ועדת הכספים, כנסת 20, פרוטוקול מספר 810, 2017-09-11 10:30

משה גפני: רבותי, אני מחדש את הישיבה.

משה גפני: אנחנו עוסקים בסעיפים 2.

משה גפני: ו-3.

משה גפני: בסדר היום, פיטורי עובדי חיפה כימיקלים, והצעה לסדר זה המשך דיון לגבי סכנת האמוניה במפרץ חיפה.

משה גפני: אני לא פותח דיון על זה.

איתן ברושי: מי מייצג את הממשלה?

איתן ברושי: האם אפשר לדעת?

משה גפני: מה ממשלה עכשיו?

משה גפני: איך הגעת לממשלה?

איתן ברושי: אין להם מה להגיד?

מיכל בירן: אין אף אחד מאיכות הסביבה?

משה גפני: יש.

משה גפני: כנראה.

משה גפני: הנושא עכשיו הוא בעיקר העובדים.

משה גפני: העובדים בדרום ממשיכים לעבוד, העובדים בצפון קיבלו מכתבים לשימוע, כפי שהבנתי.

משה גפני: אני מבקש לדעת איפה אנחנו עומדים עם העניין הזה.

משה גפני: מי נמצא מהממשלה?

איתן ברושי: כולם נסעו לדרום אמריקה?

משה גפני: לא.

משה גפני: האישה מרימה יד, ואתה אומר "נסעו לדרום אמריקה".

משה גפני: הנה, היא פה.

איתן ברושי: לא ראיתי.

<שולי נזר: אני מהמשרד להגנת הסביבה, אני לא מייצגת את כלל הממשלה, אני חייבת לציין.

משה גפני: מי שמייצג את כלל הממשלה זה אני.

איתן ברושי: באמת?

משה גפני: אני מבקש שתייצגי את המשרד להגנת הסביבה.

מיכל בירן: לפני שמתחילים נראה את כל הגורמים הרלוונטיים.

מיכל בירן: מי מייצג פה את עיריית חיפה?

משה גפני: אני לא שואל לפני זה.

משה גפני: אני יודע מי מייצג?

משה גפני: נראה.

משה גפני: את המשרד להגנת הסביבה?

<שולי נזר: אני סמנכ"לית המשרד להגנת הסביבה, ואני אוכל לענות על שאלות.

משה גפני: מצוין.

משה גפני: לא שאלות.

משה גפני: אני רוצה שתגידי לנו איפה זה עומד, מה עם העובדים.

משה גפני: בבקשה, כמו בפעם הקודמת, באומץ.

משה גפני: תגידי את האמת.

<שולי נזר: אין לי שום עדכון לגבי העובדים, אנחנו לא עוסקים בזה.

משה גפני: לגבי מכל האמוניה, איפה זה עומד?

<שולי נזר: לגבי המיקום שלו?

<אמיל לוגסי: אני יכול לעדכן?

<אמיל לוגסי: אני אחראי על המכל.

משה גפני: רגע.

<שולי נזר: אנחנו ניתן עדכון על הסטטוס של הריקון.

<שולי נזר: יש פה ראש אגף - - -

משה גפני: כן, בבקשה.

מיכל בירן: לא רק הריקון, היה אמור להיות תהליך שלם שבו מגיעים לכאן עם חלופה מוסכמת.

מיכל בירן: אנחנו בכל פעם חוזרים לכאן ועדיין אין חלופה מוסכמת.

משה גפני: מיכל, אני אשאל אותה.

משה גפני: את הצגת פה שלוש חלופות בוועדה, נכון?

<שולי נזר: לא אני, אבל זה בסדר, זה לא משנה לצורך העניין.

<שולי נזר: המשרד הציג שלוש חלופות שהוא אישר לטווח הקצר.

<שולי נזר: על זה אתה מדבר?

משה גפני: לטווח הקצר ולטווח הארוך.

<שולי נזר: אני אתן עדכון על החלופות.

משה גפני: בבקשה.

משה גפני: איזו הצעה התקבלה?

<שולי נזר: קודם כול, הריקון של המכל מתקדם.

<שולי נזר: הפאזה הנוזלית רוקנה במלואה, עכשיו יש ריקון של הפאזה הגזית.

<שולי נזר: יש שם לפיד שכרגע אפילו בוער ושורף את האדים.

<שולי נזר: העדכון שקיבלנו אתמול, במסגרת ישיבה של המנחה הלאומי מחברת חיפה כימיקלים, הוא שיש צפי שיעמדו בלוחות הזמנים שנתן בית המשפט, והריקון יושלם - - -

יעל כהן-פארן: מה הפליטות שיש באוויר?

<שולי נזר: פליטות של תוצרי בערה של שריפה של אדי אמוניה.

<שולי נזר: את רוצה לדעת איזה מזהמים בדיוק?

משה גפני: לא, לא, לא.

משה גפני: זה לא הדיון עכשיו.

משה גפני: אני רוצה לדעת איזה מהחלופות התקבלה.

משה גפני: עם כל הכבוד, עומדת מדינה שלמה - - -

<שולי נזר: יהיה מענה.

<שולי נזר: תקבלו עדכון.

מיכל בירן: אנחנו חוזרים שוב ושוב לדיון, ובסך-הכול ביקשנו – אנחנו לא מומחים בזה – שאתם, מי שאמון על זה, תגיעו להסכמה עם כל הגורמים הרלוונטיים מה החלופה הרלוונטית.

מיכל בירן: אנחנו לא יכולים ללחוץ על הבעלים כשאתם לא מגיעים בסוף למסקנה מה החלופה העדיפה.

מיכל בירן: מהי?

איילת נחמיאס ורבין: הם מגיעים להסכמה ואז חותכים להם - - - אף אחד לא באמת יודע.

משה גפני: תשובה.

<שולי נזר: התשובות ידועות, ברורות, ואפילו מגובות בהחלטת ממשלה, אז אולי תתנו לי רגע.

משה גפני: אני שואל שאלות עכשיו.

איילת נחמיאס ורבין: אין חוות-דעת של היועץ המשפטי - - -

משה גפני: יש.

משה גפני: בטח שיש.

איילת נחמיאס ורבין: האם ראינו אותה?

משה גפני: לא, אבל היא הגיעה אלי.

משה גפני: אמרתי בישיבה הקודמת שהוא אמר שהוא לא יעביר לי, בהוראה של המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, ארז קמיניץ.

משה גפני: התקשרתי אליו, אז הוא אמר: בקושי אתה מדבר אתי כבר אתה מתראיין לעיתון "גלובוס" - - -

איילת נחמיאס ורבין: נכון.

משה גפני: מה נכון?

איילת נחמיאס ורבין: עשית טוב.

משה גפני: לא עשיתי.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא אתה, נכון.

משה גפני: זה גם לא היה.

משה גפני: הבעיה היא שאמרתי את זה בישיבה הקודמת בתחילת הישיבה, שהם רוצים מערכת יחסים אתנו ולא נותנים לנו את חוות הדעת.

משה גפני: אמרתי לו: לא התראיינתי לעיתון "גלובס", היה פה כתב של "גלובס", והוא כתב את מה שאמרתי פה.

משה גפני: הוא העביר לי את חוות הדעת, היה שם קטע שאת הקטע הזה הם לא רצו להעביר, ניגוד עניינים וכו'.

משה גפני: הוא אמר לי בטלפון, אבל זה לא כתוב בנייר.

משה גפני: אם את רוצה, אפשר להעביר את זה, זה בסדר.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שאנחנו צריכים להבין - - -

משה גפני: אין בעיה.

משה גפני: אני מבקש לדעת מה מבין החלופות הצעתם שיהיה?

משה גפני: הרי ישבתם הרבה פעמים, ישבה החברה, ישב המשרד להגנת הסביבה, ישב משרד המשפטים כמובן וישבה עיריית חיפה.

משה גפני: מה המסקנה?

<שולי נזר: המסקנה נורא פשוטה וברורה.

<שולי נזר: קודם אני רוצה ליישר קו עם העובדות.

<שולי נזר: המשרד קיבל לבדיקתו מחברת חיפה כימיקלים 11 חלופות, חלופות גם לטווח הקצר וגם לטווח הארוך.

<שולי נזר: כל החלופות אושרו על-ידי המשרד, זה כולל חלופות גם לטווח הקצר וגם לטווח הארוך.

<שולי נזר: אם תרצו – אני חושבת שגם העברנו – נוכל לתת לכם טבלה עם כל החלופות, הצגנו אותן בהרבה מקומות, כולל בממשלה.

<שולי נזר: לגבי חלופות לטווח הקצר, להבנתנו יש כרגע שלוש חלופות רלוונטיות למימוש לטווח קצר, וחלופה רביעית נוספת שהוגשה אלינו והבדיקה שלה אמורה להסתיים בזמן הקרוב.

<שולי נזר: שלוש החלופות לטווח הקצר אושרו על-ידי המשרד ודורגו מבחינת סדר עדיפות בטיחותי בלבד.

<שולי נזר: זאת אומרת, מהחלופה הבטוחה ביותר לחלופה הבטוחה פחות.

<שולי נזר: דורגו, הוצגו לממשלה ובאות לידי ביטוי בהחלטת הממשלה בתעדוף שלה.

מיכל בירן: כולן סבירות מבחינתכם?

<שולי נזר: אני אחזור עוד פעם על מה שאמרתי, כל 11 החלופות אושרו על-ידינו ויש שם חלופות לטווח קצר, חלופות לטווח ארוך, חלופות שכנראה אפילו לא ישימות.

<שולי נזר: מתוכן יש שלוש חלופות לטווח הקצר, שלושתן קבילות ואושרו על ידינו.

<שולי נזר: הוספתי שהוספה חלופה נוספת וקוראים לה בקיצור "חלופת מכליות הכביש", זו חלופה שנמצאת בבדיקה.

<שולי נזר: יש לנו חוות-דעת מהמומחים שעובדים עבור המשרד ובוחנים את החלופות האלה.

איילת נחמיאס ורבין: - - - חוות הדעת - - -

משה גפני: לא, חוות הדעת היתה האם אפשר לתת אישור על הרעלים אפילו שאין רישוי עסקים.

<שולי נזר: נַעֲשָׂה גם דיון במנחה הלאומי ואני מעריכה שבימים הקרובים - - -

איילת נחמיאס ורבין: אתמול.

<שולי נזר: נכון מאוד.

<שולי נזר: ובימים הקרובים, אחרי שכמובן נציג את הדברים לשר, גם ניתן חוות דעת על החלופה הזאת.

<שולי נזר: אני אציין שכל החלופות נבדקות על-ידינו, באותו אופן, על-פי אותן אמות מידה.

יעל כהן-פארן: יש סיכונים - - -

משה גפני: מחר - - -

<שולי נזר: אנחנו מסכימים לכל החלופות, לא אחת, והן מפורסמות.

איתן ברושי: יש החלטת ממשלה שקובעת מהו הפתרון, אז מה כל הדיון הזה?

איתן ברושי: גפני, ממשלת ישראל קיבלה החלטה, יש לה - - -

<קריאות: - - -

איתן ברושי: גפני, אם זה לא דיוני סרק, יש החלטת ממשלה - - -

משה גפני: בסדר, אז מה?

איתן ברושי: אנחנו עושים אובר רולינג?

משה גפני: כן, אנחנו דנים.

יעל כהן-פארן: החלטת הממשלה לא ישימה, ברושי.

מיקי רוזנטל: זה עניין של משילות.

<קריאות: - - -

משה גפני: חבר'ה, תירגעו.

משה גפני: יש בעיות אחרות של משילות, לא זה.

מיקי רוזנטל: גם זה.

משה גפני: גם זה, בסדר.

מיקי רוזנטל: גם זה.

מיקי רוזנטל: זה סימפטום של משילות הממשלה.

מיקי רוזנטל: ממש זה.

משה גפני: האם את יכולה להגיד מה החלופה המועדפת שלכם או שתי החלופות המועדפות עליכם, עוד לפני שאתם מראים את זה לשר?

<שולי נזר: ודאי.

משה גפני: מה?

משה גפני: תגידי.

<שולי נזר: זה מופיע גם בהחלטת הממשלה.

<שולי נזר: החלופה שאנחנו מצאנו כבטיחותית ביותר, ואם תרצה, אני גם אתאר את התהליך - - -

איתן ברושי: במכליות הקטנות.

<קריאות: - - -

<שולי נזר: אני רק אסיים את המשפט - - -

משה גפני: לא לסיים את המשפט, להגיד.

<שולי נזר: זו החלופה שכוללת אונייה קטנה בהזרמה ישירה באמצעות צינור לחיפה כימיקליים צפון ומשם לחיפה כימיקלים דרום.

<שולי נזר: זו חלופה שאפשר כמובן להציג.

משה גפני: זו החלופה שאתם ממליצים עליה?

<שולי נזר: זו החלופה שנמצאה כבטוחה ביותר אחרי שעשינו הערכות סיכונים.

<שולי נזר: זה דבר אחד.

<שולי נזר: דבר שני, בחנו השלכות תפעוליות על-ידי זה שהתייעצנו עם מומחים מהעולם שמכירים פעילויות כאלה ויש להם מומחיות בנושא.

מיכל בירן: סליחה, לא היית ברורה.

מיכל בירן: העברה מהצפון לדרום – באיזה אופן?

<קריאות: - - -

מיקי רוזנטל: זה מה שהיה עד היום.

<שולי נזר: אני חושבת שזה נושא רציני ומורכב, תנו לי להשלים משפט.

משה גפני: אם אפשר, חברים, לא להפריע לה.

משה גפני: היא מביאה את הפתרונות.

משה גפני: בבקשה.

משה גפני: אל תהיי במתח, תחייכי.

משה גפני: בבקשה.

<שולי נזר: יש היום, לפחות בכל מה שקשור למשרד להגנת הסביבה, פתרון בטוח ונכון לבעיית האמוניה.

<שולי נזר: יש שם קשיים, צריך לבוא בשיח עם עיריית חיפה ולראות איך פותרים את הקשיים שנוגעים בעיקר, להבנתי, לרישוי.

מיכל בירן: מה זה - - -

משה גפני: רגע.

משה גפני: רגע.

משה גפני: רגע.

משה גפני: מיכל, דקה.

משה גפני: תני לה להשלים.

<שולי נזר: זו חלופה שמבחינה בטיחותית, בכל מה שקשור לדוחות שהמשרד עושה, נמצאה כחלופה גם קבילה וגם חלופה עם הכי פחות סיכונים.

<שולי נזר: כן נדגיש, וזה המקום לעשות את זה, אם כי זה פחות רלוונטי לחודשים הקרובים, שהחלופה הכי בטוחה והכי נכונה - - -

משה גפני: שנייה.

<שולי נזר: - - - זו הקמה של מפעל שיספק אמוניה.

<שולי נזר: זו החלופה הכי נכונה.

משה גפני: למה זה לא מתבצע?

מיכל בירן: זה לא אשמתם.

מיכל בירן: ההנהלה חיבלה בזה.

משה גפני: תני לה לענות.

<שולי נזר: יש כל מיני סיבות.

<שולי נזר: אני לא יודעת.

משה גפני: מה הסיבות?

<שולי נזר: אין לי מושג.

<שולי נזר: בפועל מה שקרה שפרסמנו מכרז ולא הוגשו - - -

משה גפני: לא שמעתי.

<שולי נזר: המדינה פרסמה מכרז להקמת המפעל ולא היו מציעים.

<שולי נזר: יש כל מיני סיבות.

משה גפני: איילת, רצית לשאול משהו?

משה גפני: בקצרה.

איילת נחמיאס ורבין: אני חייבת להבין משהו ואני רוצה לשמוע את זה ממך ולא מהנהלת החברה כרגע.

איילת נחמיאס ורבין: למה האיזוטנקרים הם לא החלופה הטובה ביותר גם בעיניכם?

איילת נחמיאס ורבין: ככל שאני לומדת ושומעת, על פניו האיזוטנקרים יכולים להיות פתרון מצוין.

איילת נחמיאס ורבין: אני גם יודעת שבכי"ל משתמשים בזה.

איילת נחמיאס ורבין: למה מקצועית בעיניכם זה לא פתרון טוב?

<שולי נזר: קודם כול, אני רוצה להתחיל מהסוף.

<שולי נזר: הפתרון הזה, כמו שאמרתי קודם, כמו שאר החלופות, אושר על-ידינו.

<שולי נזר: יש לנו הערכות סיכונים שעשינו, יש לנו חוות דעת ממומחים בינלאומיים, בדקנו מה נעשה בעולם, התייעצנו עם כל הרגולטורים שעוסקים בחומרים מסוכנים בממשלה, (להלן – המנחה הלאומי), ומסקנתנו, והיא מובאת בחוות דעת מאוד-מאוד חד-משמעית, שזו חלופה שהיא יותר מסוכנת.

מיכל בירן: איילת, זה בסדר מבחינתם, זה קיבל אישור.

מיכל בירן: בואי לא נהפוך את הדיון לדיון בטיחותי, כי זה לא המקום.

איילת נחמיאס ורבין: מיכל, מאוד חשוב להגיד, כי על פניו זו החלופה המידית והכי פשוטה - - -

<אמיל לוגסי: זה לא נכון.

<קריאה: ממש לא הכי מידית.

איילת נחמיאס ורבין: וזאת החלופה שגם ראש עיריית חיפה, לפחות נכון להיום, לא התנגד לה, מיכל, אז אני רוצה להבין את זה.

משה גפני: תשובה.

משה גפני: מה את אומרת לגבי האיזוטנקרים?

<שולי נזר: אמרתי דברים נורא ברורים.

משה גפני: כן, אבל אני לא כל-כך הבנתי.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להבין - - -

משה גפני: למה את לא מתחשבת בי?

משה גפני: בגלל שלא למדתי ליב"ה?

משה גפני: זו הסיבה?

<שולי נזר: אז אני אומרת - - -

משה גפני: תעשי טובה, תחזרי בשבילי.

משה גפני: אני מבקש טובה.

משה גפני: אמרת שהאיזוטנקרים, זה לא עומד אצלכם, זו חלופה - - -

<שולי נזר: אנחנו אישרנו את חלופת האיזוטנקרים.

<שולי נזר: עם זאת, אני אומרת את זה בצורה הכי ברורה שיש, זו החלופה, לפי הבדיקות שעשינו, ומניתי איזה – אם את רוצה אני אחזור על זה – עשינו גם הערכות סיכונים - - -

איילת נחמיאס ורבין: אני הבנתי.

איילת נחמיאס ורבין: הוא לא למד ליב"ה, בגלל זה תחזרי...

משה גפני: מה שנכון – נכון.

<שולי נזר: אנחנו נשמח להציג את חוות הדעת.

משה גפני: את מדלגת על המסקנה.

<שולי נזר: לא, אני לא - - -

משה גפני: שהיא לא בטיחותית?

משה גפני: זה מה שאמרת?

<שולי נזר: היא פחות בטיחותית, או בעברית היא יותר מסוכנת.

<שולי נזר: למה היא יותר מסוכנת?

<שולי נזר: יש הנמקות רבות.

<שולי נזר: אם את רוצה, נציג לך את זה.

<שולי נזר: זה לא משהו שניתן במשפט אחד לתמצת.

איתן ברושי: בפעם הקודמת הם הציגו שלא ניתן לספק את שני המכלים לשני המפעלים, גם בדרום וגם בצפון, ולכן הדרום - - -

משה גפני: איתן, תן לי רגע למצות את זה.

איתן ברושי: יש גבול כמה פעמים אפשר לחזור פה ונשלח אותם הביתה בלי תשובות.

משה גפני: איתן, מה אתה רוצה, שאני לא אעשה את הדיון הזה?

משה גפני: מה אתה רוצה לעשות?

איתן ברושי: הסבירו פה לכולם - - -

משה גפני: איתן.

איתן ברושי: זה כתוב.

משה גפני: החלופה הכי טובה מבחינת

משה גפני: כם זו אונייה קטנה, נכון?

משה גפני: מה שאמרת בהתחלה?

<שולי נזר: אונייה קטנה והזרמה.

משה גפני: אבל מה נעשה - - -

<שולי נזר: אדוני היושב-ראש, תן לי לדייק.

<שולי נזר: יש גם חלופות שכוללות אונייה קטנה ומכליות כביש, וזה דבר שנבחן על-ידינו.

<שולי נזר: אני מדגישה שוב.

<שולי נזר: האיזוטנקים אושר על-ידינו.

<שולי נזר: האישורים שלנו הם לא החסם היום למציאת פתרון.

משה גפני: הגב' שולי נזר, אני לא חוזר עכשיו על הדיון של כל מה שהיה.

משה גפני: אם את אומרת שיש לכם פתרון, עשיתם מכרז, ואף אחד לא השתתף במכרז, אז הפתרון כמאן דליתא.

איתן ברושי: אף אחד לא יכול לכפות רישוי עסקים.

מיכל בירן: איתן, אנחנו לא מדברים על זה עכשיו, אנחנו מדברים על הסיבה שלא הוקם המפעל, ואין הסכמה על זה.

מיכל בירן: הנהלת החברה חיבלה בזה במזיד, כשהיה מי שהיה מוכן לפתוח את המפעל הזה, והמדינה היתה מוכנה לשים על זה הרבה כסף.

מיכל בירן: הם לא הסכימו להתחייב לקנות את האמוניה.

מיכל בירן: זה מה שהיה, וצריך להגיד את האמת.

משה גפני: הגב' נזר.

<יורם ראבד: גפני, במודע אנחנו לא מתערבים באמירות.

משה גפני: אתם לא מתערבים בשום דבר, עד שאתם לא מקבלים רשות דיבור.

משה גפני: אתם באים לפה כשאתם יודעים שאתם הולכים לחטוף על הראש, ובגלל זה באתם.

<יורם ראבד: אנחנו מודים לכבודו.

משה גפני: הלא דבר.

משה גפני: הגב' נזר, אמרת שבמכרז הזה לא השתתף אף אחד.

<שולי נזר: אדוני היושב-ראש, עשיתי הפרדה בין הפתרונות לטווח הקצר לבין הפתרונות לטווח הארוך.

משה גפני: הבנתי.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: בבקשה, עו"ד יורם ראבד.

<יורם ראבד: תאמר לי מה שאלתך, ואענה.

משה גפני: שאלתי למה לא עובד העניין הזה?

<יורם ראבד: מסיבה מאוד פשוטה, ההמלצה הראשונה, כפי שנאמר פה, על-ידי המשרד לאיכות הסביבה, ההמלצה הבטוחה ביותר, זו אונייה קטנה עם הזרמה ישירה למפעל.

מיכל בירן: פתרונות לטווח קצר.

<יורם ראבד: לטווח קצר, ברור.

<יורם ראבד: כרגע אנחנו עוסקים בטווח הקצר, אנחנו רוצים להחזיר עובדים לעבודה.

<יורם ראבד: הפתרון הזה מצריך רישיון עסק והיתר בנייה.

<יורם ראבד: רישיון עסק והיתר בנייה זה בידי עיריית חיפה.

מיקי רוזנטל: לצינור?

משה גפני: למה צריך רישיון עסק?

<קריאות: - - -

<יורם ראבד: אני אסביר.

<יורם ראבד: חבר הכנסת גפני, אני אסביר שוב.

<יורם ראבד: ברגע שמגיעה אונייה לנמל, היא צריכה להזרים את האמוניה למפעל.

<יורם ראבד: הצינור שעובר בתוך המפעל והמפעל עצמו צריכים רישיון עסק.

<יורם ראבד: רישיון העסק הזה נשלל, אין למפעל היום רישיון עסק, גם אין לו היתר בנייה לחלק מהדברים.

משה גפני: האונייה לא צריכה רישיון עסק.

<יורם ראבד: האונייה זה בנמל חיפה.

<יורם ראבד: אונייה נכנסת לנמל היא כמו כל אונייה אחרת שנכנסת לנמל, להבנתו לפחות.

משה גפני: מה שצריך רישיון עסק זה הצינור - - -

<יורם ראבד: בדיוק.

<יורם ראבד: שוב, כדי להבהיר את השיטה המומלצת על-ידי המשרד לאיכות הסביבה, השיטה היא שאותה אמוניה שמוזרמת למפעל בצפון תשמש את המפעל בצפון, ותובל במכליות כביש, כמו שנעשה עד לאחרונה, כשהיתה אמוניה לדרום.

<יורם ראבד: כך היה.

<יורם ראבד: ההבדל היחיד שאין מכל יותר.

<יורם ראבד: אין מכל עצום שהפחיד והדאיג את כולם.

<יורם ראבד: יש אונייה קטנה שבאה.

יעל כהן-פארן: היא לא כזאת קטנה.

יעל כהן-פארן: תפסיקו - - -

<קריאות: - - -

משה גפני: יעל, אני לא מסכים.

משה גפני: עם כל הכבוד, הוא מדבר.

יעל כהן-פארן: זה כן הדיון.

רועי פולקמן: היא קטנה יחסית למכל.

רועי פולקמן: יחסית למכל האמוניה היא קטנה.

משה גפני: אני לא מקבל את הדיון הזה.

משה גפני: עם כל הכבוד, הדיון הזה גם לא נעשה עכשיו בשביל לדון מה כן ומה לא.

משה גפני: אני רוצה לדעת איפה זה עומד.

משה גפני: הוועדה צריכה לדעת על גורלם של העובדים.

מיקי רוזנטל: כן, אנחנו עוסקים בעובדים עכשיו.

משה גפני: בבקשה.

<יורם ראבד: יש חלופה נוספת שנבדקת כרגע על-ידי המשרד לאיכות הסביבה, וביקשנו לבחון לאור היעדר רישיון העסק למפעל - - -

רועי פולקמן: מה זה "לאור היעדר"?

רועי פולקמן: אם זו החלופה וזו ההמלצה, מה הבעיה?

רועי פולקמן: הנה, יושבים פה נציגי עיריית חיפה - - -

משה גפני: תיכף אני אתן להם.

משה גפני: דקה.

<יורם ראבד: אם הם יגידו אמן, אנחנו מתפזרים ועושים מסיבה לפני החג.

<יורם ראבד: בהנחה שאנחנו נמצאים באותו מצב שהיינו עד לפני שעה, שעיריית חיפה עומדת בסירובה לתת רישיון עסק, או יותר נכון, עומדת בסירובה להפעיל את המפעל בצפון, זו המשמעות של זה - - -

רועי פולקמן: לעיריית חיפה יש סמכות - - -

דב חנין: חברים, אי-אפשר ככה.

רועי פולקמן: אם אתה עומד בתנאי החוק, עיריית חיפה היא לא - - -

משה גפני: רועי, אני לא מסכים לזה, עם כל הכבוד.

<יורם ראבד: רועי, יכול להיות שיש - - -

משה גפני: לא.

משה גפני: אתה לא עונה לו.

<יורם ראבד: אני לא אענה לו, אבל אני אענה לחלל.

משה גפני: לא, זה היה בעבריינות בגלל שזה בלי אישור של היושב-ראש.

רועי פולקמן: אני מושך את השאלה.

משה גפני: בבקשה.

<יורם ראבד: אנחנו כמובן בדעה - - -

משה גפני: התחלת להגיד שיש לכם עוד הצעה.

<יורם ראבד: אנחנו כמובן בדעה שהיעדר רישיון עסק למפעל בצפון זה בניגוד לחוק ואפשר לעתור לבית משפט, רק שזה הליך שייקח מן הסתם, כמו שלוקח לבית משפט, וזה לא זמן שעומד בפנינו.

משה גפני: ולכן מה?

משה גפני: התחלת להגיד.

<יורם ראבד: החלופה הנוספת שביקשנו מהמשרד לאיכות הסביבה לבדוק, וזה מה שהמשרד - - -

משה גפני: המשרד להגנת הסביבה.

<יורם ראבד: - - - היא החלופה שאומרת הבאת אותה אונייה קטנה לנמל, פריקת האונייה בשטח הנמל למכליות כביש והובלה לדרום, ואינשאללה, אם נקבל אישור, גם לצפון.

יעל כהן-פארן: זה בטוח?

משה גפני: אנחנו שוב באותה בעיה.

<קריאות: - - -

מיכל בירן: - - - נראה שזה לא בתום לב, שאתם רוצים להיפטר מהעובדים.

מיכל בירן: אל תמרח אותנו בבקשה באינשאללה.

מיכל בירן: נראה שזה לא בתום לב, אתם רוצים להיפטר גם מהעובדים המאוגדים ומהעובדים בכלל של הצפון.

<קריאה: הם כבר קיבלו החלטה.

<יורם ראבד: אם שאלת שאלה, אני לא אגיד לך שאת מורחת אותי ואת לא תגידי לי שאני מורח אותך.

מיכל בירן: אני יכולה להגיד לך שאתה מורח אותי - -

<יורם ראבד: אז גם אני יכול להגיד לך.

מיכל בירן: - - כשהעובדות לא מתיישבות עם מה שאתה אומר.

<יורם ראבד: אז גם אני יכול להגיד לך.

<יורם ראבד: את לא מכירה.

<יורם ראבד: עם כל הכבוד, דברי בטון אחר, בצורה אחרת, אני אשמח לענות.

מיכל בירן: תודה על שיעורים בנימוסים.

מיכל בירן: זה לא כך.

<יורם ראבד: תודה.

משה גפני: מי אדוני?

<אמיל לוגסי: אני אחראי על מכל האמוניה וכל מערך האמוניה - -

משה גפני: אם אפשר בקצרה.

משה גפני: אני לא דן כאן בעניין של מכל האמוניה.

<אמיל לוגסי: - - 35 שנה.

<אמיל לוגסי: כל קילוגרם אמוניה שהגיע למדינת ישראל ונצרך על-ידי כל מדינת ישראל עבר דרכי ב-35 השנים האחרונות.

<אמיל לוגסי: אני יכול רק לציין שהמתווה הזה שהמשרד להגנת הסביבה אישר, בדק ומצא שהוא פחות מסוכן מאחרים, הוא מתבצע כיום.

<אמיל לוגסי: יבינו כולם שמכלית האמוניה שמגיעה הזרימה בעבר למכל, ומהמכל באותו סדר שאנחנו מדברים עליו.

<אמיל לוגסי: זה התבצע אז והוא ימשיך להתבצע היום אם כל הגורמים יאשרו את המתווה הזה שהמשרד להגנת הסביבה - - -

יעל כהן-פארן: זה היה משהו מאוד גרוע שהפסיקו.

יעל כהן-פארן: אני לא מבינה.

יעל כהן-פארן: מה שהיה הוא שיהיה?

יעל כהן-פארן: אמרת מה שהיה הוא שיהיה.

<יורם ראבד: אני אענה לך.

<אמיל לוגסי: לא נכון - - -

משה גפני: אתה לא מנהל את הוויכוח.

משה גפני: מה אתה מציע עכשיו?

<אמיל לוגסי: אני מציע שהמתווה הזה שאנחנו מכירים, יודעים וכל העולם השתמש בו, אם זה בפריקה ישירה ואם זה במכליות כביש, שימשיך להתבצע ויציל את כל העובדים האלה שעוד מעט הולכים הביתה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: מאה אחוז.

משה גפני: עיריית חיפה.

<גדי מרגלית: צהריים טובים.

<גדי מרגלית: אני מנכ"ל העירייה.

<גדי מרגלית: אני רוצה לומר מספר דברים.

<גדי מרגלית: ראשית, אמרה סמנכ"לית המשרד להגנת הסביבה שהיו שלוש חלופות.

<גדי מרגלית: עיריית חיפה לא הסתירה שמבחינתה חלופה אחת מבין שלושתן היא החלופה המועדפת וגם הבטיחותית ביותר, קרי, חלופת האיזוטנקים.

<גדי מרגלית: הכוונה באיזוטנקים שאנחנו לא מדברים על אונייה - - -

משה גפני: היא לא אמרה ככה.

<גדי מרגלית: אני מפרט מה אנחנו רואים בחיוב.

<גדי מרגלית: לדידנו חלופת איזוטנקים אומרת את הדבר הבא – איזוטנקים למי שלא יודע זה מכל אמוניה קטן של 12 טון, שלמעשה נראה כמו קונטיינר – אמרנו לדידנו שאנחנו מאשרים להביא אונייה שעמוסה באיזוטנקים, לפרוק אותם ישירות לרכבות, למשאיות, למפעל בצפון, למפעל בדרום.

<גדי מרגלית: דרך אגב, ישב פה דב חנין - - -

משה גפני: חבר הכנסת.

מיקי רוזנטל: הוא יושב פה.

מיקי רוזנטל: הוא עדיין יושב פה.

<גדי מרגלית: שינית מיקום.

<גדי מרגלית: חבר הכנסת דב חנין, נדמה לי שהיה גם נושא יותר מסוכן מהנושא של אמוניה, זה היה ברום, שהכנסת עסקה בו, והתנהלו העניינים שם בהעברה של איזוטנקים.

<גדי מרגלית: הפעם הפוך – מדימונה לחיפה ואחרי זה נמל אשדוד הצטרף.

<גדי מרגלית: יתקן אותי חבר הכנסת חנין אם אני לא מדייק.

דב חנין: אתה צודק.

דב חנין: מדייק.

<גדי מרגלית: לגרסת עיריית חיפה אמרנו: מחר אפשר להפעיל את המפעל בצפון – תיכף אני אתייחס לעובדים בצפון – ובתנאי שתגיע אונייה שעמוסה באיזוטנקים, תפרוק את האיזוטנקים בין בערוגות חומ"ס בנמל חיפה.

<גדי מרגלית: מנכ"ל נמל חיפה הוציא לנו מכתב רשמי לגבי יכולת האחסנה של איזוטנקים בערוגות החומ"ס בחיפה, ומשם בפיזור גם לצפון וגם לדרום.

משה גפני: ברור, בוא לא ניכנס לכל הפרטים.

משה גפני: אמרה הגב' נזר, סמנכ"לית במשרד להגנת הסביבה, שהבטוח ביותר זה לא האיזוטנקים.

מיקי רוזנטל: מבחינתם.

<שולי נזר: אני רוצה לדייק, מבחינת ממשלת ישראל.

מיקי רוזנטל: הם הגוף המוסמך לצורך העניין.

<גדי מרגלית: חוות הדעת שנמצאת בידינו שהנושא של אונייה והזרמה בצנרת הוא נושא מסוכן, ואני רוצה לומר שהיתה החלטת ממשלה בשנת 2013 - - -

איילת נחמיאס ורבין: גפני, העובדים ילכו הביתה אם זה ימשיך ככה.

רועי פולקמן: גדי, עם כל הכבוד, אני מאוד מכבד אותך, אבל אין לך חוות דעת - - -

<קריאות: - - -

משה גפני: נראה לי שהוועדה פה נגד עיריית חיפה.

משה גפני: אני לא מבין את השמחה.

יעל כהן-פארן: לא, חס וחלילה.

<קריאות: - - -

יעל כהן-פארן: - - - למה לחיפה?

יעל כהן-פארן: אם זה ימלא מכליות, תביאו לאשדוד.

<קריאות: - - -

משה גפני: יורם, אני לא רוצה לשמוע.

משה גפני: איתן, מספיק.

משה גפני: יעל, אני לא מסכים לדבר הזה.

משה גפני: גורלם של העובדים תלוי על כפות האוזניים.

<קריאות: - - -

יעל כהן-פארן: - - - מפרץ חיפה תלוי - - -

משה גפני: לא קבענו שום דבר.

מיקי רוזנטל: תנו לו לענות.

<קריאות: - - -

יעל כהן-פארן: הם יושבים בכל הישיבות ואוספים את כל הנתונים.

משה גפני: יש לי יותר ניסיון במפרץ חיפה, מי זיהם שם את מפרץ חיפה, מי נתן אישורים, מי לא נתן אישורים.

משה גפני: עדיף שאני לא אדבר.

מיקי רוזנטל: מי אמר שהאוויר בחיפה הכי נקי בארץ?

משה גפני: עדיף שאני לא אדבר.

<קריאה: מה זה קשור עכשיו?

<קריאה: תתייחסו לעובדים.

מיקי רוזנטל: זה לא קשור.

מיקי רוזנטל: גדי, אתה יכול לענות לי?

משה גפני: אני מבקש, מר מרגלית, תעשה לי טובה.

משה גפני: אל תתעלם ממני.

משה גפני: שאלתי שאלה, אני מבקש תשובה.

משה גפני: אמרה הגב' נזר, שהיא מייצגת את ממשלת ישראל בעניין הזה, שהחלופה הבטוחה ביותר זה לא האיזוטנקים, שזו חלופה, אבל חלופה פחות בטוחה.

משה גפני: היותר בטוחה זו ההצעה שהיא אמרה על נושא האונייה הקטנה.

משה גפני: אני לא מביע עמדה.

איתן ברושי: זאת החלטת הממשלה.

משה גפני: אני שואל, האם אתם בעיריית חיפה מתעלמים מהעניין הזה?

<גדי מרגלית: אנחנו לא מתעלמים.

<גדי מרגלית: שאלנו מספר שאלות את המשרד להגנת הסביבה, כולל אמש, בדיון שהקדים לדיון של המנחה הלאומי.

<גדי מרגלית: ישבנו במשרד והפנינו כמה שאלות למשרד להגנת הסביבה, ואנחנו גם מצפים לתשובות מהם.

<גדי מרגלית: לדוגמה, עניין הרצפטורים הציבוריים.

<גדי מרגלית: ולמי שלא מבין, מה ההשפעה של דברים כאלה בניתוח סיכונים כמו שהביאו מומחים כאלה או אחרים, שזה בסדר גמור, כבודם במקומם מונח, לגבי ההשפעות שיכולות להיות כתוצאה או תאונות תפעוליות של אמוניה, או פיגועים כאלה או אחרים, או ממלחמה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: תודה.

משה גפני: אתם מכירים את השאלות שמר מרגלית הזכיר?

<שולי נזר: בוודאי.

משה גפני: אתם אמורים לתת לו תשובות?

<שולי נזר: רגע.

<שולי נזר: תן לי.

<שולי נזר: זה חשוב מה לעשות.

יעל כהן-פארן: אבל הוא היושב-ראש.

<שולי נזר: סליחה?

יעל כהן-פארן: הוא היושב-ראש.

<שולי נזר: אני חושבת שיש לי זכות בסיסית - - -

משה גפני: בטח.

משה גפני: את מצוינת, אין ויכוח לגבי העניין הזה, אבל אני בלחץ.

<שולי נזר: זה לא העניין.

<שולי נזר: ישבנו עם עיריית חיפה בדיון של 12 שעות.

<שולי נזר: הבאנו לשם את כל המומחים, הבאנו את המומחה מחו"ל, הבאנו את המומחה מהארץ שעשה את הערכות הסיכונים, הצגנו הכול, ענינו על כל השאלות.

משה גפני: טוב.

<שולי נזר: רגע.

<שולי נזר: הם שלחו מסמך עם 33 שאלות, חלקן יותר משמעותיות, חלקן פחות, אנחנו נשיב להם.

<שולי נזר: אנחנו עובדים, בודקים את הדברים ברצינות.

משה גפני: כמה זמן?

<שולי נזר: בימים הקרובים.

<שולי נזר: הם הביאו לנו רשימה של רצפטורים חדשים, לרצפטורים האלה יש משמעות.

<שולי נזר: אנחנו בודקים אותם, והם יקבלו תשובה.

<שולי נזר: סליחה, משהו אחד - - -

משה גפני: חבר הכנסת דב חנין, אתה רוצה להתייחס בבקשה?

משה גפני: ואחרי זה יעל.

דב חנין: אני לא אתייחס בקיצור, אני אגיד מה שיש לי להגיד.

משה גפני: תגיד את כל מה שאתה רוצה להגיד.

דב חנין: תודה רבה.

<שולי נזר: אני יכולה רק - - -

משה גפני: מה?

<שולי נזר: רק משהו אחד שנאמר פה חשוב לשים על השולחן.

<שולי נזר: ציין מנכ"ל העירייה שיש חוות דעת מטעמם שמראה שחלופה כזאת או אחרת יותר בטיחותית.

<שולי נזר: אני חייבת לציין שאנחנו לא קיבלנו חווֹת דעת כאלה.

<שולי נזר: ביקשנו מהעירייה.

<שולי נזר: ביקשנו גם לראות את הערכות הסיכונים.

<שולי נזר: שאלת, חברת הכנסת פארן, אם עשינו - - -

<גדי מרגלית: הם הועברו אליכם יום אחרי הדיון הארוך.

משה גפני: לא.

<שולי נזר: שאלת אם עשינו הערכות סיכונים, והתשובה שלי היתה בוודאי, זאת הפרקטיקה הכי בסיסית.

<שולי נזר: אם רוצים לחוות דעה על חלופה כזאת או אחרת, צריך לעשות הערכת סיכונים.

<שולי נזר: עשינו הערכות סיכונים ואפילו מחמירות, פרסמנו אותן, הן מצויות באתר המשרד.

<שולי נזר: אני חייבת לציין שחוות דעת והערכת הסיכונים שתומכת או מעלה בסיס מדעי אל מול טענת עיריית חיפה, עוד לא ראינו.

<שולי נזר: אנחנו נשמח לקבל.

<שולי נזר: הדבר היחיד שקיבלנו מהם בשלבים מתקדמים של הדרך זה סקר ספרות שהם עשו באמצעות רוברט טיילור, סקר ספרות מאוד-מאוד בסיסי, אין פה אפילו בסיס מדעי קרוב להצדקה של חלופה כזאת או אחרת, לא משנה.

<שולי נזר: אם יש חווֹת דעת כאלה, אני פונה אליכם שוב.

<שולי נזר: אנחנו מנסים לקיים אתכם דיון ענייני, מקצועי, לוקחים ברצינות רבה כל טענה שאתם אומרים.

<שולי נזר: אנחנו מתקשים לעשות את זה, כי התגובות הן לא בהלימה, לפחות לרצון שלנו לפחות, הענייני, לקיים דיון מקצועי.

<שולי נזר: אבל אם יש חוות דעת כאלה מקצועיות - - -

<גדי מרגלית: - - -

משה גפני: לא, לא, לא.

משה גפני: מר מרגלית, אסור להתערב באמצע.

משה גפני: אתה רוצה, תבקש רשות דיבור, אבל אני מבקש הגב' נזר - - -

<קריאות: - - -

<שולי נזר: מה שהיא אומרת, היא אומרת מה שהמשרד אומר, והיא אומרת את זה בשם הממשלה.

<שולי נזר: אתה לא יכול להיכנס באמצע ולהגיד שכן העברתם.

<שולי נזר: אני לא הולך לנהל פה ועדת חקירה.

<שולי נזר: אם יש לכם בעיה, אתם יכולים להעביר לה, אתם יכולים להעביר את זה דרך מיכי אלפר, הוא יסכים.

<גדי מרגלית: אני אשמח להעביר דרכו.

משה גפני: סתם צחקתי.

<גדי מרגלית: גם אני.

משה גפני: חבר הכנסת דב חנין.

משה גפני: בבקשה.

דב חנין: תודה, אדוני היושב-ראש, אני אתחיל בשורה התחתונה.

דב חנין: את המפעל הזה אפשר להפעיל.

דב חנין: אפשר להפעיל את המפעל הזה.

דב חנין: אני אתחיל עכשיו מההתחלה, ואני אנסה לעשות את זה קצר ככל האפשר.

דב חנין: חברות וחברים, אמוניה זה חומר מסוכן.

דב חנין: כל פתרון שיהיה בעניין של אמוניה, יש בו סיכונים מסוימים.

דב חנין: אין שום דבר שהוא בטוח באופן אולטימטיבי כשאנחנו מדברים באמוניה, כי אנחנו מדברים בחומר מסוכן.

דב חנין: השאלה היא מהם הסיכונים הסבירים ומהם הסיכונים הלוא סבירים.

דב חנין: מהם הסיכונים המקומיים הנקודתיים ומהם הסיכונים הגדולים, הגלובליים, שיכולים לייצר אפקטים מאוד-מאוד גדולים.

דב חנין: הוויכוח שקיים בין אונייה לבין איזוטנקים הוא ויכוח שקיים בין שני סוגים שונים של סיכונים.

דב חנין: יש סיכונים באיזוטנקים.

דב חנין: אבל אם מתפוצץ איזוטנק זה מסוכן, אין ספק, האפקט שלו רע והוא מסוכן, אבל הוא לא איום ונורא והוא לא מייצר סיכון סביבתי גדול מאוד.

דב חנין: אני יכול להראות לך את ההפניות לזה, אם תרצי, אחרי הדיון.

דב חנין: לעומת זאת, אם אונייה מתפוצצת בנמל, לפי המחקרים והספרות שאני מכיר, אנחנו בבעיה רצינית מאוד, וגם על זה אני יכול לתת לך את החומרים שיש בידיי, ולכן יש ויכוח.

דב חנין: עיריית חיפה לא באה מתוך כוכב אחר, אלא היא נשענת על חוות דעת של מומחים, כולל מומחים בכירים מאוד בטכניון, ששמים דגש גדול מאוד על הסכנה של אוניית אמוניה בנמל, וזה כן נכון.

דב חנין: גב' נזר, זה כן נכון.

<שולי נזר: אני חייבת להגיד - - -

משה גפני: לא.

משה גפני: לא.

משה גפני: לא.

דב חנין: אני יכול להראות לך את זה.

<שולי נזר: אני אשמח.

דב חנין: ולכן יש כאן ויכוח.

משה גפני: מי שצריך להביא את חוות הדעת זה לא חבר הכנסת דב חנין, שהוא מורי ורבי בעניין של איכות הסביבה, אלא עיריית חיפה.

משה גפני: היא לא נותנת את ההיתר בעניין הזה, היא צריכה להביא לך את חוות הדעת, זה הכול.

משה גפני: זה נורא פשוט.

דב חנין: מאה אחוז.

דב חנין: אני רוצה להמשיך ולומר: כך או כך יש כאן צורך לשבת.

דב חנין: הגורמים הרלוונטיים, עיריית חיפה והמשרד להגנת הסביבה צריכים לשבת ביניהם באיזה מרתון, לקבוע מהו המנגנון הסביר ביותר לראות סיכון נקודתי אחד מול השני.

דב חנין: אני לא מכיר את צורת ההתנהלות הזאת, כי כל אחד מחזיק את התורה שלו, וכל תורה - - -

משה גפני: לגבי התורה שם יש לי ספקות.

דב חנין: - - - ושתי התורות לא מדברות אחת עם השנייה.

דב חנין: זה לא הגיוני המצב הזה.

דב חנין: זה פשוט לא הגיוני.

דב חנין: זה דברים חיצוניים, אבל לגמרי מנוגדים - - -

<קריאות: - - -

דב חנין: אני רוצה מהנקודה הזאת להגיע, אדוני היושב-ראש, להגיע למה שלדעתי הוא מרכז הדיון עכשיו, כי הנושא הזה של מהו הפתרון המקצועי, יישבו אנשי המקצוע משני הצדדים, ובמרתון של כמה שעות יפתרו את זה.

דב חנין: הבעיה העיקרית שלנו, אדוני היושב-ראש, בדיון הזה היא ההתנהלות של הנהלת המפעל.

דב חנין: זו הבעיה.

דב חנין: כאן נמצאת הבעיה, ואני אגיד מה הבעיה.

דב חנין: קודם כול, היה לנו כאן דיון בכנסת.

דב חנין: אנחנו פנינו להנהלת המפעל בינתיים, שיתחשבו בנו, ילכו לקראתנו, חברי הכנסת, יאפשרו לאנשים להמשיך לקבל את השכר שלהם - - -

איתן ברושי: כמה חודשים לפי דעתך ההנהלה שילמה משכורת כשלא עבדו?

דב חנין: אני רוצה להגיד לך מה קורה עכשיו.

<קריאות: - - -

איתן ברושי: תיכף תשמע אותי.

משה גפני: איתן, אני לא מסכים, איך לך רשות דיבור.

דב חנין: המפעל הזה הרוויח - - -

משה גפני: דב, אני מבקש לא לדבר אתו, אני מבקש להגיד לוועדה, ואני מבקש לקצר עד כמה שאפשר.

דב חנין: אני מאוד מקצר, אני מסיים.

משה גפני: בבקשה.

דב חנין: המפעל הזה הרוויח ומרוויח מיליונים.

דב חנין: אנחנו מדברים על מפעל רווחי.

דב חנין: אף אחד לא עושה פה טובה לאף אחד.

דב חנין: אבל כשאומרים לוועדה: אנחנו נשהה את הפיטורים ואנחנו נשלם לעובדים שכר, ועכשיו גורמים לעובדים לשלם לעצמם באמצעות ימי החופשה שלהם, זה גם ביזוי של העובדים וזה גם ביזוי של ועדת הכנסת.

דב חנין: בשורה התחתונה, אני מתפלא על התנהלות של הנהלה של מפעל, שהוא מפעל רווחי, שבמקום להילחם על המפעל הזה ובמקום לשבת עם העירייה ועם המשרד להגנת הסביבה, באותו מרתון מקצועי, שיבטיח את הפתרונות ממחר בבוקר, ההנהלה מתנהלת כאילו יש לה אינטרס שהמפעל ייתקע, ואם הוא ייתקע יפטרו את העובדים, ואם יפטרו את העובדים, אולי ייקחו במקומם עובדים אחרים ולא יהיה הסכם קיבוצי, והכול יהיה יותר זול, וימשיכו להרוויח המון כסף, אבל יצטרכו לשלם פחות לעובדים.

דב חנין: זו השערורייה האמיתית.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: מיכל בירן.

מיכל בירן: אני צריכה לרדת לריאיון, אני מתנצלת.

מיכל בירן: שתי נקודות קצרות.

מיכל בירן: האחת, לגבי העניין המקצועי.

מיכל בירן: רבאק, די.

מיכל בירן: היינו בדיון הזה כבר מספיק פעמים.

מיכל בירן: יעל, כשאת מחזירה את הדיון לחוק, גם את זה אני לא רוצה לשמוע.

מיכל בירן: יש פול של אלטרנטיבות שהמשרד להגנת הסביבה אישר.

מיכל בירן: ולא רק זה, אני מבינה ששר הכלכלה – מישהו כבר אירח את הדיונים האלה עם כל הגורמים.

מיכל בירן: די.

מיכל בירן: תמצאו פתרון.

מיכל בירן: זה לא אמור להיות הדיון שלנו.

מיכל בירן: כבר הייתם בדיונים, נמצאתם כולם באותו חדר.

מיכל בירן: תגיעו למסקנות ותפסיקו אתם למרוח את זה.

משה גפני: דברים נכונים.

מיכל בירן: נקודה שנייה, אחרונה, לגבי ההנהלה – אנחנו פוגשים פה הרבה מאוד אנשים, אני לא חושבת שאתם עושים את זה בתום לב, ובגלל זה אני לא קואופרטיבית לדיון על זה שאתם מפסידים כסף מזה שזה סגור.

מיכל בירן: ראינו פה הרבה אנשים, ראינו הרבה מפעלים, יעידו, גם התאחדות התעשיינים, מאוד אכפת לי ממפעלים שנמצאים במצוקה, ואז אני אומרת לעובדים: הגיע הזמן להדק חגורות.

מיכל בירן: אני חושבת שלא בתום לב הבאתם אותנו למצב שבו אנחנו נמצאים.

מיכל בירן: דאגתם שלא יהיה מפעל אמוניה, שכולנו מסכימים שהוא החלופה הטובה ביותר, ועכשיו אתם מנצלים את זה שכולנו מגויסים למאבק הזה בשביל העובדים, וכפי שאמר דב חנין, ואני לא ארחיב על זה, אתם לא עומדים בסיכומים מול הוועדה, פוגעים בעובדים, וזה לא מקובל.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: יעל כהן-פארן.

<יורם ראבד: הם אומרים לי ובורחים.

משה גפני: אני אאפשר לכם.

משה גפני: לא יהיה פה דבר שמישהו לא יקבל רשות דיבור.

<יורם ראבד: הנימוס אומר שהיא גם תמתין ותשמע תשובה.

משה גפני: אין נימוס.

משה גפני: לא, אין נימוס.

מיכל בירן: אני מאחרת.

משה גפני: מה זה נימוס?

משה גפני: איפה כתוב בתקנון של הכנסת נימוס?

<יורם ראבד: סליחה, אתה צודק.

<יורם ראבד: אתה צודק.

<יורם ראבד: מתנצל.

<יורם ראבד: אני פשוט לא מהכנסת.

משה גפני: אתה לא מהכנסת.

משה גפני: מיכל בירן סומכת עליי שאני אשמע את התשובות שלכם ואני אגיד לה.

מיקי רוזנטל: אתה רוצה שנדבר על תקנון האתיקה של עורכי-הדין?

<יורם ראבד: אפשר לדבר על זה.

מיקי רוזנטל: לא כדאי לך.

<יורם ראבד: אני אחראי לו?

משה גפני: כדאי לכם לדבר על התקנון של חברי הכנסת.

משה גפני: יעל כהן-פארן, בבקשה.

יעל כהן-פארן: אני רוצה להגיד את זה בצורה ברורה.

יעל כהן-פארן: נכון שכביכול יש פה חזרה לשאלת הפתרון, אבל זה לא סתם.

יעל כהן-פארן: מה קורה?

יעל כהן-פארן: הנהלת החברה מלחיצה בכוונה את הממשלה עם העובדים, עושה את זה שוב ושוב, ושוב ושוב, ושוב ושוב, כדי שיבחרו את הפתרון שנוח לה.

יעל כהן-פארן: ואנחנו יודעים שיש פנייה של מבקר המדינה לחקור חשדות לפלילים ולשחיתות בתחום הזה בעניין של האמוניה ושל קבלת ההחלטות.

יעל כהן-פארן: חברי, יש לנו פה אחריות, כי הדיונים שנערכים כאן, אסור שייתנו אור ירוק לכל פתרון, ולו שיהיה, גם לתושבי המפרץ.

יעל כהן-פארן: גפני, אני יודעת שליבך עם נושאי סביבה, ואתה עוסק בזה המון שנים - -

משה גפני: נכון.

יעל כהן-פארן: - - אבל זאת לא הוועדה שבה דנים מאוד לעומק בפתרונות סביבתיים.

יעל כהן-פארן: ולכן כן, אני מצטערת לומר, אני לא סומכת את ידי על כל דבר שהמשרד להגנת הסביבה חותם עליו.

יעל כהן-פארן: סורי, אני מכירה אותם די לעומק, וגם בסיפור הזה, ואני יודעת שיש דיונים.

משה גפני: את סומכת על עיריית חיפה שנתנה אישור לבז"ן להרחבה?

יעל כהן-פארן: גפני, אני יודעת שעיריית חיפה בסיפור הזה עומדת כאן בצד הנכון עם התושבים.

יעל כהן-פארן: זה אני חייבת לומר על השולחן.

יעל כהן-פארן: אם עכשיו הפתרון הוא להביא אונייה שתמלא מכליות, תביא אונייה גם לאשדוד.

יעל כהן-פארן: מה הבעיה?

יעל כהן-פארן: למה שלא תהיה אונייה באשדוד?

יעל כהן-פארן: אתה יודע למה, גפני?

משה גפני: למה?

יעל כהן-פארן: כי שם יש יותר מדי בוחרי ליכוד.

יעל כהן-פארן: אני רוצה פתרון.

יעל כהן-פארן: אני רוצה פתרון שיהיה נכון למפעל - - -

משה גפני: אם אפשר, בבקשה.

משה גפני: היא אומרת שיש בוחרי ליכוד באשדוד.

משה גפני: אם אתם יכולים להביא אמוניה לאשדוד - - -

<יורם ראבד: אנחנו צריכים קודם להתפקד לליכוד...

יעל כהן-פארן: הם לא יביאו לשם בחיים.

יעל כהן-פארן: אני רוצה להגיד בצורה ברורה שאם יש פתרון שמקובל על הגנת הסביבה, שמקובל על המפעל ושמקובל על עיריית חיפה, צריך ללכת אליו.

יעל כהן-פארן: זהו, ולא לסגור את המפעל, ותפסיקו להגיד: אנחנו סוגרים, אנחנו סוגרים.

יעל כהן-פארן: זה לא ייתכן.

יעל כהן-פארן: זה כמו מוכר הארטיקים שאומר שהוא הולך, תרדפו אחריי.

יעל כהן-פארן: די.

יעל כהן-פארן: יש פתרון, תיישמו אותו.

יעל כהן-פארן: תודה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: איתן ברושי, ובתנאי שאתה לא מדבר עכשיו על חקלאות.

איתן ברושי: אני אדבר על מה שמתחייב מהדיון.

משה גפני: תגיד מה שאתה רוצה.

איתן ברושי: שאלת הפתרון גם קשורה ללוחות זמנים, משום שמה שאמר פה חברי דב חנין הוא דבר מיותר, משום שהיו פה אין סוף ישיבות עם שרת המשפטים, עם שר הכלכלה, עם השר להגנת הסביבה.

איתן ברושי: אני לא מכיר עוד נושא, חוץ מהאיום האירני, שהעסיק את הממשלה - - -

<קריאה: - - -

איתן ברושי: סליחה, תנו לי.

איתן ברושי: עכשיו תקשיבי.

איתן ברושי: אני לא מכיר שום נושא שהעסיק את הממשלה יותר מהעניין הזה, למעט העניין האירני.

איתן ברושי: שניהם לא נפתרו.

איתן ברושי: שני הנושאים לא נפתרו, לא העניין האירני - - -

<קריאה: - - -

איתן ברושי: למה אני אומר את זה?

איתן ברושי: משום שלא חסרים פה דיונים.

איתן ברושי: מאחר שזה מוקלט, אני לא אגיד פה מילה גסה.

איתן ברושי: חסרה פה יכולת החלטה.

איתן ברושי: לא חסרים דיונים ויש גם שאלה של היתכנות, ולכן שאלתי אותך, דב חנין, כמה חודשים.

איתן ברושי: הייתי במפעל, אני מדבר אתם גם מעבר לזה - - -

<גדי מרגלית: מי היה אתך במפעל?

איתן ברושי: רגע.

איתן ברושי: רגע.

איתן ברושי: אין לי טענה אליך.

איתן ברושי: יש לי רק שאלה אחת.

איתן ברושי: אפשר לדבר בלי גבול, בסוף צריך לקבל החלטה.

איתן ברושי: מותר גם להתווכח, מותר גם לריב, אבל בסוף צריך להחליט.

איתן ברושי: ומי משלם את המחיר?

איתן ברושי: אלפי עובדים.

איתן ברושי: לא רק אלה שפה, גם מעגלים נוספים.

איתן ברושי: אין-סוף שנים המכל הזה עמד, גם במלחמות הוא עמד, גם בטילים של חיזבאללה הוא עמד.

יעל כהן-פארן: בנס.

יעל כהן-פארן: בנס.

איתן ברושי: רגע.

איתן ברושי: אני בעד איכות הסביבה.

יעל כהן-פארן: די.

יעל כהן-פארן: סגרו את המכל.

יעל כהן-פארן: לא נכנסים לדיון הזה.

משה גפני: די.

משה גפני: אנחנו לא נסיים את הדיון פה.

איתן ברושי: יעל, זה לא הובלת הבקר עכשיו, תני לי רגע.

משה גפני: בבקשה.

איתן ברושי: מספיק הובלתם בקר.

איתן ברושי: אני רוצה לומר, אדוני היושב-ראש, שיש פה דבר לא הגיוני.

איתן ברושי: יש פתרונות ולא מסוגלים לקבל החלטות.

איתן ברושי: הדיון עכשיו הוא לא על הפתרון, אלא על הביצוע.

איתן ברושי: יש יותר מדרך אחת, והבעיה היא ששום דבר לא קורה.

איתן ברושי: ולכן לפי דעתי אין לנו יכולת החלטה, משום שיש כאן מעגל ממשלתי ומעגל של עיריית חיפה.

איתן ברושי: הממשלה יכלה להפקיע - - -

איילת נחמיאס ורבין: סליחה, זה גם של ההנהלה, עם כל הכבוד.

איתן ברושי: אני מדבר עכשיו על הפתרון של מחר בבוקר.

איתן ברושי: אני חושב שהממשלה עשתה טעות שהיא לא כפתה מכרז בזמנו.

איתן ברושי: היה יכול להיות פתרון.

איתן ברושי: יש יותר מדרך אחת, אבל אין יכולת לאכוף אף אחד מהדברים.

משה גפני: מה אתה מציע?

איתן ברושי: אני אגיד לך מה אני מציע.

איתן ברושי: עם כל הכבוד, עיריית חיפה ידעה להעריך אותם.

איתן ברושי: הממשלה צריכה להפקיע את הסמכויות ולקבל החלטה כך או כך.

איתן ברושי: למיטב ידיעתי לא ניתן לבצע בו זמנית בשני המקומות את המכלים הקטנים, ולכן יש פה גם שאלה של היתכנות.

איתן ברושי: יושב פה גם נציג העורף שיגיד מה דעתו.

איתן ברושי: ההחלטה יכולה להיות בשלבים.

איתן ברושי: שלב ראשון, אונייה, שלב שני, מכלים.

איתן ברושי: דבר אחד ברור – דב יצא – העובדים האלה לא צריכים לקבל עכשיו דמי אבטלה, הם צריכים לקבל משכורת על עבודה וצריך לחדש את הפעילות.

איתן ברושי: מה שצריך לקבוע בין היתר זה ההיתכנות.

איתן ברושי: יש יותר מפתרון אחד, לא כולם אפשריים באותה מהירות, לא באותה עוצמה, אפשר גם לבצע פתרון בהדרגה, להתחיל במכלית, לעבור למכלים הקטנים שצריך לייצר.

איתן ברושי: אין היתכנות למכלים קטנים משני הצדדים בו זמנית.

איתן ברושי: גפני, יש איזה גבול, כאזרח לא רק כמי שיושב פה.

איתן ברושי: איך נראית המדינה?

איתן ברושי: מה רוצים מהעובדים?

איתן ברושי: מה יבינו האזרחים?

איתן ברושי: אני מציע שהוועדה תחליט, עד כמה שניתן, שהיא קוראת לממשלה לרכז את הסמכויות בידיה ולאכוף פתרון.

איתן ברושי: לאכוף פתרון, יש גבול להתעללות בעובדים.

איתן ברושי: תודה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: מיקי, אתה רוצה לדבר?

מיקי רוזנטל: אני רוצה להגיד רק דבר אחד.

משה גפני: תגיד משפט אחד, אני רוצה לסכם.

מיקי רוזנטל: במדינה מתוקנת ממשלה מחליטה וזה בסדר, אבל יש גם חוק שמונע ממנה להחליט החלטות דורסניות.

מיקי רוזנטל: בעיית המשילות פה היא קרדינלית.

מיקי רוזנטל: מה שצריך זה לקרוא לממשלה לשבת עם עיריית חיפה ועם המפעלים עד שייצא עשן לבן.

מיקי רוזנטל: צריך לקבל החלטה, אין מה לעשות.

מיקי רוזנטל: בסוף צריך להחליט.

משה גפני: תודה רבה.

איילת נחמיאס ורבין: רגע, אני ביקשתי.

משה גפני: אם אפשר, בקצרה.

משה גפני: רק אל תחזרי על הנושא עצמו של איכות הסביבה.

איילת נחמיאס ורבין: מה פתאום, לא חוזרת.

איילת נחמיאס ורבין: גם אני שאלתי על האיזוטנקרים, כי אני חושבת שאנחנו סוף-סוף צריכים לדעת מי פה מונע את הפתרון.

איילת נחמיאס ורבין: עם כל הכבוד, ברושי, כשאתה מזכיר את המעגלים של מקבלי ההחלטות, הנהלת החברה גם נמצאת במעגלים של מקבלי ההחלטות, והנהלת החברה לטעמי גם עשתה הרבה טעויות, אז בואו נשים את זה - - -

איתן ברושי: מה הם עושים מחר?

איילת נחמיאס ורבין: נכון.

איילת נחמיאס ורבין: לא בכול אני לא מסכימה אתך.

איילת נחמיאס ורבין: בדיון הקודם דיברנו על זה שאתה שמרת על המדינה ואני הייתי בחוץ-לארץ, דיברנו 40 דקות - - -

משה גפני: עכשיו ירדה לי האחריות בגלל שחזרת.

משה גפני: ..

איילת נחמיאס ורבין: לא יכול להיות שאנחנו לא מקבלים תשובות ממשרדי הממשלה.

איילת נחמיאס ורבין: למשל בנושא של מכליות הכביש, שאני לא יודעת אגב מה עמדת עיריית חיפה, לדעתי הם עדיין לא קיבלו אפילו תשובה מהמשרד להגנת הסביבה, כשהיו אמורים לקבל תשובה עד סוף אוגוסט.

איילת נחמיאס ורבין: תהיה פה התמרחות, ונצטרך לעשות דיון עוד פעם, אתה לא תאמין, בעשרת ימי תשובה.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו אנחנו בסליחות, בין ראש השנה ליום כיפור נצטרך לעשות עוד פעם דיון, כי לא יהיה פתרון, וצריך להגיד את האמת.

איילת נחמיאס ורבין: יכול ברושי להגיד כמה שהוא רוצה: אנחנו נגיד לממשלה שאתם חייבים לקבל החלטה.

איילת נחמיאס ורבין: גפני, הם לא רוצים.

משה גפני: זה מה שהם אמרו לי.

משה גפני: אני יודע שזה "כלכליסט".

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו לא מצליחים לייצר פה פתרון, כי מישהו שם רגל.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו צריך להחליט רק מי זה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: אני לא מאפשר יותר חוץ מהנהלת המפעל, שאמרתי בקצרה.

<קריאה: העובדים, אנחנו יושבים בבית.

איילת נחמיאס ורבין: העובדים חייבים.

משה גפני: אני אתן לעובדים.

<קריאה: הכול בשבילנו ואתה לא שומע אותנו.

משה גפני: אני אתן למישהו מהעובדים.

משה גפני: אני אתן לנציג העובדים, תחליטו מי.

משה גפני: יורם, בבקשה.

<יורם ראבד: אני רוצה שני דברים קצרים.

<יורם ראבד: אני אומר מילה וסמנכ"ל החברה פה ייתן עדכון לגבי מה קורה עם העובדים ובית הדין לעבודה, כי בסך-הכול זה ברקע, אז כדאי שהדברים יובהרו.

<יורם ראבד: נאמרו פה הרבה דברים, הקשר לעובדות לא כל-כך - - -

משה גפני: תמקד את התגובה.

<יורם ראבד: ישבנו פה בישיבה קודמת ונתבקשנו לתת שלושה שבועות, כדי שבשלושת השבועות האלה לא רק נשלם שכר, אלא גם נשב ונדון בפתרון.

<יורם ראבד: אני רוצה לספר לכם מה עשינו – אפס.

<יורם ראבד: אפס.

<יורם ראבד: נקבעה ישיבה לאחר מספר ימים אצל שרת המשפטים, שר הכלכלה והשר להגנת הסביבה, בישיבה הזאת השתתפו המשרדים, השרים בראשות המשרדים, והשתתפה עיריית חיפה, אנחנו לא שותפנו בישיבה.

<יורם ראבד: עמדנו בחוץ, היה לנו מעניין.

<יורם ראבד: אין לנו טענה.

<יורם ראבד: המחשבה היתה שדיון בין המשרדים לבין העירייה במנותק מאתנו הוא הדרך הנכונה להגיע לפתרון.

<יורם ראבד: ישבו שעות, ובתום אותן שעות, משום שעיריית חיפה העלתה כל מיני טענות ומענות, חלק מהטענות היו שהם לא ראו את חווֹת הדעת עד לאותו עניין – בסוגריים, הם כן ראו – קבעו השרים שיוקצב שבוע, ובתוך אותו שבוע המשרד להגנת הסביבה יעלה לחיפה עם כל המסמכים, יישב עם עיריית חיפה, שוב בלעדינו, אנחנו עדיין מחוץ למשחק, ובמהלך אותו שבוע ימסרו להם את כל חווֹת הדעת, את כל המסמכים ויענו על כל השאלות.

איילת נחמיאס ורבין: זה היה השבוע האחרון?

<יורם ראבד: זה היה השבוע השני מאותם שלושה שבועות שהקצבנו לעניין.

<יורם ראבד: עד לאותו רגע אף אחד לא דיבר אתנו מילה.

<יורם ראבד: העובדות חשובות, כי אפשר לצעוק עלינו ולהגיד: הנהלה, הנהלה.

איילת נחמיאס ורבין: כשאני אומרת "הנהלה", אתה יודע על מה אני מדברת.

<יורם ראבד: איילת, את צודקת, ועוד לא דיברתי אלייך, אני מדבר על העיקרון.

איילת נחמיאס ורבין: סבבה.

<יורם ראבד: בתום אותו שבוע נתכנסה ישיבה נוספת בראשות שר הכלכלה, במשרד הכלכלה.

<קריאות: - - -

משה גפני: רבותי.

<יורם ראבד: אפילו אני לא מצליח לשמוע את עצמי ככה.

<יורם ראבד: אז אתה יכול?

משה גפני: התקיימה ישיבה - - -

<יורם ראבד: אצל שר הכלכלה בנוכחות עיריית חיפה וחיפה כימיקלים.

<יורם ראבד: בישיבה הזאת אמרה בתשובה לאמירה של המשרד להגנת הסביבה – אמרה עיריית חיפה: למה אין חוות-דעת?

<יורם ראבד: אין לנו מומחים.

<יורם ראבד: יש לנו פרופסור לכימיה, פנסיונר מעיריית חיפה.

<יורם ראבד: אין חוות-דעת.

<גדי מרגלית: זה לא נכון.

משה גפני: לא, לא.

משה גפני: מר מרגלית.

משה גפני: אז זה לא נכון.

משה גפני: אז מה?

משה גפני: אז מה אם זה לא נכון?

משה גפני: בבניין הזה צריך להגיד נכון?

משה גפני: אצלכם אומרים הכול נכון?

<גדי מרגלית: משתדלים.

איתן ברושי: עד יום כיפור חוזרים לפה - - -

משה גפני: לא חוזרים לשום דבר עכשיו.

משה גפני: אם יש חוות-דעת או אין חוות-דעת, אני סומך על המשרד להגנת הסביבה.

<יורם ראבד: אין להם חוות-דעת מומחה בתחום של הגנת הסביבה, יש להם חוות-דעת מומחה של פרופסור לכימיה בתחום הכימיה.

<יורם ראבד: "צלול" מבחינתי היתה מאוד ישרה והגונה בדיון הזה ואמרה: רבותי, גם אנחנו לא הגשנו חוות-דעת.

<יורם ראבד: מנכ"לית צלול, אני מצטט אותה: לא הגשנו שום חוות-דעת.

<יורם ראבד: אמר המשרד להגנת הסביבה: רבותי, אם יש לכם הערות, אם יש לכם שאלות, למרות שכל מה שהגשתם זה אסופת מאמרים, ולא מעבר לזה, תנו לנו, נבחן את זה.

<יורם ראבד: סיכם השר שזה מה שייעשה.

<יורם ראבד: תנו את ההערות שלכם בתום הישיבה והמשרד יגיב לזה.

משה גפני: יורם, תודה.

משה גפני: הבנו את הדברים.

<יורם ראבד: אנחנו מבחינתנו, ברגע שתאושר האונייה עם הזרמה ישירה למפעל, שזה המהלך הבטוח ביותר, ועם כל הכבוד, בוודאי לחברי הכנסת, ואפילו לנו, אנחנו לא מתיימרים להבין בבטיחות.

<יורם ראבד: המשרד להגנת הסביבה לא עוסק רק באיכות סביבה, אלא יש פיקוד העורף, יש שב"כ.

<יורם ראבד: רק לסבר את אוזניכם, אותם איזוטנקים – המקום היחיד, היחיד בעולם, שמוכן למלא איזוטנקים כרגע כניסיון זה מצרים.

<יורם ראבד: אני לא רוצה לומר לכם מה אומרים גורמי הביטחון על זה ואיך יבדקו כל איזוטנק.

<יורם ראבד: אני לא מדבר על הורדה והעמסה של כל איזוטנק.

<יורם ראבד: רבותי, זה פורום מכובד, אתם לא מכירים את הנושא.

<יורם ראבד: אנחנו חיים אותו.

משה גפני: תודה רבה.

<יורם ראבד: מילה לגבי העובדים.

משה גפני: אני מבקש עדכון לגבי העובדים, אבל במשפט.

<ניר יצחקי: אני סמנכ"ל משאבים, חיפה כימיקלים.

משה גפני: במשפט.

משה גפני: איפה עומד העניין בבית הדין לעבודה?

<ניר יצחקי: בקצרה.

<ניר יצחקי: אחרי שהשהינו את הפיטורים, הגענו אחרי זה לבית דין לעבודה בחיפה, לנשיא בית הדין לעבודה, מתקיים דיון, מונה מגשר בחסות בית הדין, יובל רכלבסקי, שאמור לדון בנושא.

איתן ברושי: עד מתי הוא צריך לסיים את העבודה?

מיקי רוזנטל: בנושא של העובדים או בנושא הקודם?

משה גפני: עובדים.

משה גפני: עובדים.

<ניר יצחקי: בתקווה להגיע להסכמות עד סוף החודש.

<ניר יצחקי: בסוף חודש ספטמבר אמורות להתקבל החלטות, או על-ידי המגשר בהסכמה, או על-ידי בית הדין.

<ניר יצחקי: חשוב לי באותה נשימה להגיד שחיפה תממש את הפתרון של האונייה הקטנה אם היא תאושר.

איתן ברושי: כמה זמן זה לוקח?

<ניר יצחקי: זה ייקח משהו כמו חודש, חודש וחצי.

<ניר יצחקי: לממש את פתרון האונייה הקטנה זה משהו ישים, הוא קורה בעולם.

<ניר יצחקי: כמו שיורם אמר, איזוטנקים זה משהו שלא פועל בעולם, לא מובילים כך אמוניה.

<ניר יצחקי: אין מספיק ציוד.

<ניר יצחקי: גם מה שאנחנו הולכים לעשות הוא כרגע ניסיוני וזמני, וזה מה שאנחנו הולכים לעשות.

<גדי מרגלית: החלפתם מכל גדול במכל צף?

<גדי מרגלית: אני לא מבין את זה.

<ניר יצחקי: יש את הגורמים - - -

משה גפני: מה אתה עונה?

משה גפני: אני מבקש להפסיק.

<קריאה: אתה לא המומחה שאמור להבין את זה.

<גדי מרגלית: אני רק גר שם.

<יורם ראבד: גם אני לא מומחה.

<קריאה: כולנו גרים שם.

<יורם ראבד: אתה גר שם ואתה גם פוליטיקאי.

משה גפני: מה זה הדבר הזה?

משה גפני: אני מבקש לא להתווכח.

משה גפני: מרגלית, זה לא בסדר.

<גדי מרגלית: בסדר גמור.

<גדי מרגלית: אתה לא נותן לנו להציג את הצד שלנו עד הסוף, אדוני היושב-ראש.

מיקי רוזנטל: אדוני, אני מציע לשלוח אותם אליי לבוררות, בתוך 24 שעות אני מסיים את הנושא.

משה גפני: אני שולח את עיריית חיפה אליך קבוע.

משה גפני: בבקשה, מי מייצג את העובדים?

מיקי רוזנטל: אתה לא מכיר אותי.

מיקי רוזנטל: הם לא יוצאים ממני עד שיש החלטה.

משה גפני: אתה כנראה לא מכיר את הבעיה.

מיקי רוזנטל: אני מכיר.

משה גפני: אתה לא מכיר.

משה גפני: אני אומר לך שאם זה מה שאמרת, אתה לא מכיר את הבעיה.

מיקי רוזנטל: אתה לא מכיר אותי.

משה גפני: אני מכיר אותך ואני מכיר את מי שרוצה שזה לא יזוז מסדר-היום.

מיקי רוזנטל: אני יודע ואני אומר לך - - -

משה גפני: בבקשה.

משה גפני: מי נציג העובדים?

<אליהו לוטטי: אני.

<אליהו לוטטי: אני חבר ועד.

משה גפני: בבקשה.

<אליהו לוטטי: אני רוצה קודם כול להעמיד את הדברים על דיוקם.

<אליהו לוטטי: מאז הישיבה האחרונה בוועדת הכספים כל מה שההנהלה עשתה מלבד להתעלל בעובדים ולהתנכל להם, היא לא עשתה דבר.

<אליהו לוטטי: מה שדנים היום בבית הדין לעבודה זה על סגירת המפעל הצפוני.

<אליהו לוטטי: כל מה שאנחנו עושים פה, שאנחנו רוצים לבקש בשם כל העובדים שכל אזרח שיתקבל למפעל הזה שלא ישכח את העובדים של אתר צפון, כי אתר דרום כן יעבוד וכן יכול לעבוד כבר היום, ומה שמתאים לדרום מתאים גם לצפון.

<אליהו לוטטי: זה אותו פתרון, אין פתרונות אחרים.

<אליהו לוטטי: זה פשוט רצון של ההנהלה לעשות ככה וככה.

<אליהו לוטטי: זה נכון מה שאמר חבר הכנסת דב חנין על הנושא של שינוי אוכלוסיית העובדים שתהיה במפעל, ועל זה מתבסס הדבר הזה.

<אליהו לוטטי: הם לא משכו את הדבר, כולל בדיונים שאנחנו נמצאים בהם אצל המגשר.

משה גפני: מר לוטטי, יש לי שאלה אליך.

משה גפני: המפעל הזה הוא מפעל שמרוויח - - -

<אליהו לוטטי: הרבה.

<אליהו לוטטי: מרוויח הרבה.

משה גפני: הלכתי להגיד "הרבה" ולקחת לי את המילה.

משה גפני: אני בא לעבוד אצלכם בוועד העובדים.

משה גפני: המפעל הזה מרוויח הרבה.

משה גפני: מכל הדיונים האלה בסוף עלול לקרות, אני מקווה שלא יקרה, אנחנו נעשה הכול שזה לא יקרה, שהמפעל הזה ייסגר.

משה גפני: הוא עלול.

משה גפני: זה נמצא - - -

<אליהו לוטטי: זה לא רק נמצא, הם כבר קיבלו החלטה.

משה גפני: מר לוטטי, תקשיב רגע לשאלה שלי.

משה גפני: אם היה מדובר על מפעל – אנחנו עושים פה למפעלים הרבה מאוד, יש מפעלים מפסידים – שאנחנו מחזיקים באצבעות, שהמפעל ימשיך לעבוד בגלל העובדים, אנחנו דואגים לסיוע ממשלתי כזה או אחר, קרן לעסקים, קרן לעסקים במצוקה.

משה גפני: כאן המפעל מרוויח.

משה גפני: לו הייתי בעלי המפעל, הייתי עושה הכול כדי שהמפעל יעבוד.

משה גפני: אם המפעל יעבוד, העובדים נשארים, הרי ברור מה שיקרה.

משה גפני: כל מה שנעשה עכשיו זה לא בידיה של הנהלת המפעל.

משה גפני: יכול להיות שהם התנהגו לא בסדר, יכול להיות שבמשך השנים הם היו צריכים להתייחס אחרת, אבל הדיון לא בידיים שלהם עכשיו.

משה גפני: הדיון הוא בין עיריית חיפה לבין הממשלה.

מיקי רוזנטל: מה זה משנה עכשיו?

<אליהו לוטטי: עכשיו, עכשיו אתה בידיים שלהם.

משה גפני: מה בידיים שלהם?

משה גפני: הם מוכנים להתחיל מחר.

<קריאות: - - -

משה גפני: מר לוטטי, אני יושב-ראש ועדת הכספים, ועדת הכספים עוסקת בהמון דברים.

משה גפני: כשאחרים נמצאים בפגרה, אנחנו פה.

משה גפני: אני מעלה את הנושא של חיפה כימיקלים כבר כמה פעמים לדיון.

משה גפני: גם היום.

משה גפני: הדיון הוא רק על העובדים.

משה גפני: כל הנושא שלנו זה הנושא הזה.

משה גפני: אני חושב שאתם צריכים להתמקד בעובדים, לא לדבר מה הנהלת המפעל עושה, מה המשרד הזה עושה, מה עיריית חיפה עושה.

משה גפני: תעזבו את זה.

משה גפני: אתם רוצים את העבודה שלכם.

משה גפני: עבדתם כל השנים, המפעל מצליח, יש לו הרבה רווחים, זו צריכה להיות ההתמקדות של העניין.

משה גפני: זהו.

<עמי וטורי: אני יכול רק משפט אחד?

משה גפני: עוד משפט אחד, וזהו, ואני נותן לעיריית חיפה, כדי שלא יבואו אליי בטענות.

משה גפני: בכל מקרה הם יבואו בטענות, אבל אני אתן לכם.

משה גפני: בכל מקרה הם יבואו בטענות.

<גדי מרגלית: לא נבוא.

משה גפני: אתה בעל הבית.

<עמי וטורי: יש לנו בקשה אחת מהנהלת המפעל.

<עמי וטורי: זה מפעל רווחי מאוד.

<עמי וטורי: המפעל כרגע בצפון משחק כל הזמן - - -

משה גפני: מה אתה רוצה שהם יעשו?

משה גפני: תן עצה.

משה גפני: תן לי עצה, אני אעשה את זה מיד.

<עמי וטורי: הייתי מבקש שיטפלו בבעיות שלהם עם הרשויות בלי להצמיד כל הזמן אקדח לרקה של העובדים.

משה גפני: בקשה טובה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: מר מרגלית, מה לא נתתי לך להגיד?

<גדי מרגלית: שני דברים.

<גדי מרגלית: קודם כול, אנחנו נמצאים בגישור באמצעות בית משפט שנמצא - - -

משה גפני: והעובדים.

<גדי מרגלית: בית משפט לעבודה.

<גדי מרגלית: אנחנו נמצאים גם ההנהלה, גם הנהלת חיפה כימיקלים.

<גדי מרגלית: העובדים ועיריית חיפה – אנחנו נמצאים בתהליך של גישור.

<גדי מרגלית: מונה מגשר בשם יובל רכלבסקי - - -

מיקי רוזנטל: זה כבר נאמר.

משה גפני: נאמר.

<גדי מרגלית: אז אני אומר עוד פעם.

איתן ברושי: הוא בא מעמק יזרעאל, אנחנו מכירים אותו.

איתן ברושי: איש טוב.

<גדי מרגלית: אני שמח שהוא איש העמק.

<גדי מרגלית: הדבר השני, אני חייב לומר - - -

משה גפני: זה נאמר פה, אבל בסדר, טוב שגם אתה אומר את זה.

<גדי מרגלית: אני רק אומר שהתהליך הזה בגישור ואני רק אומר שאני מאמין קטן מאוד לצערי בנושא של המפעל הצפוני, משום שגם בתצהיר שהגיש הבעלים של המפעל - - -

משה גפני: תאמין.

משה גפני: תאמין.

משה גפני: תאמין.

משה גפני: אמונה.

<גדי מרגלית: יש לי אמונה.

<גדי מרגלית: מן הסתם יש לי.

מיקי רוזנטל: מדינת ישראל כבר פתרה בעיות יותר מסובכות.

משה גפני: כן, פה פתרנו בעיות במפעלים מפסידים.

מיקי רוזנטל: גם אצלכם בעירייה פתרו בעיות יותר מסובכות.

<יורם ראבד: אם אתה לא מאמין, זה לא יעבוד.

<קריאה: עם גישה חיובית של העירייה, זה ייפתר.

<גדי מרגלית: באנו עם הפתרון, אבל אמר השופט מלצר שגם הממשלה מדברת בכמה קולות, בעיקר במשרד להגנת הסביבה.

<גדי מרגלית: אם תשאלו את מנהל המחוז, הוא מדבר אחרת.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: רבותי, אני מסכם את הדיון כדלהלן.

איתן ברושי: אפשר להציע הצעה?

משה גפני: רגע.

משה גפני: תאזין קודם.

משה גפני: אחרי שאני אסכם.

איתן ברושי: לזה אני התכוונתי.

איתן ברושי: לפני שאתה מחליט.

משה גפני: אחרי שאני אסכם, תגיד גם אתה, ונראה אולי נשלב הכול יחד.

משה גפני: אולי זה יהיה אותו דבר.

איתן ברושי: תודה רבה.

משה גפני: תמונת המצב הזאת שבה אנחנו נמצאים היא תמונת מצב פשוט לא נורמלית מבחינת השלטון.

משה גפני: מצב בלתי מתקבל על הדעת.

משה גפני: אני תיכף אגיד משהו לגבי מה שאני יודע בניגוד לאחרים כשהייתי יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה, מה היה אז עם עיריית חיפה, אפילו לא בשלטון הנוכחי, אחרי זה היה גם בשלטון הנוכחי, אבל אניח את זה בצד.

משה גפני: יש תמונת מצב שיש מאות עובדים במפעל רווחי, שפרנסתם וחייהם תלויים בעניין הזה.

משה גפני: אנחנו כל הזמן אומרים כאן בוועדה שכאשר בן-אדם עוזב את העבודה שלו ומפוטר זה גובל בפיקוח נפש, ומדובר על מאות עובדים, במפעל רווחי שלא היה כדוגמתו בדיונים כאן.

משה גפני: איפה הבעיה?

משה גפני: הבעיה היא שמתנהל ויכוח, שאני מעיד עליו.

משה גפני: הרי היינו אמורים להיות שם, מיקי רוזנטל, אנחנו מכירים את זה.

משה גפני: התקיימו דיונים בין המשרדים, עם השרים, הנהלת חיפה כימיקלים בכלל לא נכנסה לחדר, וזה נכון מה שיורם ראבד אמר קודם, אנחנו מכירים את זה, רצו שגם אנחנו נבוא, בסוף אנחנו לא היינו, אבל זה גם לא היה משנה את תמונת המצב, אנחנו לא הרשות המבצעת, והיה צריך פשוט לקבל החלטה, וההחלטה אומרת לאיזה מהלך הולכים.

משה גפני: אני רוצה את הגנת הסביבה, אני רוצה שיהיה כמה שפחות סיכון, כחבר כנסת שעוסק בעניין הזה אני רוצה שיהיה כמה שפחות זיהום, וזיהום שם כמעט ולא קיים.

משה גפני: אנחנו מדברים כבר שבועות ארוכים.

משה גפני: דיברתי עם כל השרים הנוגעים בדבר, גם עם אלקין, גם עם השר להגנת הסביבה, גם עם שרת המשפטים וגם עם שר הכלכלה.

משה גפני: היה צריך לשבת, כמו שאמר דב חנין קודם, או אני לא זוכר מי אמר.

משה גפני: אתה?

משה גפני: גם דב חנין אמר?

מיקי רוזנטל: דב לפניי, הוא יותר ותיק.

משה גפני: - - - לשבת ולגמור את העניין הזה באחד מהדברים.

מיקי רוזנטל: בהסכמה.

משה גפני: בהסכמה.

מיקי רוזנטל: אגב, גם לא חייבים דרך אחת.

מיקי רוזנטל: אפשר לבחור משהו מדורג.

מיקי רוזנטל: משולב.

משה גפני: את זה היה צריך לעשות.

משה גפני: יש בלבנו על כל ההתנהלות הזאת.

משה גפני: זה שאתה, מר מרגלית, מנכ"ל העירייה, אומר שהעברתם למשרד להגנת הסביבה דוחות, אומרת הגב' שולי נזר שהיא לא קיבלה.

משה גפני: עכשיו היא קיבלה.

משה גפני: אני מבקש שהיא תבחן את זה באופן מהיר ותיתן תשובה.

משה גפני: תשבו יחד.

משה גפני: אני לא אדבר יותר מדי על עיריית חיפה, מכיוון שעיריית חיפה, כשהייתי יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה, נלחמתי על הנושא של מכל האמוניה.

משה גפני: אתם, הגוף השלטוני שנקרא "עיריית חיפה", נלחמתם שזה יישאר.

משה גפני: כמה מלחמות היו בדרך.

משה גפני: כאשר היה מדובר על הרחבת בז"ן, אתם הסכמתם, אתם, הגוף השלטוני שנקרא "עיריית חיפה".

משה גפני: היום יש סיבה, אני לא יודע מהי, שאתם מבקשים להגיע עד הקצה, ששם תגידו ששמרתם על הגנת הסביבה.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: תעשו את זה מהר, משום ש-400 עובדים זה על הגב של כל מי שעוסק בעניין הזה.

משה גפני: קרי, המשרד להגנת הסביבה, דהיינו הממשלה, ועיריית חיפה.

משה גפני: ביקשתי מהיועצת המשפטית של הוועדה, ואני הולך להחתים את חברי הוועדה, מי שירצה – המצב הזה הוא בלתי נסבל.

משה גפני: אין מציאות כזאת שבה יש שני גופים שלטוניים שמתווכחים ביניהם האם העבירו דוח או לא העבירו דוח, על גבם של עובדים – אני מבקש שיהיה לא חוק מתלהם, אלא שהחוק יאמר שיהיה עובד מדינה, שאם יהיה מצב כזה שתהיה פגיעה בכלכלה באופן אמיתי, דרמטי, והמצב יהיה כזה שבו לא נמצא פתרון בדיונים האלה, העסק הזה נסחב, תהיה סמכות לאותו עובד להביא את הנושא הזה של ההיתר על רישוי עסקים, שזו אבן הנגף.

משה גפני: אני משוכנע שאם עיריית חיפה היתה יודעת שיש שוט שמונף עליה, אני לא אומר שזה צריך להיעשות באופן מתלהם – אם לא מגיעים להסכמה עם אותו עובד שיהיה אחראי על הנושא הזה – צריך להביא את זה למליאת הממשלה.

משה גפני: לא יכול להיות מצב כזה שאנחנו מתווכחים מי הביא דוח ומי לא הביא דוח.

משה גפני: אני בטוח שאם עיריית חיפה היתה יודעת שאפשר לקבל החלטה בלעדיה, היא גם היתה מגיעה להסכמה, בגלל שהפערים כבר קטנים מאוד, מאוד-מאוד.

משה גפני: המשרד המקצועי בעניין הזה, עם כל הכבוד לעיריית חיפה, זה לא עיריית חיפה, זה המשרד להגנת הסביבה.

<גדי מרגלית: שלא מדבר בקול אחד.

משה גפני: אתה לא יכול להפריע לי באמצע.

משה גפני: עיריית חיפה, אם היא רוצה, היא יכולה לעשות הפיכה צבאית, זה בסדר.

משה גפני: .. אבל כל עוד שזה לא נעשה, יש סדר במדינה הזאת.

<גדי מרגלית: חס וחלילה.

משה גפני: יש משרד מקצועי שמופקד על העניין, יש פקידים שזו העבודה שלהם וזה התפקיד שלהם.

איתן ברושי: שרים, לא פקידים.

משה גפני: לא.

משה גפני: פקידים, אנשים שזה המקצוע שלהם.

משה גפני: לכן אני מבקש שני דברים: האחד, תסיימו את הדיון ביניכם ותסיימו את הדיון מהר.

משה גפני: הולכים על דרך כזאת – דרך כזאת, הולכים על דרך אחרת – דרך אחרת.

משה גפני: אנחנו רוצים את הדרך הכי נקייה מבחינת איכות הסביבה.

משה גפני: אנחנו רוצים את הדרך הכי טובה מבחינת הבטיחות.

משה גפני: חשובים לנו התושבים שנמצאים באזור המפרץ.

משה גפני: מיצינו את הדיונים.

משה גפני: עם כל הכבוד, צריך לקבל האחד את השני, לגמור את העניין ולהפסיק לעשות דיונים עם תמונות בעיתונים.

משה גפני: מספיק.

משה גפני: לכן אני אניח את הצעת החוק הזאת, אני אנסה להחתים את חברי הוועדה.

משה גפני: מי שירצה – יחתום, מי שלא ירצה – לא יחתום.

משה גפני: אני לא חושב שמדינה מתוקנת בעולם המערבי יכולה להתנהל בצורה כזאת שרק בגלל שלא העבירו דוח בזמן, עובדים הולכים הביתה במפעל מרוויח.

משה גפני: לא יהיה דבר כזה.

משה גפני: המסקנות שלי מהדיון הזה הן שתיים: האחת, תפתרו את הבעיה.

משה גפני: תסיימו את הדיון הזה.

משה גפני: בדיון הזה, עם כל הכבוד, הפערים הם כבר לא גדולים.

משה גפני: אתם, עיריית חיפה, לא יכולים לעשות כרצונכם.

משה גפני: יש מדינה, חוץ מעיריית חיפה, שיש לה משרדי ממשלה עם אנשי מקצוע.

משה גפני: אני לא אומר שתקבלו את דעתם, אבל תשבו ביחד כדי לסיים את הסאגה הזאת.

משה גפני: במקביל, אני חושב שזה מה שעבר לידינו.

משה גפני: אני לא אסכים יותר לדבר כזה.

משה גפני: מדינה מתוקנת, צריך שיהיה לה כוח שלטוני.

משה גפני: כשיש ויכוח כזה כשהוא על כלכלה נטו, אין פה דברים אחרים, יש פה עניין של עובדים ושל רווח מהמפעל, וכל הנושא הזה שברור, מכל האמוניה כבר לא קיים, עכשיו קיים רק הוויכוח הזה.

משה גפני: את זה אני רוצה שתסיימו.

משה גפני: בכל מקרה אנחנו בפגרה, אני לא יכול להניח את זה על שולחן הכנסת.

משה גפני: זה מוכן לי, אני אבקש מהעוזרים שלי שיחתימו את חברי הוועדה.

משה גפני: בכל מקרה אני אניח את זה.

משה גפני: כמובן, אם תפתרו את הבעיה עוד קודם, העצבים שלי ירדו, אבל אני חושב להניח את זה בכל מקרה, בעזרת השם.

<אליהו לוטטי: מה עם העובדים?

<אליהו לוטטי: ההנהלה רוצה בסוף ספטמבר כבר לפטר את כולם.

משה גפני: מה השאלה?

<אליהו לוטטי: מה יעשו עם העובדים?

<אליהו לוטטי: ההנהלה כבר הוציאה - - -

<יורם ראבד: עניתי על זה.

<יורם ראבד: יש הליך גישור שמתקיים.

<אליהו לוטטי: מדברים על הנושא של סגירת המפעל.

משה גפני: עם כל הכבוד, ההחלטה הראשונה של הוועדה לשבת מהר - - -

<אליהו לוטטי: מה אתנו?

משה גפני: אתם לא מנותקים ממה שקורה.

משה גפני: צריך לפתור את הבעיה, כדי שהמפעל יעבוד.

משה גפני: לשבת ולסיים את זה, זה בר פתרון.

משה גפני: ובמקביל, לא יכול להיות מצב שהעובדים יהיו בני ערובה, אז אני מבקש להניח הצעת חוק, שזה ייקח יותר זמן בגלל שאנחנו בפגרה, אחרת הייתי מניח את זה מיד, הייתי הולך לממשלה והייתי אומר: תשמעו, זה לא יכול להימשך בצורה כזאת, אני מבקש לעשות את זה בהליך מהיר.

משה גפני: אין לנו הליך מהיר, בגלל שאנחנו בפגרה.

משה גפני: הם צריכים לסיים את זה.

משה גפני: אמרתי שאם הם יסיימו את זה, העצבים שלי בגלל העובדים ירדו, בגלל שאז המפעל ניצל.

משה גפני: אין אפשרות לפטר את העובדים כי זה נמצא בהליך משפטי של גישור, ואני שמח על כך, ואני רוצה שזה לא יקרה.

משה גפני: איתן.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, קודם כול, אני מצטרף לדברים שאמרת.

איתן ברושי: הצעת החוק שאתה מעלה לא רלוונטית למקרה הזה, ואני לא מתנגד.

איתן ברושי: הדיון הזה צריך להיות מסוכם קצת שונה מהדיונים הקודמים.

איתן ברושי: מה שחסר פה זה לוח-זמנים.

איתן ברושי: הייתי פותח את הסיכום כך: ועדת הכספים מחליטה שיש לחדש את העבודה במפעל מידית.

איתן ברושי: דבר שני, עד סוף חודש זה תתקבל ההחלטה, כולל כל מה שמסביב, על הדרך שבה יופעל המפעל.

איתן ברושי: זה יכול להיות יותר מדרך אחת.

איתן ברושי: דבר שלישי, עד הסדרת העניין אין פיטורי עובדים.

איתן ברושי: אל תגיד יותר "תתאמצו".

איתן ברושי: איפה טמיר?

איתן ברושי: מי כותב את מה שאני אומר?

משה גפני: כותבים.

משה גפני: כותבים.

איתן ברושי: אני מבקש לומר כך: דבר אחד, ועדת הכספים קובעת שיש להפעיל את המפעל הזה בהקדם האפשרי, ולא יאוחר מאשר עד סוף החודש הזה תתקבל ההחלטה על דרכי עבודת המפעל.

איתן ברושי: כל עוד יש החלטת ממשלה, רק הממשלה יכולה לשנות את ההחלטות שלה.

איתן ברושי: לכן צריך לחזור לממשלה.

איתן ברושי: הממשלה אחראית, לא הפקידים.

איתן ברושי: דבר נוסף, אני אומר שעד הפעלת המפעל – אמרו פה שזה יכול לקחת חודש, חודש וחצי – עד ההפעלה המהירה של המפעל – זה חלק מהשיקול איזה חלופה לבחור – עד הפעלת המפעל העובדים לא יפוטרו.

איתן ברושי: הכול בנוי על זה שמדובר פה על ימים ולא על שנים.

<אליהו לוטטי: אין סיבה גם אחרי שהם יפוטרו.

איתן ברושי: הם לא יפטרו, כי המפעל יעבוד.

איתן ברושי: תפסיקו להתעסק עם ההנהלה, תתעסקו עם הממשלה.

איתן ברושי: אחר-כך נשבור את הראש עם ההנהלה.

איתן ברושי: קודם כול, שהממשלה תיצור תנאים שהמפעל עובד.

איתן ברושי: מה שאמר גפני לכפות, אם צריך לכפות.

איתן ברושי: לא צריך חוק, ממשלה יכולה להפקיע סמכויות.

משה גפני: היא לא יכולה.

משה גפני: הייתי כל הזמן בדיונים עם ארז קמיניץ.

משה גפני: הלוואי וזה היה אפשרי.

מיקי רוזנטל: אי-אפשר.

מיקי רוזנטל: זה לא התנועה הקיבוצית.

איתן ברושי: גם שם לא יכולים.

איתן ברושי: אני רוצה שתכניס את לוח הזמנים.

משה גפני: איתן, אני מקבל את כל מה שאמרת, אני רק רוצה להיות ריאלי.

משה גפני: אני רוצה שנדע את העובדות.

משה גפני: אנחנו יכולים להחליט עד תאריך מסוים שהמפעל חוזר לעבוד - -

איתן ברושי: שמתקבלת החלטה.

משה גפני: - - זה בסדר.

משה גפני: אני תומך בזה.

משה גפני: ואם לא תתקבל החלטה?

משה גפני: יש לך סנקציה עליהם?

משה גפני: לא תתקבל החלטה, והמשרד להגנת הסביבה יגיד שזה עיריית חיפה, עיריית חיפה תגיד שזה המשרד להגנת הסביבה.

איתן ברושי: אז אין טעם בכל הדיונים.

משה גפני: יש טעם.

משה גפני: יש טעם.

דב חנין: אני מציע הצעת תיקון קטנה להצעה של איתן.

דב חנין: אני מציע שהוועדה תקבע מיד בתחילת הכנס ישיבה של הוועדה, שבה אנחנו מבקשים מכל הגורמים להביא פתרון מוסכם.

משה גפני: אני עושה את זה בכל מקרה, דב.

איתן ברושי: עוד חודשיים?

דב חנין: אני מציע שעד אז ייקבע באופן ברור שלא יהיו פיטורים של עובדים.

משה גפני: בינתיים יש גישור.

משה גפני: קבענו שלא יהיו פיטורים של עובדים שלושה שבועות.

מיקי רוזנטל: לא קבענו, הסכמנו עם ההנהלה.

<יורם ראבד: אין מה לבקש, יש דיון בבית דין לעבודה.

משה גפני: יורם ראבד, אני מבקש שלא תפטרו עובדים ואני מבקש שתסיימו את הדיונים בפרק הזמן שאמר איתן ברושי והצטרף אליו דב חנין.

משה גפני: אני יודע את המגבלות שלכם, אני יודע את המגבלות של כולם.

משה גפני: בעניין הזה יש אשם.

משה גפני: אני לא יודע מה יש לכם, לי יש, כי היה צריך לגמור את זה.

<יורם ראבד: גם לנו.

משה גפני: אני יודע שמי שאשם זה ועדת הכספים.

משה גפני: ..

מיקי רוזנטל: לא.

מיקי רוזנטל: מי שאשם זה מי שלא נמצא פה.

<קריאה: אדוני היושב-ראש, גם את תקופת הביניים הם רוצים שנממן, אם על-ידי ימי חופשה - - -

משה גפני: אנחנו נהיה בעניין הזה.

משה גפני: אנחנו נשב אתם.

משה גפני: צריך ללכת לפתרון ומהר.

משה גפני: מה שהציע דב חנין, שאנחנו נכנס את הוועדה בתחילת המושב, את זה אני לא מקבל.

משה גפני: יכול להיות שנקיים דיון הרבה לפני תחילת המושב.

משה גפני: אני עושה דיונים בפגרה, אתם לא בנים יחידים בעניין.

משה גפני: אותנו מעניינים העובדים, לא מעניינים אותנו דברים אחרים.

משה גפני: לא אכפת לי הכסף של חיפה כימיקליים, עם כל הכבוד.

משה גפני: אכפת לי בימים רגילים, לא היום.

משה גפני: היום מעניינים אותי העובדים.

משה גפני: לא אכפת לי עיריית חיפה.

משה גפני: לא אכפת לי בימים רגילים, אבל לא אכפת לי גם עכשיו.

משה גפני: ולא אכפת לי מהמשרד להגנת הסביבה שאכפת לי ממנו בימים רגילים.

משה גפני: אני רוצה שיימצא פתרון עכשיו, בימים האלה.

משה גפני: אני מבקש ממך טלפון - - -

<שולי נזר: שלי?

משה גפני: לא.

משה גפני: הגב' נזר, אני מבקש שתתקשרי אליי אם הם לא מעבירים אלייך את הנושא של חוות-הדעת.

<שולי נזר: אני מתנצלת.

משה גפני: אמר פה מר מרגלית, שהוא נראה לי איש רציני.

משה גפני: הוא אמר שהוא מעביר אליכם את חוות-הדעת.

משה גפני: הוא העביר בעבר, את אומרת שלא קיבלת, אז לא קיבלת.

משה גפני: הוא אומר שהוא מעביר עכשיו.

משה גפני: הוא יעביר פעם נוספת.

<שולי נזר: אני חושבת שזה קצת חוטא לעניין.

<שולי נזר: יש לך חוות-דעת שמנמקת למה איזוטנקים בטוחים יותר מול אונייה קטנה, כולל הערכות סיכונים?

<גדי מרגלית: יש לנו חוות-דעת שהגשנו באמצעות מומחה דני.

<שולי נזר: אותו מומחה דני, שהוא לא דני, הוא בריטי - - -

<גדי מרגלית: הם לא עונים על שאלות שלנו.

משה גפני: מרגלית, יש יושב-ראש לוועדה.

<שולי נזר: את זה קיבלנו, שלא נטעה.

משה גפני: אני מדבר על חוות-דעת לגבי מה שעומד על סדר היום.

<יורם ראבד: הוא אומר שאין לו.

משה גפני: אז אין.

משה גפני: החלק הזה של הוויכוח ביניכם זה החלק האומנותי, אין לי זמן לעשות אותו.

<שולי נזר: אני חייבת פה להגיד שאת השיח המקצועי סיימנו.

<שולי נזר: אני מתנצלת.

<שולי נזר: הפתרון הוא במישורים אחרים לדעתי שאינם מקצועיים.

<שולי נזר: אנחנו נסייע בכל דרך שהיא, אבל המשרד אישר את כל החלופות, תיעדף אותן, עשה את כל הבחינות לפני שהביא את זה להחלטת ממשלה.

<שולי נזר: מפה זה דברים אחרים - - -

משה גפני: בעקבות הדיונים שהתקיימו ולמדתי את העניין הזה, אני מבקש את הצעת החוק הזאת, מכיוון שאי-אפשר ככה לנהל מדינה.

משה גפני: לצערי הרב הגעתי למסקנה הזאת בפגרה.

משה גפני: אם הייתי יודע שזה הולך לכיוון הזה, כבר הייתי עושה את זה בכנס הקיץ.

משה גפני: זה דבר שלא יכול להיות במדינה מתוקנת.

משה גפני: הפערים קטנים.

משה גפני: אין בעיה בתוך יממה שיישבו עיריית חיפה והממשלה, קרי, המשרד להגנת הסביבה, ואפשר לסיים את העניין הזה.

משה גפני: יש לי חשד למה זה לא קורה, אבל חשדות אני לא רוצה להגיד, אני מדבר על דברים מעשיים.

משה גפני: יש לי חשד למה זה לא קורה, כנראה שמישהו חושב שאם זה על סדר-היום זה חשוב, זה טוב פוליטית.

משה גפני: יכול להיות, לא יודע.

מיקי רוזנטל: מה, יש בחירות?

מיקי רוזנטל: עוד שנה יש בחירות.

משה גפני: בחיפה הבחירות הן כבר היום.

משה גפני: ..

משה גפני: המציאות הזאת צריכה להסתיים, בגלל שזה על גבם של עובדים במפעל מרוויח.

משה גפני: תודה רבה לכם על ההשתתפות.