ועדת הכלכלה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 578, 2017-08-08 11:30

איתן כבל: שלום, אני פותח את הישיבה בנושא צו נתוני אשראי (אגרות), התשע"ו-2016.

איתן כבל: בבקשה.

<שירלי אבנר: "בתוקף סמכותי לפי סעיפים 38(ד) ו-(ה) ו-116 לחוק נתוני אשראי, התשע"ו-2016 (להלן – החוק), בהתייעצות עם שר האוצר ובאישור ועדת הכלכלה של הכנסת למעט לגבי הסעיפים בצו זה שלפי סעיף 38(ד) ו-(ה) לחוק, אני מצווה לאמור:"

איתן כבל: קודם כול שני משפטים על הצו: מה הוא אמור לומר לנו?

<שירלי אבנר: המטרה של הצו הזה היא לקבוע את האגרות שתשלם לשכת האשראי שמקבלת רישיון – את האגרה השנתית והאגרה בעד רישיון.

<שירלי אבנר: מעבר לזה, גם את האגרות שישלם הלקוח על מידע שהוא מקבל מהמאגר ואגרות שתשלם הלשכה גם היא על מידע שהיא מקבלת מהמאגר.

<שירלי אבנר: למעשה זו אגרה בעד מסירת מידע, אם משתמשים בנוסחים של סעיף 116 לחוק נתוני אשראי.

<שירלי אבנר: "1.

<שירלי אבנר: אגרה בעד רישיון שירות נתוני אשראי או שירות מידע על עוסקים תהיה בסכום של 50,000 שקלים חדשים.

<שירלי אבנר: " אתם רוצים להצביע על כל סעיף בנפרד?

איתן כבל: כן.

איתן כבל: חבר הכנסת פרי, תחליף אותי לכמה דקות.

<רן מלמד: אפשר לשאול לפי מה נקבע הסכום של 50,000?

<צורי תמם: עשינו הערכה מאוד כללית של כמה עולה, במירכאות, תהליך הרישוי.

<צורי תמם: יש תהליך רישוי שפרסמנו אותו, ואתה ודאי מכיר אותו.

<צורי תמם: בנק ישראל מקבל מסמכים, בוחן את המסמכים, מקיים דיונים עם הלשכה, קובע לה קריטריונים ועוקב אחרי זה שהיא עומדת בקריטריונים וכן הלאה.

<צורי תמם: בגדול, אגרת הרישוי צריכה לתת איזה כיסוי לעלויות האלה.

<רן מלמד: אם אתה אומר שזה כיסוי העלויות – זה בסדר, השאלה אם האגרה הזאת לא צריכה להיות, במקרה הזה לפחות, יותר גבוהה כדי לדאוג לכך שמי שייכנס - - -

יעקב פרי: אתה מדבר על יותר גבוה?

<רן מלמד: כן, במקרה הספציפי הזה, של אגרת הרישיון ולא האגרה השנתית, כדי שזה יהיה סוג של דמי רצינות.

<צורי תמם: זה בהחלט טיעון ונימוק.

<צורי תמם: כמו בכל החוק הזה, אנחנו מחפשים מצד אחד שהסכומים לא יהיו נמוכים מדי, שזה לא יגרום לזילות וכן הלאה וזה יהיה דמי רצינות, ומצד שני, שזה לא היה גבוה מדי כדי שלא יהווה חסם, כי אנחנו כל הזמן חוששים שלא יהיו לנו לשכות.

יעקב פרי: מר תמם, אנחנו מדברים על 50,000 שקל אגרת רישיון, ואחר כך אנחנו מדברים בנוסף על אגרה שנתית של 20,000 שקל בשנה.

יעקב פרי: נכון או לא?

<אתי בנדלר: יש אגרה שנתית לאחר מכן, ואחר כך עבור כל שירות.

<צורי תמם: אחר כך אגרה בעד מסירת מידע.

<צורי תמם: זאת אומרת, יש פה שלושה רבדים.

<רן מלמד: אני חושב שסף הכניסה הראשוני צריך להיות יותר גבוה.

יעקב פרי: זה נראה רציני, אפשר להמשיך.

יעקב פרי: מי בעד סעיף 1?

יעקב פרי: בעד – פה אחד

יעקב פרי: סעיף 1 נתקבל.

יעקב פרי: סעיף 1 נתקבל.

<שירלי אבנר: "2.

<שירלי אבנר: אגרה שנתית.

<שירלי אבנר: (א) לשכת אשראי ולשכת מידע על עוסקים ישלמו בעד שלוש השנים הראשונות לפעילותן אגרה שנתית בסכום של 20,000 שקלים חדשים; ואולם לשכת אשראי או לשכת מידע על עוסקים שקיבלה לראשונה רישיון בתקופה שבין 1 ביולי ל-31 בדצמבר, תשלם בעד אותה שנה מחצית מסכום האגרה השנתית האמורה.

<שירלי אבנר: (ב) מהשנה הרביעית לפעילותה תשלם לשכת אשראי ולשכת מידע על עוסקים אגרה שנתית בגובה 0.5% מההכנסות בצירוף 2.5% מהרווח לפני מס או 20,000 שקלים חדשים, הגבוה מבין השניים.

<שירלי אבנר: "

יעקב פרי: אני חושב שאני מבין, רק אם את רוצה להסביר.

יעקב פרי: יש מישהו שלא מבין?

יעקב פרי: בבקשה.

<רן גזית: יש בעיה לגבי האחוזים וההגדרה של ההכנסות.

<רן גזית: אם דיברנו קודם שלשכת האשראי תעסוק בדברים אחרים, כאן האחוזים הם מכל העיסוקים ולא רק מהעיסוקים לפי החוק.

<רן גזית: זאת אומרת, גם על ייעוץ כלכלי - - -

יעקב פרי: כלומר לפי דעתך ה-2.5% מוגזמים?

<רן גזית: לא לא - - -

<רן מלמד: ממה נגזר הסכום.

<רן גזית: ההכנסות צריכות להיות ההכנסות שקשורות לחוק, לא מהכנסות מפעילות אחרת.

<רן גזית: אם דיברנו קודם על פעילויות נוספות של אותה לשכת אשראי, לא בטוח - - -

יעקב פרי: אתם אומר שאותם 2.5% לא ייגזרו מפעילויות שחוק נתוני האשראי לא חייב אותן.

יעקב פרי: משהו כזה?

יעקב פרי: כן.

יעקב פרי: מה אתם אומרים על זה?

<צורי תמם: עדיין צריך לזכור שכל הפעילויות שהלשכות עושות, הכול יהיה תחת הרישיון, כפוף לרישיון, כפוף לפיקוח וכן הלאה וכן הלאה.

<צורי תמם: לכן הטיעון הוא לא רלוונטי.

<צורי תמם: קבענו את האגרה השנתית על סך 20,000 שקל, וזה חוזר להערה שרן מלמד אמר קודם – ניסינו לעשות הערכה כמה זה סביר, קבענו את ה-20,000 מתוך מטרה שזה לא יהפוך לחסם כניסה.

<צורי תמם: חששנו שזה נמוך ולכן הוספנו את הנוסחה הזו, של 0.5% מההכנסה פלוס 2.5% מהרווח, כדי להגיע לאיזושהי נקודה מידתית.

יעקב פרי: למי עוד יש הערות?

יעקב פרי: בבקשה.

<צח ברקי: אני סמנכ"ל בכיר בחברת דן אנד ברדסטריט.

<צח ברקי: יש לי שתי בעיות אדוני, בסעיף הזה.

<צח ברקי: אחת מדברת על המנגנון שמושת על שני סוגי הרישיונות – גם רישיון מידע לעוסקים וגם רישיון נתוני אשראי.

<צח ברקי: קבלת רישיון מידע על עוסקים הוא פעילות שאין לה שום אינטראקציה עם מאגר נתוני האשראי.

<צח ברקי: לכן, לדעתי, צריך להפריד אותה מאותו מנגנון חיוב.

<צח ברקי: לשכת נתוני האשראי יש היגיון לחייב בצורה כלשהי, אבל לשכת מידע על עוסקים בכלל לא קשורה למאגר נתוני האשראי – היא לא תקבל נתונים מהמאגר, לא תקבל שירות מהמאגר בשום צורה ובשום דרך.

יעקב פרי: במילים אחרות, אתה אומר שלשכת המידע על נתוני אשראי גם תרוויח פחות, או שאני טועה?

<צח ברקי: לשכת מידע על נתוני האשראי היא למעשה לשכת שירות שגם היום פועלת.

<צח ברקי: היא נותנת מידע בקונטקסט שאנחנו מדברים עליו - - -

יעקב פרי: היא מקבלת על זה כסף.

<צח ברקי: ודאי, ועם זה אנחנו בסדר.

<צח ברקי: יש עוד רישיון שניתן, והוא ניתן בנפרד.

<צח ברקי: לא חייבים לקבל רישיון על שניהם, חברה יכולה להחליט שהיא מקבלת רישיון רק על - - -

יעקב פרי: אתה מציע שללשכת המידע נוריד את האחוזים, נצמצם אותם?

יעקב פרי: מה ההצעה?

<צח ברקי: ההצעה היא להוציא מהסעיף את לשכת מידע על עוסקים, כי לשכת מידע על עוסקים עוסקת בפעילות שהיא פעילות של איסוף מידע על עוסקים מורשים ולא על אנשים פרטיים.

יעקב פרי: מה התגובה?

<צורי תמם: אותה תגובה כמו קודם:

<צורי תמם: בין אם אתה לשכת אשראי ובין אם אתה לשכת מידע על עסקיים, עדיין יש פה תהליך רישוי, עדיין יש פה תהליך פיקוח.

<צורי תמם: השימוש שלך במידע מהמאגר או לא בא לידי ביטוי באגרות בעד מסירת מידע.

יעקב פרי: שזה יותר מאוחר.

<צורי תמם: יותר מאוחר.

<צורי תמם: כשתשת

<צורי תמם: מש במידע – תשלם על זה.

<צח ברקי: אני מקבל לחלוטין את האגרות האבסולוטיות שמוטלות בתמורה לפיקוח.

<צח ברקי: אנחנו צריכים לשלם על הפיקוח, אנחנו מודעים לזה.

<צח ברקי: אבל להשתתף ברווח על שירות שלא ניתן מהמפקח, לא נשמע הגיוני.

<צח ברקי: לשכת מידע על עוסקים לא מקבלת שירות בשום צורה ממאגר נתוני האשראי.

<צח ברקי: היא מקבל פיקוח, אבל לא שירותים כמו מידע שנאסף שם.

יעקב פרי: עמדתך הובנה, עוד מעט נתייחס אליה שוב.

יעקב פרי: בבקשה, רן.

<רן גזית: אם אני הולך להיות פורטל בין-לאומי, שיש לי הכנסות לא רק מישראל, אתה רוצה כסף גם מההכנסות שלי שהן לא רק מישראל.

<רן גזית: דיברנו קודם על הדואופול ועל זה שרוצים להכניס עוד מערכות – אתה בעצם חוסם.

<רן גזית: לא אכנס למערכת כזאת, כי אני לא חושב שאני צריך לשלם לך מפעילויות שהן לא בישראל.

<אתי בנדלר: אבל בסך הכול או 20,000 שקלים, או לפי - - -

<רן גזית: אני מדבר על האחוזים.

יעקב פרי: הוא מדבר על 2.5% מהרווח.

יעקב פרי: בואו נשמע את תשובתכם ונחליט.

<צורי תמם: 0.5% מההכנסות ו-2.5% מהרווח.

<צח ברקי: כל זה, הגבוה מול ה-20,000.

<רן גזית: 20,000 זו לא הבעיה, הבעיה שלי היא האחוזים.

יעקב פרי: אבל המקסימום יכול להיות 20,000.

<רן גזית: לא לא, הגבוה מבין שניהם.

<רן גזית: זאת אומרת, האחוזים.

יעקב פרי: הגבוה בין איזה שניים?

<רן גזית: התחשיב של האחוזים או 20,000.

יעקב פרי: 2.5% או 20,000 שקל.

<רן גזית: נכון.

<רן גזית: אז 20,000 כמחיר קבוע – בסדר.

<צורי תמם: יש פה שתי טענות, ואתייחס אליהן.

<צורי תמם: טענה ראשונה אומרת: אל תגבו אגרה על פעילויות כאלה ואחרות.

<צורי תמם: אנחנו אומרים שאנחנו לא מקבלים את הטענה הזאת כי כל הפעילויות שנמצאות בתוך הלשכה הן תחת הרישוי ותחת הפיקוח.

<צורי תמם: מבחינתי, לא חשוב מאיפה באות ההכנסות.

<צורי תמם: זו הטענה הראשונה.

<צורי תמם: הטענה השניה, אם אני מבין את צח ברקו, אומרת שהוא מסתייג מהטלת אגרה על ההכנסות.

<צורי תמם: אם זה היה על הרווח זה היה פחות בעייתי מבחינתך.

<צח ברקי: זו הבעיה השניה שאני להעלות.

<צורי תמם: זו טענה שאפשר להבין את ההיגיון שלה.

<צורי תמם: זו טענה שאומרת: אתה מטיל אגרה על ההכנסה, אבל יכול להיות שאין לי רווח או שיש לי רווח מצומצם.

<צורי תמם: את זה אפשר לקבל.

יעקב פרי: ברור.

יעקב פרי: אנחנו דוחים את ההצעה הראשונה.

יעקב פרי: תעבור לשניה.

<צח ברקי: הבעיה השניה היא שיטת החיוב.

<צח ברקי: כשנעבור עוד מעט על כל הצו נראה שהחיוב נעשה גם על הכנסות, גם על עלות המכר שלנו – זו העלות למשיכה של דוח או כל אינטראקציה שנעשית עם המאגר - וגם מהרווח.

<צח ברקי: זאת אומרת, בכל סעיף בדוח רווח והפסד אנחנו צריכים לשלם על אותה פעילות לבנק ישראל.

יעקב פרי: מה היית מוריד לטעמך?

<צח ברקי: יכול להיות פה מצב שגם אם הלשכה לא רווחית, אנחנו נצטרך לשלם חלק מההכנסות שלנו לבנק ישראל.

יעקב פרי: איך היית מנסח את סעיף ב?

<צח ברקי: לבטל את 0.5% מההכנסות ולתת את האחוז מהרווח.

יעקב פרי: מה תגובתכם, בנק ישראל?

יעקב פרי: אתה חושב שיש איזשהו טעם בטענה השניה?

<צורי תמם: אני מקבל הטעם בטענה, אני רק מתלבט עכשיו על האחוזים – כמה אחוזים צריכים להיות.

<צורי תמם: אני יכול להגיד, כדי לקדם את העניין, בגלל שבנק ישראל לא מסתכל על זה כעל עסק - - -

יעקב פרי: ברור, לא מקור רווח.

<צורי תמם: אם זה יעזור לכנס את הדיון אם נוריד 0.5% על הכנסות ולשים 3% על הרווח לפני מס, למרות שברור שזה לא - - -

יעקב פרי: זאת אומרת, אתה לוקח את 0.5% ומוסיף אותו ל-2.5%, אבל הגדול מבין השניים.

<אתי בנדלר: לא, הכנסות זה תמיד הרבה יותר מאשר הרווח.

<צורי תמם: ברור שמבחינת כסף שיעור האגרה יורד, אבל אנחנו לא מסתכלים על זה בצורה עסקית.

יעקב פרי: תוכל לחיות עם זה?

<צח ברקי: אני רוצה לחזור לטענה הראשונה שלי.

יעקב פרי: עם כל הסבלנות והכול, הטענה הראשונה לא מתקבלת.

<אתי בנדלר: אני רוצה לחזק את עמדת בנק ישראל בעניין הזה, כי כדאי לקרוא את סעיף 62 לחוק, שמדבר על הפעלת שירות מידע על עוסקים ואומר: "לשכת מידע על עוסקים רשאית, במסגרת הפעלת שירות מידע על עוסקים, לאסוף ולהחזיק בכל מידע שקיבלה כדין על לקוח בפעילותו כעוסק בלבד, לרבות נתוני אשראי על לקוח בפעילותו כאמור".

<אתי בנדלר: דהיינו, על הפעילות של לקוח בפעילותו כעוסק אתם כן יכולים להשתמש בנתוני האשראי.

יעקב פרי: כן.

יעקב פרי: תגובה שלך, בכל זאת.

<צח ברקי: אם אנחנו יכולים לעשות שימוש במידע שמגיע ממאגר נתוני האשראי - - -

יעקב פרי: התשובה היא כן.

<אתי בנדלר: אני מניחה שיותקנו תקנות בעניין הזה.

יעקב פרי: כן.

יעקב פרי: זו לשון החוק.

<אתי בנדלר: אתם מתכוונים להתקין תקנות בעניין, שירלי?

<שירלי אבנר: זה סעיף 64 – להתקין תקנות.

<אתי בנדלר: אז נא להפנות את תשומת לב השר לעניין.

<לירון מאוטנר לוגסי: אני רק אומרת שנתוני אשראי זה לא בהכרח אומר נתוני אשראי מהמאגר.

יעקב פרי: ברור.

יעקב פרי: רן, בבקשה.

<רן מלמד: הייתי מבקש להוסיף עוד אגרה שנתית אחת.

יעקב פרי: למה לא?

<רן מלמד: נכון, כי לא נתת לי ב-1 אז אני רוצה לנסות את מזלי ב-2, ואני רוצה גם להסביר.

<רן מלמד: אתה משלם אגרה פעם אחת ומבקל רישיון שאפשר לקחת לך אותו אם התנהגת לא בסדר - אם בנק ישראל מצא שהתנהגת לא בסדר.

<רן מלמד: אני חושב שאחת לתקופה – שלא צריכה להיות כל שנה, אבל אחת לאיזושהי תקופה – צריך לעשות חידוש רישיון, צריך לשלם אגרה של חידוש רישיון שתחייב את בנק ישראל אכן לבדוק.

<רן מלמד: אתן דוגמה ממשהו הרבה יותר קטן – טכנאי גז.

<רן מלמד: טכנאי גז, כשמקבלים רישיון, צריכים אחת לשלוש שנים לחדש אותו.

<רן מלמד: הסיבה שהם צריכים לחדש, כי במועד החידוש הם צריכים להציג שיש להם ביטוח תקף על העבודה שהם עושים.

<רן מלמד: אני חושב שזה חלק ממשהו שצריך להוסיף פה, אדוני, והייתי מבקש להוסיף את זה.

יעקב פרי: אני כמובן אשמע גם את תשובת בנק ישראל.

יעקב פרי: לי זה פחות נראה, אבל אם בנק ישראל יגיד שזה הגיוני, אז בבקשה.

<שירלי אבנר: למיטב הבנתי, אין לנו סמכות לתת רישיון מוגבל בזמן.

<שירלי אבנר: זה משהו שהיה צריך להיקבע במסגרת החוק.

<שירלי אבנר: אם מדובר על בחינת לשכה, אם היא עומדת או לא עומדת בהוראות – שזה מה שאני מבינה שדובר עליו – אז יש לנו סמכות לבטל או להתלות את הרישיון לפי סעיף 11 לחוק.

<רן מלמד: אמרתי שיש לכם סמכות?

<רן מלמד: אמרתי - - -

<שירלי אבנר: אני רק אומרת שלתת רישיון כל שלוש שנים זה לא משהו שאנחנו יכולים לעשות, כי לא נקבעה לנו סמכות כזו בחוק.

<שירלי אבנר: ברגע שניתן רישיון – הוא ניתן.

<שירלי אבנר: יש לנו אפשרות רק לבטל או לתת אותו.

<אתי בנדלר: אני רוצה להוסיף מילה לרן בהקשר הזה.

<אתי בנדלר: אני לא בטוחה, גם לו היתה סמכות, שהפתרון הזה עדיף, מסיבה אחת פשוטה: אני מצפה שבנק ישראל יפעיל פיקוח שוטף על לשכות האשראי, ואם הרישיון הוא לתקופה מוגבלת יבדקו את התנאים רק בעת חידוש הרישיון.

<אתי בנדלר: אתה לא אומר רק בעת חידוש הרישיון, אבל זו התוצאה בפועל .

<רן מלמד: אני חושב שאם בן אדם יודע שהוא צריך לחדש רישיון – זה כמו ניהול תקין בעמותות; אם אני יודע שאני צריך לעשות רישיון, מעבר לזה שמשרד ממשלתי עושה לי ביקורת עומק, אני עושה כל השנה עבודה כדי לשמור.

<רן מלמד: אגיש תיקון ואני מקווה שחבר הכנסת פרי יסכים לקדם אותו.

יעקב פרי: תקראי שוב את סעיף (ב) עם התיקון.

<שירלי אבנר: "מהשנה הרביעית לפעילותה תשלם לשכת אשראי ולשכת מידע על עוסקים אגרה שנתית בגובה 3% מהרווח לפני מס או 20,000 שקלים חדשים, הגבוה מבין השניים.

<שירלי אבנר: (ג) בסעיף קטן זה – 'הכנסות' – הכנסות הלשכה לפי המוצג בדוח הכספי השנתי האחרון שלה;" – זה כבר לא רלוונטי.

יעקב פרי: אז אנחנו מוחקים את זה.

<שירלי אבנר: כן.

<שירלי אבנר: עד כמה שיורשה לי להציע נוסח, פשוט לרשום בסעיף קטן (ב): לעניין זה, רווח לפני מס – הרווח לפני מס של הלשכה לפי המוצג בדוח הכספי השנתי האחרון שלה".

יעקב פרי: כן.

יעקב פרי: אני חושב שזה בסדר, הגיוני, מובן.

<רן מלמד: אם היא לא משלמת תוך פרק זמן מסוים, יש סנקציה שמוטלת?

<רן מלמד: הרישיון מותלה או משהו?

<שירלי אבנר: נגיע לזה, כי זה גם נקבע במסגרת - - -

יעקב פרי: אז ברוב קולות, גם זה התקבל.

יעקב פרי: אישרנו את סעיף 1 וסעיף 2.

<שירלי אבנר: "3.

<שירלי אבנר: אגרות בעד מסירת מידע מהמאגר.

<שירלי אבנר: (א) לשכת אשראי תשלם למאגר אגרה בעד מסירת מידע כמפורט להלן: (1) 2 שקלים חדשים לשנה בעד מסירת מידע לנותן אשראי, על שינויים בנתוני אשראי לגבי לקוח לפי סעיף 13(1)(ב) לחוק; (2) 2 שקלים חדשים לשנה בעד מסירת מידע ללקוח על שינויים בנתוני אשראי לגביו הכלולים במאגר, לפי סעיף 13(2)(ג) לחוק; (3) 5 שקלים חדשים בעד כל מסירה של נתונים השמורים במאגר שנמסרו ללשכת האשראי בעבר לפי סעיף 23(ב) לחוק; (4) 3 שקלים חדשים בעד מסירה בודדת של נתוני אשראי לגבי לקוח לשם עריכת דוח אשראי לפי סעיף 29 לחוק; (5) 1 שקל חדש בעד מסירה בודדת של נתוני אשראי לגבי לקוח לשם מתן חיווי אשראי לפי סעיף 35 לחוק; (6) 100,000 שקלים חדשים בעד גישה שנתית למאגר המידע הבלתי מזוהה.

<שירלי אבנר: "

<בצלאל לבנה: אפשר להעיר לסעיף?

יעקב פרי: בוודאי.

<בצלאל לבנה: אני ממימון ישיר.

<בצלאל לבנה: לכאורה אנחנו דנים בסכומים שעל פניהם נראים זניחים – שקל, שניים, שלושה שקלים וכן הלאה - אבל אלה סכומים מאוד מהותיים.

<בצלאל לבנה: לא בכדי עליתי לירושלים רק לנושא הזה של השקלים הבודדים.

<בצלאל לבנה: יש כאן שתי בעיות: אני לא מצליח להבין את התמחיר שהמונופול קבע לדואופול.

<בצלאל לבנה: זה מחיר שרירותי, לא ראינו תמחיר, לא ראינו שום דבר.

<בצלאל לבנה: למה אני אומר את זה?

<בצלאל לבנה: היום צורכים את אותו אשראי שלישי שניתן לקבל מחברות כמו דן אנד ברדסטריט ובי.

<בצלאל לבנה: די.

<בצלאל לבנה: איי ומשלמים לכל מידע כזה 80 אגורות.

<בצלאל לבנה: איך זה קפץ ל-3 שקלים ו-5 שקלים?

<בצלאל לבנה: זה לא הסכום הסופי, זה הסכום שהדואופול ישלם למונופול.

<בצלאל לבנה: אנחנו, הלקוח, עוד צריכים לשלם להם.

<בצלאל לבנה: זאת אומרת, הסכומים האלה אולי יוכפלו.

יעקב פרי: אתה אומר שפעם אחת אתה הולך לדן אנד ברדסטריט, מבקש מידע ומשלם להם – היום זה 80 אגורות - מחר אעשה את זה גם לדן אנד ברדסטריט וגם - - -

<בצלאל לבנה: היום אני פונה אליו ולפי החוק הקיים היום אצלו יש מאגר – הוא אסף מידע, פחות או יותר דומה למה שהמאגר הולך לעשות לעתיד לבוא.

<בצלאל לבנה: היום יש שני שחקנים בשרשרת, הוסף עוד שחקן בשרשרת: יש את הלשכה, מאחוריה יש עוד גוף – בנק ישראל, המאגר.

<בצלאל לבנה: מה שכתוב כאן זה כמה המונופול הולך לגבות מהדואופול, ומשם, בהמשך השרשרת אני נמצא – הלקוח.

איתן כבל: תאמר לי, אם אתה יכול, אם זה לא גורם לחשוף מידע באופן העקיף הזה - במצב הנוכחי, של ה-80 אגורות, כמה שימוש אתם עושים בשנה?

<בצלאל לבנה: אתן לך סדרי גודל.

<בצלאל לבנה: היום אנחנו משלמים 80 אגורות, והסכום שאנחנו משלמים למאגרים השונים מתקרב למיליון שקל בשנה.

<בצלאל לבנה: אם נשווה את זה לשלושה שקלים – לו זה עולה פי ארבעה עכשיו, אז כשהוא יטיל את זה עלי זה יהיה פי שמונה.

<בצלאל לבנה: זאת אומרת, פחות או יותר על אותו מידע – אולי יש גם מידע חיובי, אבל זה לא משנה, מבחינה טכנית הם קיבלו עד היום מידע שלילי אבל אין כאן שינוי טכני מהותי בכל התהליך.

<בצלאל לבנה: אני הולך לשלם פי שמונה.

<בצלאל לבנה: אף אחד לא הציג כאן תמחיר, איזה גורם קבע.

<בצלאל לבנה: מישהו ישב על המדוכה?

איתן כבל: העניין ברור.

<בצלאל לבנה: אני רוצה להוסיף לעניין ההשלכות.

<בצלאל לבנה: ההשלכה היא שאם המחירים האלה יתקבלו, פלוס התוספת שהם יוסיפו, ואנחנו נצרוך את המידע הזה - אנחנו נגלגל את זה על הלקוח.

<בצלאל לבנה: הגלגול על הלקוח יעלה את הריבית, שזו לא מטרת החוק.

<בצלאל לבנה: החלופה השניה, אם לא נוכל לגלגל את זה על הלקוח כי זה כבד, היא שנימנע מהמידע הזה.

איתן כבל: היום אתם לא מגלגלים את זה על הלקוח?

<בצלאל לבנה: כן, אבל זה 80 אגורות.

<בצלאל לבנה: אבל אם זה יהיה 8 שמונה שקלים, אגלגל פי עשרה.

<בצלאל לבנה: מי יפגע מזה?

איתן כבל: העניין ברור.

איתן כבל: רן, בבקשה.

<רן גזית: בסעיף הבא מדובר על מה שהלקוח משלם.

<רן גזית: הלקוח צריך לשלם 50 שקל, ואז מיופה הכוח שיבוא מטעם הלקוח, גם הוא ישלם את 50 השקלים.

<רן גזית: אם רוצים לעשות תחרות - אנחנו מבטיחים את הדואופול.

איתן כבל: אוקיי.

איתן כבל: לא סתם שאלתי את בצלאל כמה זה 80 האגורות האלה בשנה, כי כששומעים 80 אגורות אומרים: נו באמת, עכשיו אנחנו מתווכחים?

<רן מלמד: צריך לשאול את בנק ישראל כמה הצפי שלו להכנסות.

איתן כבל: כן.

איתן כבל: 1.99 שקל, שכולנו מכירים, שאמרנו: מה, נריב על האגורה הזאת?

איתן כבל: אבל בסוף זה מגיע לסכומים מספיק גדולים.

איתן כבל: אך אתם מגיבים?

<בצלאל לבנה: הוא אומר לי שהוא מוכן לתת לי את השירות היום ב-20 אגורות.

<בצלאל לבנה: זה מה שהוא כתב לי עכשיו.

<צח ברקי: היום יש לקוחות שמשלמים רבע ממנו.

<בצלאל לבנה: אבל בעתיד לבוא זה לא יעזור לי, אצטרך - - -

איתן כבל: אז הוא פראייר?

איתן כבל: אבל גם אם זה 20 אגורות, זה מאות אלפים בסוף.

<בצלאל לבנה: בסדר, אבל לא מדברים על מה שהיום.

<צח ברקי: כדי להכניס את כל העניין הזה לקונטקסט: אנחנו מדברים פה רק על העלות הישירה למשיכה של דוח.

<צח ברקי: דיברנו על דואופול, דואופול שמרוויח, שגובה 20 אגורות לדוח.

<צח ברקי: נראה לי שהגזמנו קצת עם התיאורים האלה.

<צח ברקי: עכשיו אנחנו מכניסים חיוב על עלות ישירה, שהיום לא קיימת.

<צח ברקי: אנחנו מנהלים את הדטה, אוספים בעצמנו, יש לנו תקורה.

<צח ברקי: לנו, כלשכה, יש את האגרות השנתיות ויש לנו את ההשתתפות ברווח הנקי.

<צח ברקי: כל הדבר הזה יועבר לנותני האשראי.

<בצלאל לבנה: אדוני, אם הוא מציע ב-20 אגורות, אז מה שבנק ישראל מציע עכשיו זה פי 15.

<בצלאל לבנה: איפה התמחור?

איתן כבל: תודה, בצלאל.

איתן כבל: בבקשה, בנק ישראל.

<צורי תמם: הנקודה הראשונה היא שצריך לדעת להשוות תפוחים לתפוחים ולא תפוחים לבננות.

<צורי תמם: אי אפשר להשוות את המוצר שקוראים לו "מידע חיובי" שהמאגר ייתן לעומת מידע שלילי שקיים היום.

<צורי תמם: המוצר הוא מוצר אחר לגמרי.

יעקב פרי: מידע שלילי עולה יותר?

<צורי תמם: המידע השלילי עולה פחות כי הוא מצומצם בהרבה והוא חסר ערך.

<צורי תמם: לכן אני אומר שלהשוות את המידע החיובי שעולה 3 שקלים או 2 שקלים למידע שלילי שעולה 80 אגורות – אתה עושה עסקה מצוינת, כי תמורת ה-2–3 שקלים שלך אתה מקבל מוצר שהוא לאין ערוך ממה שיש היום.

איתן כבל: אתה אומר שהגבייה עבור דוח חיובי אין בה בעיה, כי מקבלים לקוח טוב, שההתנהלות מולו היא טובה.

איתן כבל: אני לא מבין מה - - -

<צורי תמם: אני אומר שהמוצר הזה, שהוא המידע החיובי, שווה לאין ערוך מהמוצר של מידע שלילי, לכן גם הגיוני שתשלם עליו יותר.

<צורי תמם: זה רק לגבי ההשוואה ל-80 אגורות.

איתן כבל: אני מנסה להבין.

איתן כבל: אתם זוכרים את הדיון הקודם, על הלקוח שבסוף הכול מגיע אליו?

איתן כבל: המילה הזאת נאמרה שוב, כמו שהיא תמיד נאמרת – שבסוף זה מושת על הלקוח.

איתן כבל: אנחנו, כוועדה, וגם ועדת הכספים וגם ועדות אחרות עסוקים בהורדת העלויות שמושתות על האזרחים מהבנקים.

איתן כבל: המפקחת מוציאה עכשיו את הדוח האחרון ומתהדרת בזה, זה חלק מרכזי במשימה שלכם וגם שלנו.

איתן כבל: אז עכשיו, בדרך אחרת, אנחנו מייצרים את הדוח הבא?

<צורי תמם: לא, ממש לא.

איתן כבל: אבל כך זה נראה.

<צורי תמם: אני אומר שקודם כול, ההשוואה הראשונה - - -

יעקב פרי: תענה על הטענה הבסיסית העקרונית של בצלאל: על סמך מה הגעתם לתחשיב שהוצג פה.

<צורי תמם: עשינו השוואה בין-לאומית, הרי מאגר נתוני אשראי יש בכל העולם.

<צורי תמם: ראינו מה רמת המחירים במדינות השונות.

<צורי תמם: יש התפלגות לגבי המחירים, אבל באופן כללי רמות המחירים מתחילות מאירו, 2 אירו.

איתן כבל: כמה מרוויחים האזרחים שם?

יעקב פרי: תלוי מי.

איתן כבל: אתה עכשיו עושה לי השוואה של תפוחים למנדרינות.

<צורי תמם: אני אומר מה עשינו, אחר כך אפשר להעביר על זה ביקורת.

איתן כבל: צודק.

<צורי תמם: כשאתה בא לתמחר משהו, אתה בא מכמה כיוונים.

<צורי תמם: אחד הכיוונים הוא השוואה בין-לאומית, עם כל ההסתייגויות, ואנחנו יודעים להגיד את ההסתייגויות האלה.

<צורי תמם: אבל כשאנחנו רואים בהשוואה הבין-לאומית שרמות המחירים הם מסביבות אירו, 2 אירו ואפילו יותר – יש מדינות שזה יותר ויש מדינות שזה פחות – אז כשאתה מגיע לזה שהשאילתה עולה 2 או 3 שקלים, אז אני בקצה הנמוך של הסקלה.

<צורי תמם: זה עומד במדיניות שלנו שאומרת שמצד אחד זה לא טוב לתת את המוצר הזה בחינם או כמעט בחינם, מצד שני אני רוצה שהמחיר יהיה מחיר מאוד מאוד זול כדי שלא יגלגלו יותר מדי על הלקוח.

<צורי תמם: לכן כשמחפשים את ההשוואה הזאת מגיעים למחירים של 2–3 שקלים.

<צורי תמם: זו הדרך שבה עבדנו: יש לנו טבלת השוואה למדינות השונות, וזו היתה אחת הדרכים לפיהן קבענו את המחיר.

<צורי תמם: כשאתה בא להגיד אם זה סביר או לא סביר או האם זה מייקר את העלות ללקוח – בואו נשווה לריבית שגובים להלוואה ממוצעת בשנה וכמה עמלה תפעולית לוקחים מהלקוח עבור פתיחת תיק.

<צורי תמם: זאת אומרת, אם אני, צורי תמם, בא אליך ואומר לך: תן לי הלוואה של 20,000 שקל - כמה ריבית אתה לוקח ממני?

<צורי תמם: כמה עלויות תפעוליות אתה לוקח ממני?

<צורי תמם: כמה 2 או 3 שקלים האלה משנים את התמחיר?

<צורי תמם: זו ההשוואה הנכונה, ואם נסתכל על זה ככה, אדוני, אז נראה שבסך הכול הם עושים עסקה מצוינת.

<צורי תמם: למה?

<צורי תמם: כי בסופו של דבר בנק ישראל מסבסד את כל המערכת הזאת, כי אם היינו רוצים לקחת את העלויות, שהן לא מעטות, ולהעמיס אותן על השוק, היינו מקבלים שני דברים: 1.

<צורי תמם: העסק כנראה לא היה - - -; 2.

<צורי תמם: העלויות ללקוח היו גבוהות יותר.

איתן כבל: איך זה עכשיו?

איתן כבל: הוא אומר שהוא משלם 80 אגורות והנציג מדן אנד ברדסטריט אומר לו שהוא פראייר והוא היה נותן לו ב-20 אגורות, ופתאום אתם באים.

איתן כבל: מה קרה?

יעקב פרי: בהמשך לשאלה שלך: בצלאל – לא שאנחנו מתחייבים - איזה תעריף אתה היית קובע?

<בצלאל לבנה: כמו שאני משלם היום.

יעקב פרי: לא, למה שכתוב כאן – 2, 3, 5 שקלים.

<בצלאל לבנה: כרגע אני מתייחס לשירות הבסיסי.

<בצלאל לבנה: השירות הבסיסי זה סעיף 3(א)(4): "שלושה שקלים חדשים בעד מסירה בודדת" וכן הלאה.

<בצלאל לבנה: לאחר שייקבע התעריף ההוגן, ממנו בהתאם, באופן יחסי, צריך לקבוע את התעריפים.

<בצלאל לבנה: למה ללכת לעולם?

<בצלאל לבנה: אני לא מבין - - -

איתן כבל: בצלאל, אתה כל היום עסוק בלהסביר אחרים.

איתן כבל: תקשיב לי עכשיו.

איתן כבל: אני רוצה ללכת אתכם בסיפור הדרך שלב-שלב.

איתן כבל: ה-80 אגורות, שמחר יהיו 2 שקלים, על מי הם מושתים?

איתן כבל: האם המשמעות היא שבעסקה אצטרך לשלם X ועוד 2 שקלים?

איתן כבל: בואו ניכנס לפרופורציות, זה לא שאני רוצה להשית על האזרח אבל אני רוצה למצוא את עצמי מתווכח על הדברים היותר משמעותיים ואמיתיים ולא שבסוף אומר שחסכתי למקבל ההלוואה 2 שקלים.

איתן כבל: זאת לא הכוונה שלי, למרות שאני רוצה לעשות את זה.

איתן כבל: זה דבר אחד.

איתן כבל: דבר שני שכל הזמן עולה זה עניין ההשוואות.

איתן כבל: אני לא אוהב השוואות מן הסוג הזה.

איתן כבל: כל אחד מביא את ההשוואה של עצמו.

איתן כבל: תמיד כשמביאים דוגמה מחוץ לארץ, תבדוק מי נותן הדוגמה ולמה.

איתן כבל: זה כמו שאומרים לי, בשידורי הספורט למשל: ישראל הכי זולה בעולם.

איתן כבל: אבל בדקת מה ההכנסה של כל אחד מהמתחברים?

איתן כבל: יכול להיות שבהשוואה המחיר בחו"ל הוא אפילו פחות מכאן.

איתן כבל: לכן זה לא סתם תפוח – זה תפוח "בראשית" מרמת הגולן.

איתן כבל: אתה לא יכול להגיד לי שכל תפוח דומה לתפוח אחר, גם אם הוא תפוח.

איתן כבל: לכן אני אף פעם לא עף על השוואות.

<צורי תמם: זה לא חייב להיות הנימוק העיקרי, אבל זה חייב להיות בסביבה כי אתה חייב לראות - - -

איתן כבל: בצלאל, 2 השקלים האלה שמושתים – הוא לוקח הלוואה של 50,000 שקל, אז יצטרך להחזיר 50,002 שקלים - - -

<כפיר בטט: אני יכול להגיד משהו?

<כפיר בטט: העלות של בצלאל היא לא רק 2 השקלים לאותו לקוח, הרי בסופו של דבר בצלאל דוחה בערך 70%–80% מהאנשים שמגיעים אליו לקבל אשראי ועל כולם הוא מבקש בקשה.

<כפיר בטט: זאת אומרת זה לא רק 2 שקלים פר אותו לקוח שלקח את ההלוואה, הוא מבקש את הבקשה עבור כולם.

איתן כבל: זאת אומרת, 4 מיליון שקלים האלה - - -

<בצלאל לבנה: בפועל 3 - - -

איתן כבל: בצלאל, תן לי.

איתן כבל: אתה מגיש הבקשה.

איתן כבל: מה, אתה מרים קרן ורץ לנגוח?

איתן כבל: תן לנו.

יעקב פרי: לעזרה ממשרד האוצר לא קיווית.

יעקב פרי: אתה רואה, יש הפתעות.

איתן כבל: מה שאתה אומר לי זאת הערה חשובה.

איתן כבל: זאת אומרת, זה לא מי שקיבל מחזיר עוד 2 שקלים, אלא בסוף זה מושת על אלה שלוקחים את האשראי בפועל.

איתן כבל: אם הוא אומר לי שהיום הוא משלם מיליון והמשמעות היא שבעתיד זה יהיה 3–4 מיליון, אז אותם 4 מיליון יושתו על ה-X שמקבלים - - -

<צורי תמם: זה ממש לא נכון.

<רן מלמד: יותר מזה, אדוני.

<רן מלמד: אם אנחנו מדברים על זה שבנק ישראל אמר עכשיו שהוא הולך לסבסד את המאגר – זה גם מושת עלינו.

<רן מלמד: הייתי מאוד שמח אם אפשר לקבל שני מספרים: כמה כסף אתם מצפים לקבל מהאגרות האלה בכל שנה וכמה כסף עולה להפעיל את המאגר כל שנה.

<רן מלמד: אם אפשר, לקבל אותם היום, אני בטוח שיש לך אותם לפניך.

<צורי תמם: לא, אין לי את הנתונים כרגע לפניי.

<צורי תמם: הטיעון הזה לא כל כך נכון.

<צורי תמם: אין ספק שהמאגר - - -

איתן כבל: תן לי תשובה חלוטה: או שהוא לא נכון או שנכון.

איתן כבל: "לא כל כך נכון" – זה כאילו שיש בזה אמת.

איתן כבל: אני רוצה שתגיד לי מה נכון ומה לא נכון בדברים שבצלאל אומר.

<צורי תמם: הטענה האחרונה שעלתה לא נכונה, כי בסך הכול המאגר יעזור לבצלאל ודומיו להרחיב את העסקים שלהם – זה גם מה שאמרתם לנו.

<צורי תמם: עצם זה שיש מידע חיובי יעזור לדחות פחות מקבלי אשראי.

<צורי תמם: היום, לפי הנתונים שנמסרו לנו, שיעור ניכר מבקשות האשראי נדחות.

<צורי תמם: למה נידחות?

<צורי תמם: כי אין מידע.

<צורי תמם: עכשיו אנחנו נותנים מידע.

<צורי תמם: לכן בסך הכול 2 השקלים האלה נבלעים בתוך ים של - - -

איתן כבל: אני שואל אותך, בצלאל.

איתן כבל: תראו על גרוש וחצי כמה אנחנו מתעכבים.

<צורי תמם: כמה הוא עמלות הוא גובה על פתיחת תיק?

איתן כבל: עשה לי טובה.

איתן כבל: מה, אני מס הכנסה?

איתן כבל: זה לא טיעון.

<צורי תמם: בוודאי שזה טיעון.

איתן כבל: לא.

איתן כבל: צורי, שכר מצווה – מצווה.

איתן כבל: קודם כול, נסיים את הפרשה הזו.

איתן כבל: זה שבמקום אחר הוא לא נוהג כמו שאתה מצפה ממנו, זו לא סיבה.

איתן כבל: קודם כול אני רוצה שתנוח דעתי שהאופן שבו הדברים מתנהלים מול הבצלאלים – כשם קוד – היא נכונה.

איתן כבל: אחר כך, אם הוא גם עושה דברים אחרים – יש כלים, תתמודד עם זה.

איתן כבל: בצלאל, נניח שזה כבר לא 80 אגורות, וכמו שהאוצר אמר זה מתווסף.

איתן כבל: אז זה לא יהיה החזר של 50,002 שקלים אלא 50,010 שקלים?

<בצלאל לבנה: קודם כול, אני לא יודע מאיפה הסכום של 50,000 שקלים.

איתן כבל: מה זה חשוב?

איתן כבל: 20,000, 100,000.

<בצלאל לבנה: אנחנו חברה כלכלית, היום אנחנו הגוף החוץ בנקאי הגדול ביותר, מתחרים של הבנקים.

<בצלאל לבנה: הבנקים לא יצרכו את מאגר המידע הזה משום שהבנקים – חוץ מהבנקים הקטנים - בדרך כלל נותנים הלוואות ללקוחותיהם ולכן הם לא צריכים מאגר ולא יפנו למאגר.

<בצלאל לבנה: אנחנו, הגופים החוץ בנקאיים, הם הגופים שהממשלה והכנסת רוצים להקים כמתחרים לבנקים בנושא של הריביות.

<בצלאל לבנה: אז כל הסיפור שמדובר פה הוא השתה של עלויות כבדות חדשות על גופים כמונו - - -

איתן כבל: שאתה משית על הלקוח.

<בצלאל לבנה: עכשיו אני צריך לגלגל אותן על הלקוח.

<בצלאל לבנה: האמירה כאן שאני גובה גם ריבית וגם - - -

איתן כבל: אבל לא ביקשתי שתתייחס לזה.

<בצלאל לבנה: אנחנו חברה כלכלית שעומדת בתחרות קשה.

<בצלאל לבנה: בעלי המניות מצפים לרווח סביר, וכגוף מתחרה גם היום אנחנו מקיימים רווח סביר על השקעת הבעלים.

<בצלאל לבנה: מה שאנחנו נצטרך לעשות גם מחר זה לשמר את העניין.

<בצלאל לבנה: אם יתווספו לנו עלויות נוספות יקרה אחד מן השניים: או שנגלגל אותן על הלקוח, אם נצליח – על כל לקוח.

<בצלאל לבנה: כמו שאמר כפיר, זה בדיוק ככה: זו עלות 100% על 50% מהלקוחות.

<בצלאל לבנה: לחילופין - - -

איתן כבל: בצלאל, אני מתנצל, אנחנו מבינים מהר.

<בצלאל לבנה: - - או לא לצרוך את שירותי המאגר, שגם זה יפיל את הסיפור הזה.

איתן כבל: יש לי הרגשה שגם אם בצלאל צודק, זה לא כצעקתה.

איתן כבל: לפעמים אנחנו לוקחים משהו בו ועוסקים בו, דנים בו ורוצים ללכת לקראת האזרח, אבל אני לא רוצה שבסוף נוציא את עצמנו פתטיים בתוך התהליך הזה.

איתן כבל: זו לא הכוונה, ואני אומר את זה לכולנו.

איתן כבל: כשבן אדם בא לקחת הלוואה בסדר גודל משמעותי, לא חשוב כמה, 10 השקלים האלה או אפילו 30 או 40 שקל – לא שאני מזלזל בשום סכום - - - אני רוצה לדעת איפה זה נעצר.

איתן כבל: בסוף התהליכים האלה אני רוצה לראות תמונה שלמה.

איתן כבל: כי בסוף פה זה עוד 10 שקלים, פה עוד 20 שקל, פה עוד 30 שקל ופה עוד 40 שקל – ובסוף הקמנו מפלצת בנקאית שגובה את כל העמלות.

איתן כבל: נעשה שוב דוח כחלון לעמלות המוסדיים.

איתן כבל: אני לא רוצה להגיע למצב הזה.

<בצלאל לבנה: עוד הערה, ברשותך.

<בצלאל לבנה: בדיון בחוק ביקשנו שהמחירים שהלשכות יגבו יהיו מחירים מפוקחים.

<בצלאל לבנה: לא עלה על דעתנו לבקש שגם המחירים שהם יבקשו מהלשכות יהיה מפוקח.

<בצלאל לבנה: מסתבר שטעינו שלא ביקשנו את זה.

<אתי בנדלר: זה מפוקח.

<אתי בנדלר: זה הפיקוח.

<צורי תמם: זו קביעה, זה לא מפוקח.

<צורי תמם: מה אתה מבקש מאתנו?

<צורי תמם: אני רוצה לומר בכנות שסברנו, ואנחנו סבורים, שהמחירים האלה הם מחירים הוגנים, מחירים זולים בכל קנה מידה.

<צורי תמם: לא הסתכלנו על זה בהסתכלות עסקית, אבל לא יכול להיות שהמוצר יהיה בחינם לגופים עסקיים - יש גם הסתכלות כזאת.

<צורי תמם: אני לא מסבסד גופים עסקיים.

איתן כבל: אני חושב שמיצינו את הדיון הזה.

איתן כבל: פרי, אני מציע שנשאיר את זה כמו שזה.

איתן כבל: אני לא חושב שיהיה גלגול כל כך כבד של סכומים.

איתן כבל: התפקיד שלכם הוא לפקח ולא להירדם בשמירה.

<צורי תמם: אנחנו צריכים לפקח שגופים נותני אשראי לא יעמיסו עלויות מעל ומעבר לסכום שקבענו פה.

<צורי תמם: בהחלט.

<בצלאל לבנה: אני לא מצליח להבין.

<בצלאל לבנה: הם צריכים לפקח על הלשכות.

איתן כבל: אבל הם ביקשו מאתנו אישור ואישרנו.

איתן כבל: אנחנו לא המפקחים שלהם.

איתן כבל: יש כאן שרשרת פיקוח.

<בצלאל לבנה: אדוני, שיציגו תמחיר.

איתן כבל: אתה יכול לבקש את זה, זה הגיוני.

<בצלאל לבנה: ביקשתי לדעת איך הם קבעו את המחירים.

<רן מלמד: גם אנחנו ביקשנו.

<בצלאל לבנה: אני חושב שזה דבר לגיטימי - שקיפות המידע.

<בצלאל לבנה: שיבואו ויציגו, לא בגלל - - -

איתן כבל: אין בעיה.

איתן כבל: העניין ברור, בצלאל.

<רן מלמד: כרגע הם מסרבים לתת - - -

איתן כבל: אין דבר כזה לסרב.

<רן מלמד: הגשנו בקשה - - -

איתן כבל: אני מבקש לראות את התמחור, הוועדה מבקשת.

איתן כבל: זה לא יכול להיות סודי.

איתן כבל: כשגובים ממני כסף, זו זכותי - - -

יעקב פרי: אבל אתה לא מתנה את האישור.

איתן כבל: אני לא מתנה את האישור.

איתן כבל: אנחנו נתבע לקבל - - -

<בצלאל לבנה: אחרי שאדוני יקבל, ברשותך, אבקש שאדוני גם יעשה בדיקה השוואתית מול המחירים הנהוגים בשוק הישראלי על-ידי גופים שנותנים היום את אותו שירות בדיוק.

איתן כבל: אם אעשה בדיקה אבקש עמלה ואגלגל אותה עליך...

<בצלאל לבנה: תגלגל אותה על הלקוח שלוקח אשראי.

איתן כבל: בצלאל, תודה.

איתן כבל: סעיף קטן (א) אושר.

<שירלי אבנר: "(ב) לקוח ישלם למאגר אגרה בעד מסירת מידע כמפורט להלן: (1) 50 שקלים חדשים בעד מסירת דוח ריכוז נתונים, שאיננו הדוח הראשון לשנה מסוימת, שיישלח בצורה מקוונת, ו-70 שקלים חדשים בעד דוח כאמור שיישלח בדואר, לפי סעיף 38(ד) לחוק; (2) 10 שקלים חדשים בעד עותק מדוח ריכוז נתונים שנמסר לו בעבר, שיישלח בצורה מקוונת, ו-30 שקלים חדשים בעד דוח כאמור שיישלח בדואר; (3) 10 שקלים חדשים בעד מסירת מידע שלא במסגרת דוח ריכוז נתונים, שיישלח בצורה מקוונת, ו-30 שקלים חדשים בעד דוח כאמור שיישלח בדואר, לפי סעיף 38(ה) לחוק.

<שירלי אבנר: "

<אתי בנדלר: רציתי להפנות את תשומת הלב לכך שעלות הדפסת הדוח, הכנסתו למעטפה, ביול או לא ביול – אינני יודעת - ומסירתו לדואר לשם שליחתו ללקוח תוחשבה כאן ב-20 שקלים בכל אחד מהמקרים.

<אתי בנדלר: אם שולחים באופן מקוון מדובר ב-50 שקלים או 10 שקלים, ובדואר זה 70 שקלים, 30 שקלים ו-30 שקלים.

<אתי בנדלר: זאת אומרת, תוספת של 20 שקלים.

<אתי בנדלר: הפניתי את תשומת ליבם לכך שנדמה לי שאלה תעריפים גבוהים והם יצטרכו להצדיק את העניין.

<אתי בנדלר: מה שהטריד אותי, ולזה הפניתי את תשומת ליבם, שדווקא הלקוחות היותר מתקדמים, היותר מתוחכמים, כולם היום מצוידים במחשב.

<אתי בנדלר: מי מבקש שישלחו לו בדואר?

<אתי בנדלר: זה שלא יודע לתפעל מחשב, ולו זה יהיה יקר יותר.

<צורי תמם: אין לנו מה להגיד על הנימוק, הבעיה היא שצריך להסתכל על הצד השני.

<צורי תמם: בנק ישראל צריך להתעסק עם הדברים האלה.

<אתי בנדלר: נכון, השאלה היא אם ההתעסקות הזאת היא תוספת של 20 שקלים לכל דואר.

<צורי תמם: צריך לייצר פה תהליכים.

<צורי תמם: כשיושבים פה זה נראה דברים פשוטים, אבל כשהולכים - - -

יעקב פרי: התחשיב ההגיוני פה נורא פשוט: אם 20 שקל זה ההוצאות, אז כשזה בנוסף ל-50 שקלים – זאת אומרת שעושים את זה 70 שקלים – אפילו לחברי הוועדה ההדיוטות זה נראה קצת מוגזם, זה הכול.

יעקב פרי: אנחנו מבינים שעובדים של בנק ישראל צריכים להפיק את הדוח ולשלוח אותו וכיוצא בזה, למרות שחלק גדול מהדוחות האלה מועברים היום בצורה אלקטרונית.

איתן כבל: כמה כאלה יהיו לך אתה מניח?

<צורי תמם: אני מקווה שלא הרבה.

<צורי תמם: קודם כול, לטובת הלקוח אני מקווה שיותר ויותר לקוחות יעבדו בצורה מתקדמת, אבל אין לי אמירה ערכית.

<צורי תמם: אני מבין את העמדה ואני גם מקבל אותה מבחינה ערכית, אבל מצד שני - - -

איתן כבל: העניין הוא שאתה מייצר מצב שאתה כאילו אומר ללקוח: אני לא רוצה אותך בדואר.

איתן כבל: אתה מייצר פה כללים שאתה מראש אומר לו: דע לך, אני לא רוצה אותך בדואר.

<אתי בנדלר: 50 השקלים מלכתחילה זה סכום מאוד גבוה ללקוח.

<אתי בנדלר: נכון שמדובר על לקוח שמבקש יותר מאשר - - -

איתן כבל: זה לא משנה.

איתן כבל: 50 זה כבר - - -

<אתי בנדלר: זה הלקוח הפרטי שרוצה לדעת מה יש לגביו.

<צורי תמם: צריך לזכור שזה הדוח השני.

<צורי תמם: הוא מקבל דוח ראשון בחינם לפי החוק, ואנחנו מדברים פה על דוח שני.

<אתי בנדלר: בוא נגיד שאדם לא מבקש דוח שני להנאתו בדרך כלל.

<אתי בנדלר: כנראה שיש צורך בעניין, ויש פה איזשהו אלמנט של הענשה הייתי אומרת.

<צורי תמם: ממש לא הסתכלנו על זה כהענשה, הסתכלנו על זה ממש בהסתכלות תהליכית.

<צורי תמם: אם הבקשה היא בתהליך מסוים – התהליך הוא יותר זול, יותר מהיר ויותר קל ולכן העלות יותר נמוכה; אם התהליך הוא אחרת – ידני, דואר וכן הלאה – יותר יקר.

<צורי תמם: אין פה הענשה בכלל.

<אתי בנדלר: קודם כל אני מדברת על הסכום הבסיסי של 50 שקלים.

<אתי בנדלר: אמרתי ש-50 שקלים, על פניו, נראה סכום מאוד גבוה.

<אתי בנדלר: אבל מעבר לזה, תוספת של 20 שקלים לשם משלוח בדואר נראה לי קצת גבוה.

איתן כבל: צורי, אתה לא הולך לעשות עכשיו מכרז על מדביק הבולים ומכניס דוחות למעטפות.

איתן כבל: בסוף לאדם ששולח דוח מקוון, יהיו לו עשר הודעות כאלה ביום.

<אתי בנדלר: עשר בחודש אולי.

איתן כבל: אני יודע.

איתן כבל: זה נראה לי מופרך.

<צורי תמם: אז מה נראה לכם?

<צורי תמם: תגידו.

<צורי תמם: אין פה אמירה ערכית.

<צורי תמם: המסלקה הפנסיונית גובה 100 שקל לדוח אישי, אם אני זוכר נכון.

איתן כבל: זה שלוקח לך את הדואר עדיין לוקח דואר.

<צורי תמם: אנחנו לא מתווכחים, אדוני.

איתן כבל: אתה לא לוקח מישהו מיוחד שייקח את הדואר לבתי הלקוחות.

<צורי תמם: עשינו תחשיב, חשבנו שהוא הוגן.

<צורי תמם: לדעתנו הוא יותר זול מהמסלקה הפנסיונית - - -

איתן כבל: בטח דיברתם עם עצמכם לגבי המחיר.

<צורי תמם: לא לא, אנחנו מדברים אתך.

איתן כבל: אז זה ירד ל-30 שקלים חדשים בעת מסירת דוח ריכוז ול - - -

יעקב פרי: יש לי פה מסלקה פנסיונית.

יעקב פרי: תקראי מה כתוב.

דוברת: בקשת נתונים על כספים שהועברו במערכת – 40 שקלים; דוחות תפעוליים – 40 שקלים; בקשת לקוח לקבלת מידע אודות נתונים שהועברו לגביו במערכת – 40 שקלים.

<צורי תמם: אנחנו מכירים סכומים אחרים, אבל אין לי בעיה, אני לא הולך להתווכח על זה.

איתן כבל: יפה שאתה מתווכח עם זה.

איתן כבל: אז נוריד את ה-50 ל-30 ואת ה-70 ל-40.

<אתי בנדלר: אם כך, זו תוספת של 10 שקלים על הסכום הבסיסי.

<אתי בנדלר: אז זה צריך להיות בפסקה (2) 20 שקלים, בפסקה (3) – 20 שקלים, ובסוף: "בעד מידע כאמור" ולא "בעד דוח".

יעקב פרי: תקראי לנו את התיקון כולו.

<אתי בנדלר: "(1) 30 שקלים חדשים בעד מסירת דוח ריכוז נתונים, שאיננו הדוח הראשון לשנה מסוימת, שיישלח בצורה מקוונת, ו-40 שקלים חדשים בעד דוח כאמור שיישלח בדואר, לפי סעיף 38(ד) לחוק;" בפסקה (2) נשאר הסכום הראשון 10 שקלים חדשים, ובמקום 30 שקלים חדשים – 20 שקלים בעד דוח כאמור שיישלח בדואר.

<אתי בנדלר: אותו דבר גם בפסקה (3), ושם הערתי שיש טעות הדפסה במילים "בעד דוח כאמור שיישלח בדואר", וזה צריך להיות "בעד מידע כאמור".

<צורי תמם: למה שזה יהיה יותר זול מהמסלקה?

איתן כבל: צורי, אתה לא יכול להחזיק את החבל – כבר ליפפת אותו סביב גופך.

איתן כבל: אנחנו דנים עכשיו.

איתן כבל: בואו נסכם בינינו ככה: אם הבנק יתמוטט - - -

<צורי תמם: - - -

איתן כבל: זה אפילו שאם כתוצאה מכך בשורת הרווח ייגרעו 50 שקלים בשנה – תביא תיקון.

<צורי תמם: זה לא זה, זה עניין של סבירות - - -

איתן כבל: כל אחד בא עם האצבע שלו – הרי בדקת את זה עם האצבע, גם אני בדקתי עם האצבע עכשיו.

איתן כבל: אם היה פה איזה תמחור של מחשבי על שהובאו במיוחד לכאן הייתי אומר לך בסדר, אבל אתם יודעים שזה לא.

איתן כבל: אז בואו נתקדם.

איתן כבל: מי בעד סעיף 3?

איתן כבל: מי נגד?

איתן כבל: בעד – פה אחד

איתן כבל: סעיף 3 נתקבל.

איתן כבל: סעיף 3, עם השינויים, התוספות והתיקונים אושר.

<שירלי אבנר: "4.

<שירלי אבנר: הצמדת סכומי האגרות, דרכי תשלום, ומועדי תשלום.

<שירלי אבנר: (א) סכומי האגרות יתעדכנו ב–1 בינואר של כל שנה (בסעיף קטן זה – יום העדכון) לפי שיעור שינוי מדד המחירים לצרכן שמפרסמת הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, הידוע ביום העדכון לעומת מדד ינואר 2017 ויעוגל לסכום הקרוב השלם שהוא מכפלה של 10 שקלים חדשים; הסכום המעודכן יפורסם באתר האינטרנט של בנק ישראל.

<שירלי אבנר: (ב) האגרה בעד רישיון תשולם תוך 15 ימים ממועד קבלת הרישיון.

<שירלי אבנר: (ג) אגרה שנתית תשולם עד ה-15 בינואר של השנה שבעדה משולמת האגרה; אולם אם ניתן הרישיון לאחר אותו יום, תשולם האגרה השנתית לפני מתן הרישיון.

<שירלי אבנר: (ד) סך כל האגרות המוטלות על לשכת האשראי עבור מסירת מידע מהמאגר לפי סעיף 3 ישלמו עד 5 ימים מתום החודש שבעדו משולמות האגרות.

<שירלי אבנר: (ה) לשכת אשראי תשלם את האגרות המוטלות עליה לפי צו זה באמצעות העברה בנקאית לטובת בנק ישראל לחשבון שאת פרטיו ימסור חשב בנק ישראל למבקש או לבעל הרישיון לפי העניין; לקוח ישלם את האגרה בהעברה בנקאית או כרטיס אשראי באמצעות שרת התשלומים הממשלתי.

<שירלי אבנר: "

איתן כבל: הערות?

איתן כבל: כן, בבקשה.

<צח ברקי: לגבי סעיף קטן (ד), אני מבקש להאריך את זה מעד חמישה ימים לעד 15 יום, כי לדעתי יהיו בעיות תפעוליות, חישובי חיוב לתקופת זמן כל כך קצרה.

איתן כבל: אין לי בעיה להיענות לזה.

<צורי תמם: בסדר.

איתן כבל: אז נאשר את סעיף 4(א), (ב), (ג), (ד) ו-(ה) עם התיקון.

איתן כבל: מי בעד?

איתן כבל: מי נגד?

איתן כבל: בעד – פה אחד

איתן כבל: סעיף 4 נתקבל.

איתן כבל: תודה, אושר.

<שירלי אבנר: "5.

<שירלי אבנר: הפרשי הצמדה וריבית בשל אגרה שלא שולמה במועדה.

<שירלי אבנר: לא שילמה לשכת האשראי או לשכת מידע על עוסקים את האגרה במועדה, יתווספו לאגרה, לתקופת הפיגור, הפרשי הצמדה וריבית כהגדרתם בחוק פסיקת ריבית והצמדה, התשכ"א-1961, עד לתשלומה.

<שירלי אבנר: "

<לאה ורון: מה הם?

<יהונתן אתר: שירלי, אולי תחדדו את זה.

<לאה ורון: מה גובה הריבית בחוק פסיקת ריבית והצמדה?

<יהונתן אתר: תחדדו איזה הפרשים.

<שירלי אבנר: למיטב ידיעתנו, אתם עובדים על שינויים לחוק הזה.

<שירלי אבנר: אם אעשה עכשיו את ההגדרה לא בטוח שזה יהיה מותאם למה שאתם עושים בימים אלו, ואלה המונחים המקובלים.

<יהונתן אתר: אני יודע שאלה המונחים המקובלים, אבל אני גם יודע שיש הרבה אי הבנות.

יעקב פרי: מה לא ברור פה?

יעקב פרי: אני לא מבין?

<יהונתן אתר: בתוך החוק יש ארבעה סוגים של ריביות, אז בן אדם יגיד: רגע, זו ריבית פיגורים של 7.5% או ריבית צמודה, שזה 1%?

<צורי תמם: הגבוהה שבהן.

<לאה ורון: שעומדת על איזה אחוז?

<צורי תמם: אני לא יודע כמה, תיכף נבדוק.

<צורי תמם: כל עוד הוא מתנהל בסדר נהיה נחמדים – לא חמישה ימים אלא 15 ימים וכו', אבל אם הוא לא עומד בתנאים – שישלם.

איתן כבל: צורי, יש לי בקשה: בלי כעס.

<צורי תמם: איזה כעס.

<צורי תמם: בכלל לא כעס.

איתן כבל: אתה לא שם לב.

איתן כבל: אין צורך, זה בסדר, אנחנו רוצים רק לעשות טוב.

<שירלי אבנר: זה סעיף סטנדרטי.

איתן כבל: אין לי בעיה.

איתן כבל: אם נציגו של החשב הכללי של מדינת ישראל, שאמון על נכסיה, שואל שאלה ומבקש הבהרה, מי אנחנו, אסקופות נדרסות, שלא נבקש?

<אתי בנדלר: כתוב כאן: "כהגדרתן בחוק פסיקת ריבית והצמדה".

איתן כבל: אבל הוא אומר שיש שם כמה הגדרות.

איתן כבל: הוא אומר שההגדרה היא בסדר, אבל כל אחד יעשה שבת לעצמו ויגיד: התכוונתי לזה או התכוונתי להוא?

איתן כבל: זה מה שהוא מבקש, בסך הכול לשים את הספוט.

יעקב פרי: יהונתן, מה היית כותב?

איתן כבל: לא חוכמה רק להעלות בעיה, תעזור לנו לתת את הפתרון.

<יהונתן אתר: אם מפגרים, תרשמו: ריבית פיגורים.

יעקב פרי: ריבית פיגורים – זה בסדר?

<אתי בנדלר: אני לא יודעת, אני מסתכלת עכשיו.

<יהונתן אתר: תסתכלי בתקנות חוק פסיקת ריבית והצמדה.

<יהונתן אתר: יש שם "ריבית פיגורים צמודה", וזה הערך.

<אתי בנדלר: אבל אתה לא מפנה להגדרה בתקנות, אתה מפנה להגדרה בחוק.

<יהונתן אתר: אבל כשבאים לפרש את החוק יש את אי-ההבנה הזאת, וכל פעם אנחנו נתקלים בבעיות האלה, ששואלים מה צריך לשלם.

יעקב פרי: ברגע שאתה כותב "ריבית פיגורים" מבינים, או שרק החשכ"ל מבין?

<יהונתן אתר: כן.

<יהונתן אתר: ריבית פיגורים צמודה, כהגדרתה.

<שירלי אבנר: אני רואה שיש הגדרה בחוק פסיקת ריבית והצמדה.

<שירלי אבנר: "הפרשי הצמדה וריבית – הפרשי הצמדה בצירוף ריבית צמודה בשיעור ובדרך חישוב שקבע שר האוצר, בהתייעצות עם שר המשפטים, נגיד בנק ישראל ובאישור ועדת הכספים של הכנסת".

<אתי בנדלר: כן.

<אתי בנדלר: והוא טוען שבתקנות, שאותן לא בדקתי, יש הגדרות.

<אתי בנדלר: אינני יודעת.

<יהונתן אתר: זו רק הבהרה קטנה.

<אתי בנדלר: זו לא הבהרה קטנה כי צריכים לדעת על מה מצביעים.

<אתי בנדלר: למשל, אם אתה מדבר על ריבית פיגורים, אני לא יודעת על איזה שיעור ריבית מדובר – 8% צמודה בשנה?

<אתי בנדלר: אני לא יודעת, יכול להיות שזאת ריבית בלתי מתקבלת על הדעת.

<לאה ורון: בכל מקרה, חשוב שחברי הוועדה, כשהם מצביעים – שידעו על מה הם מצביעים.

איתן כבל: שירלי, תקראי את סעיף 5 כפי שהוא - - -

<שירלי אבנר: סעיף 5 נשאר ללא שינוי מבחינתנו.

<שירלי אבנר: אני מתלבטת אם להוסיף או לא להוסיף את המילה "פיגורים".

<שירלי אבנר: אני מסתכלת על ההגדרה בתקנה 5 לתקנות של שיעור ריבית פיגורים – אני לא יודעת מה הגובה שלה היום כדי לתת את הנתונים.

<יהונתן אתר: 7.5%.

<שירלי אבנר: אז אפשר שבמקום "הפרשי הצמדה וריבית כהגדרתם בחוק פסיקת ריבית והצמדה" זה יהיה "הפרשי הצמדה וריבית פיגורים כהגדרתם בחוק פסיקת ריבית והצמדה - - -"

<אתי בנדלר: "כהגדרתם לפי חוק - - -".

איתן כבל: יפה, פתרנו.

<אביטל סומפולינסקי: יש הגדרה למילים "הפרשי הצמדה"?

<אביטל סומפולינסקי: בחוק כתוב "הפרשי הצמדה וריבית".

<יהונתן אתר: תרשמו "ריבית פיגורים צמודה", ואז זה כולל בתוכו גם את ההצמדה ואנשים לא יתבלבלו.

<אתי בנדלר: אנחנו לא רושמים סתם כשזה לא הגדרות לפי חוק.

<יהונתן אתר: ריבית פיגורים צמודה כהגדרתה - - -

<אתי בנדלר: אני לא מוצאת את ההגדרה הזאת.

<אתי בנדלר: אתה יודע שיש הגדרה כזאת?

<יהונתן אתר: יש תקנות; בתקנות יש "ריבית פיגורים צמודה" – זה השם שלה.

<יהונתן אתר: אני מציע להשתמש בשם הספציפי הזה.

<שירלי אבנר: ריבית צמודה זה לא ריבית פיגורים.

<אתי בנדלר: אני לא רואה את ההגדרה הזאת.

<אתי בנדלר: יש ריבית שהיא ריבית משתנה, יש ריבית הלייבור.

<שירלי אבנר: אין הגדרה של המונח "ריבית פיגורים צמודה" ממה שאני רואה.

<יהונתן אתר: מה זה ריבית פיגורים צמודה?

<יהונתן אתר: זה ריבית פיגורים - - -

איתן כבל: לא לא, אתה עושה פרשנות.

<יהונתן אתר: אני לא עושה פרשנות.

<יהונתן אתר: ריבית פיגורים זה ריבית - - -

<שירלי אבנר: זה לא "כהגדרתן" זה "כמשמעותן", כי אין הגדרה.

איתן כבל: יהונתן, מה שאנחנו מבקשים זה דבר שצריך להיות כתוב, שיודע להתכתב עם החוק.

איתן כבל: אתה מסביר, וזה בסדר גמור, עובדה שאנחנו דנים בעניין הזה.

<אתי בנדלר: אני קוראת עכשיו מהתקנות.

<אתי בנדלר: בתקנות יש "'שיעור ריבית צמודה' – שיעור הריבית הצמודה כמשמעותה בהגדרה 'הפרשי הצמדה וריבית' שבחוק יהיו לכל רבעון בשיעור הריבית הצמודה המשתנה, ובלבד ששיעור זה לא יפחת מ-0.1% בתוספת 1%".

<אתי בנדלר: אחר כך יש לך הגדרה ל"שיעור ריבית שקלית", אחר כך יש "שיעור ריבית באחוז" ואחר כך יש: "'שיעור ריבית פיגורים' – הריבית הצמודה מתוספת לפי סעיף 5 לחוק הפרשי הצמדה וריבית כהגדרתן וכשיעורן לפי תקנה 2 תהיה בשיעור 6.5%".

<אתי בנדלר: זאת אומרת, זאת הצמדה פלוס 6.5% - לזה הכוונה?

<אתי בנדלר: זו התוצאה שאליה רוצים - - -

<יהונתן אתר: ריבית צמודה ועוד 6.5%.

<יהונתן אתר: כן, זו הכוונה.

<שירלי אבנר: ואם מחר תתקנו את התקנות, למה נפנה?

<יהונתן אתר: כרגע זה לא בטוח שאנחנו מתקנים את התקנות.

יעקב פרי: כשאת כותבת "כהגדרתה בחוק" זה כולל גם את התקנות, אני חושב.

<שירלי אבנר: אבל אם אני נצמדת לזה ומחר לא יהיה את - - -

איתן כבל: אבל זה נכון לכל דבר.

<שירלי אבנר: לכן המונח הכללי שלנו נצמד למה שמקובל בחקיקה ואמרנו "הפרשי הצמדה וריבית".

<שירלי אבנר: אנחנו לא עושים את ההבדלה בין החוק או התקנות האלה - - -

<אתי בנדלר: אני חושבת שגברת אבנר צודקת לחלוטין.

<אתי בנדלר: אני לא חושבת שראוי בשליפה מהשרוול, בלי שבדקנו את זה.

<אתי בנדלר: טענה כזאת היתה צריכה אולי להישמע לפני כן.

<אתי בנדלר: זה הנוסח המקובל בכל החקיקה, אני לא רוצה להמציא כרגע משהו חדש.

<אתי בנדלר: להיפך, אם נמציא כרגע משהו חדש זה עלול להשפיע על פרשנות בדברי חקיקה אחרים.

<אתי בנדלר: יגידו: שם לא התכוונו לריבית פיגורים, כי כשהתכוונו כתבו במפורש.

<אתי בנדלר: בשביל מה?

<אתי בנדלר: לא נכון לעשות את זה בצורה כזאת.

איתן כבל: אנחנו נאשר את זה כפי שזה כתוב.

איתן כבל: יש לכם את השבועות הקרובים - שלושה שבועות קרובים - עד שתצא הודעת הוועדה.

איתן כבל: אם יסתבר שהסעיף הזה יודע לתת את המענה ללא הבעיות שיהונתן מעלה - אז אין בעיה; אם לא – תביאו לנו את זה ונמצא את הדרך.

<אתי בנדלר: נדון מחדש בנושא?

איתן כבל: אם צריך – כן, כדי לשפצר את זה.

איתן כבל: אבל הנחת העבודה היא שלא צריכה להיות בעיה.

איתן כבל: בסוף כל מה שאתה מבקש זה נוהל דיבור, כדי לייצר איזה שיח.

<לאה ורון: קח בחשבון שהדיון מחדש יהיה בשובה של הכנסת מהפגרה.

איתן כבל: בסדר.

איתן כבל: את חושבת שהם הולכים להעלות את המאגר בעוד שלושה חודשים?

איתן כבל: אם זה קורה – תוציאי את הראש, אולי המשיח מגיע.

<לאה ורון: אז אתם מאשרים את סעיף 5 כנוסחו?

איתן כבל: כן.

איתן כבל: מי בעד סעיף 5 כנוסחו?

איתן כבל: מי נגד?

איתן כבל: בעד – פה אחד

איתן כבל: סעיף 5 נתקבל.

איתן כבל: תודה, סעיף 5 כנוסחו מאושר.

איתן כבל: תודה רבה לכם, הישיבה נעולה.