרגי: כמה זמן אתה צריך?

יעקב מרגי: מתי נראה לך שתשב איתם?

<יוחנן יומטוביאן: מר מרגי, אתה איש ותיק, זה נכון להגיד לפני - - -

יעקב מרגי: תודה, ענית לי.

יעקב מרגי: אתם, המורים, אתם בטוחים שהוא מייצג אתכם?

<קריאה: כן.

יעקב מרגי: תענו לי.

יעקב מרגי: ריבונו של עולם, דברים יותר פשוטים נסגרו לי תחת האצבע.

<סמדר זקס אור נוי: אנחנו רואים בארגון המורים ארגון חזק שיכול לייצג אותנו.

יעקב מרגי: אז טוב לכם עם השביתה והדרך שהוא מנהל את זה?

<סמדר זקס אור נוי: לא, רע לנו מאוד.

יעקב מרגי: הדרך שבה הוא מנהל את זה טובה לכם?

<סמדר זקס אור נוי: אנחנו לא באים באופן אישי ליוחנן, רן ארז - - -

יעקב מרגי: לא יוחנן, לארגון.

<קריאה: אם אתה רוצה לייצג אותנו, בבקשה.

<סמדר זקס אור נוי: אנחנו מאוד נשמח שדברים ירוצו קדימה במהירות.

יעקב מרגי: המצב נתון, כבר חודש שהמורים בשביתה.

יעקב מרגי: העירייה הסכימה ושמה כסף לטובת העניין, ארגון המורים רוצה לנהל על כך משא ומתן, משא ומתן רציני.

יעקב מרגי: אני לא אמליץ לכם לפרק את ההתארגנות.

יעקב מרגי: אני האחרון שאומר לכם לא להתאגד, אבל תקשיבו טוב טוב: הצדדים הנוגעים בדבר יושבים כאן, בשולחן העגול הזה.

יעקב מרגי: תאמינו לי שאם היה לי זמן, הייתי פורש אתכם עכשיו לחדר וסוגר את זה בעשר דקות.

מירב בן ארי: לפעמים אנחנו עושים את זה.

יעקב מרגי: אין לי זמן, יש לי הרבה נושאים על הראש.

יעקב מרגי: זה לא שאני מזלזל בחינוך המוזיקלי או בקונסרבטוריון נתניה, במיוחד כשידידי כאן.

יעקב מרגי: אני רוצה לשמוע ממך, מר יוחנן הנכבד – בני אפרים אומר: אני מוכן ומזומן, נתתי נתונים, שמתי כסף בצד, בואו תכנסו איתי להסדרה, להסכם.

יעקב מרגי: תאמר לי תוך כמה זמן אתם רוצים להתכנס, מה נראה לכם, שימו, תאמרו לי לוחות זמנים.

יעקב מרגי: מה הבעיה לומר לוחות זמנים.

<יוחנן יומטוביאן: אני יכול להגיד לוח זמנים אחד – כבר עכשיו נשב על ההצעה שלהם, זו שקיבלנו אתמול או היום בבוקר, ובמהלך שבוע הבא ניפגש עוד פעם עם העירייה ונראה לאן זה הולך.

<יוחנן יומטוביאן: אני לא שולל, אבל להגיד לך שתוך שבועיים אני חותם, אני לא אגיד את זה.

תמר זנדברג: למה בשבוע הבא?

תמר זנדברג: היום יום שני.

מירב בן ארי: אבל תגיד משהו לוועדה.

יעקב מרגי: לו יצויר שאתה תהיה מרוצה ממה שהגישו לך, תוך כמה זמן?

<יוחנן יומטוביאן: אז נחתום על החוזה.

<יוחנן יומטוביאן: אין לנו שום עניין לעכב.

יעקב פרי: תסלח לי, אבל זה לא נראה ככה.

יעקב פרי: יושבים מורים שהתאגדו - - -

יעקב מרגי: אני לא רואה אש בעיניים שלך, אני לא רואה את הלהט לסגור את זה.

מירב בן ארי: שיש לנו.

מירב בן ארי: לנו יש יותר להט ממך.

תמר זנדברג: בדרך כלל במשא ומתן יש עמדות פתיחה.

תמר זנדברג: כרגע נציג העירייה נקב בסכום.

תמר זנדברג: אתם, כשבאתם – לא עכשיו, בהתחלה, כשהם התארגנו והתחילו לשבות ובאו אליכם – היתה לכם איזושהי הערכה תקציבית לגבי תוספת השכר והתנאים שיידרשו?

תמר זנדברג: במילים אחרות, מה הפערים כרגע בין מה שהם הציעו?

<יוחנן יומטוביאן: במהלך המשא ומתן היו התלבטויות אם לשייך את המורים ל"עוז לתמורה" או "אופק" או עולם ישן.

<יוחנן יומטוביאן: זה לקח זמן.

<יוחנן יומטוביאן: מבחינה מספרית, ב"עוז לתמורה" זה 42%, "אופק חדש" זה כ-35%.

<יוחנן יומטוביאן: היו התלבטויות איך, כמה, למה.

<יוחנן יומטוביאן: אנחנו עברנו תהליך של ויתור על כמה דברים לא פשוטים – אני כמובן לא אומר את זה פה.

<יוחנן יומטוביאן: החבר'ה בוועד יודעים – ולכשתהיה נכונות רצינית במשא ומתן - - - אני אגיד ככה, אני מתחיל להיות אופטימי, אבל לומר שבשבוע הבא זה חתום?

<יוחנן יומטוביאן: לא.

תמר זנדברג: או, מתחיל להיות אופטימי.

תמר זנדברג: מה הפער כרגע בין ההצעה שלהם לבין הדרישות ההתחלתיות?

יעקב מרגי: ככה זה כשנושא לא מוסדר.

<יוחנן יומטוביאן: מר מרגי, - - - זה לא מוסדר.

יעקב מרגי: אתה מפריע לי, אתה אפילו יודע מה אני הולך לומר.

יעקב מרגי: זה מפליא אותי.

יעקב מרגי: לא הצלחתי להבין מה אתה אומר ואתה יודע מה אני הולך לומר.

<יוחנן יומטוביאן: אני מתנצל.

יעקב פרי: יעקב, בשביל זה זה ארגון, לא כמוך.

יעקב מרגי: תמיד, עוד מילדותי, הסתכלתי על הקונסרבטוריונים מלמטה למעלה.

יעקב מרגי: הייתי בטוח שזה דבר מסודר, מוגדר, אבל ככה שזה מתנהל חאפ לאפ, כל רשות מקומית, בצורה שהיא - - -

<יוחנן יומטוביאן: נכון.

יעקב מרגי: לא, אתה רק מפריע לי.

יעקב מרגי: תאמינו לי, התמודדנו עם בעיות יותר קשות מהמשברון הזה.

יעקב מרגי: תסלחו לי, אני לא מקטין ולא מזלזל בערך של שום משבר.

יעקב מרגי: אני אומר בצורה חד-משמעית שהגיע הזמן – מדינת ישראל בת 70 והיא אפילו לא כבת 70.

יעקב מרגי: היא בת 70.

יעקב מרגי: בהגדה הוא היה רק כבן 70 שנה.

יעקב מרגי: מוסדות תרבות כאלה, מוסדות חינוך לכל דבר ועניין – מה, נאמר עכשיו קלישאות והרצאות בומבסטיות על חשיבות המוזיקה ומה זה עושה לתלמידים, מה זה עושה לבן-אדם, מה זה עושה לחברה?

יעקב מרגי: אין צורך.

יעקב מרגי: אתם יודעים, נכון?

יעקב מרגי: אז תסדירו את זה.

יעקב מרגי: משרד החינוך, משרד התרבות, רשויות מקומיות.

יעקב מרגי: למה יעקב פרי צריך כמו מחזר על הפתחים להתחנן לשרים שלא מבינים את החשיבות של הסדרת החינוך המוזיקלי?

יעקב מרגי: אתה יודע מה, תכניס את הרגל למשקוף, כמו שאומרים למפקד, וקח את החוק שלך ותוריד ממנו את כל העלויות הכספיות ותכניס רק הסדרה.

יעקב פרי: הורדתי.

יעקב מרגי: הסדרה מינהלית.

יעקב פרי: הורדנו.

יעקב מרגי: תביא לי את ההצעה ואני אוריד את יעקב פרי מראש רשימת המציעים.

יעקב מרגי: אחרי שזה יעבור אני אתן לו הצמדה ואחזיר אותו להתחלה.

יעקב מרגי: בתחבולות תעשה לך מלחמה, כך לימדו אותנו להתמודד עם היצר הרע, לתחבל אותו.

יעקב מרגי: אז נתחבל גם את הקואליציה.

יעקב מרגי: תסדירו את זה.

יעקב מרגי: ריבונו של עולם, למה צריך לחזר על הפתחים פה.

יעקב מרגי: זה יהיה הסיכום של הדיון הזה.

יעקב מרגי: אני קורא לכם, אין מה לדבר עוד.

<שנית פנחסי הראל: אני מהלשכה המשפטית של משרד החינוך.

<שנית פנחסי הראל: את ההסדרה שלנו עשינו באמצעות הקריטריונים החדשים להכרה ולתקצוב.

<שנית פנחסי הראל: יש שני נדבכים.

<שנית פנחסי הראל: במסגרת הקריטריונים להכרה הכנסנו מה שיכולנו להכניס, אבל צריך לזכור שאנחנו לא המעסיק פה ויש צורות העסקה שונות.

<שנית פנחסי הראל: חלקם מועסקים על-ידי הרשות המקומית, חלקם על-ידי חברות עירוניות.

יעקב מרגי: את זה אנחנו רוצים לפתור.

<שנית פנחסי הראל: אז הקריאה צריכה להיות מופנית בעיקר לשלטון המקומי שיסדיר את זה בשולחן עגול עם הממונה על השכר.

יעקב מרגי: גם שלטון מקומי, גם משרד התרבות וגם משרד החינוך.

יעקב מרגי: אני לא זורק על אף אחד.

יעקב פרי: גם ההורים, זה בסדר.

יעקב מרגי: אני חושב שזה צורך חברתי, צורך של המדינה.

יעקב מרגי: אנחנו לא מבקשים להכיר, מכירים בזה כבר וצריך להסדיר את זה.

יעקב מרגי: תאמין לי, כשהצעת את הצעת החוק עוד לא נפל לי האסימון עד כמה אנחנו זקוקים לו, ואני חתום על החוק אתך.

יעקב מרגי: עוד לא נפל לי האסימון כמה, והנה זו דוגמה.

יעקב פרי: נכון.

יעקב מרגי: בצלאל, רצית משהו?

יעקב מרגי: לא כדאי לך, עד עכשיו היית בצד של הטובים ואתה תיפול פה.

יעקב מרגי: מעצה אתה הולך לעלות על מוקש ואתה תחטוף.

<בצלאל קופרווסר: לפני שבוע היינו פה ובישרתי לכם בשורות טובות.

<בצלאל קופרווסר: אתמול היתה לנו ישיבה עם המנכ"ל והוא הוסיף עוד 5 מיליון שקלים לבתי-הספר המנגנים.

יעקב מרגי: 5 מיליון שקל.

יעקב מרגי: אני מתאמץ למצוא את הפרומילים ולא הצלחתי, אבל תבורכו.

יעקב מרגי: אני לא מזלזל בשקל.

יעקב פרי: להפך, לקונסרבטוריונים זה הרבה כסף.

<בצלאל קופרווסר: כפי שאמרה לך שנית, אנחנו מודעים לדברים האלה ואנחנו פועלים.

יעקב מרגי: השאלה היא כזאת – כשיוגש החוק והוא יטפל רק בהסדרה, אל תקפצו להתנגד.

יעקב מרגי: תראו נכונות ושתהיה עין פקוחה, קצת נוגעת, קצת מכוונת.

יעקב מרגי: יש למשרד החינוך מה לומר, כי ההתנגדות המסיבית באה, מאיזה כיוון?

<קריאה: חינוך.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: זה מה שהתכוונתי.

יעקב מרגי: תהיו נדיבים בפעם הבאה, כשהחוק יבוא יותר מעודן.

יעקב מרגי: תודה.

<דניאל שץ: אני מורה בבית-ספר, מלמד גיטרה קלאסית.

<דניאל שץ: רציתי לומר שזה לא רק עניין של כמה כסף אתם זורקים על קונסרבטוריונים, שזה כמובן דבר חשוב.

<דניאל שץ: יש כאן עניין אמיתי של מעמד.

<דניאל שץ: ברגע שאנחנו, המורים, לא נחשבים מורים - - -

יעקב מרגי: למה דיברנו על הסדרה והגדרה?

<דניאל שץ: ברגע שאנחנו מדריכים ולא מורים, זאת אומרת שימי המחלה שלנו הם ימי מחלה של המשק ולא של מורים.

<דניאל שץ: למשל, אף אחד מהמורים פה אין לו ימי מחלה.

<דניאל שץ: יש לי שני ילדים קטנים בבית, אם אחד מהם חולה, אני לא יכול לקחת יום מחלה כי אני מחויב להורים ולתלמידים ל-42 שיעורים בשנה.

<דניאל שץ: אגב, אין אותם, הם לא קיימים.

<דניאל שץ: ימי ראשון השנה יש 39, אין 42, אבל אני צריך לתת 42 שיעורים ימי ראשון.

<דניאל שץ: אני לא יכול לתת אותם.

<דניאל שץ: אם אני חולה, אני מגיע חולה ללמד.

<דניאל שץ: אם הילדים שלי חולים, אני צריך לדאוג להביא מישהו שישמור על הילדים.

יעקב מרגי: מה הסטטוס שלך בחופשות השנתיות הרבות שיש במערכת החינוך?

<דניאל שץ: רק בחול המועד ובכל היתר - - -

יעקב מרגי: על חשבונך.

<דניאל שץ: אני צריך לבוא ללמד, כי אני צריך להחזיר מהתחלה ימי הוראה שלא קיימים.

יעקב מרגי: זה מחזק את הצורך בהסדרה ובהגדרה.

יעקב מרגי: רבותי, אני מסכם בקריאה גם לשר החינוך, גם לשרת התרבות, גם למרכז השלטון המקומי, להתכנס ולהסדיר את מעמדם של הקונסרבטוריונים, ובתוך זה הגדרה והסדרה של המורים.

יעקב מרגי: אני לא מעלה בדעתי שהם נקראים מדריכי מוזיקה.

יעקב מרגי: הם לא מדריכים מוזיקליים, הם מורים.

יעקב מרגי: לכן הוועדה קוראת להגיע להסדרה.

יעקב מרגי: אתם תעשו את שלכם עם הקריאה שלנו, ואנחנו נעורר אתכם מלמטה, מה שנקרא ערותא בארמית.

יעקב מרגי: אנחנו נעיר אתכם מלמטה על-ידי איזה הצעת חוק.

יעקב פרי: אם אפשר גם לדווח לוועדה.

יעקב מרגי: לפני כן אני קורא להסדרה.

יעקב מרגי: הוועדה גם תגיש את הצעת החוק של יעקב פרי, שנוגעת רק לסוגיה של הגדרה והסדרה.

יעקב מרגי: כמובן שבתוכה יהיה הפרק של המורים.

יעקב מרגי: לגבי המשא ומתן – אני קורא גם לעיריית נתניה וגם לארגון המורים להתכנס כבר בשבוע זה ובמהלך השבוע הבא, לא סוף שבוע הבא, להשתדל לעשות הכל להגיע להסכם ולדווח לוועדה על התוצאות.

יעקב מרגי: בין אם הגעתם להסכם ובין אם לא, אני קורא לכם לדווח לוועדה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: אנחנו נמשיך לעקוב אחרי זה.

<יוחנן יומטוביאן: תודה רבה לכם.

יעקב מרגי: תודה רבה, הישיבה נעולה.