ועדת הפנים והגנת הסביבה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 432, 2017-06-21 09:40

דוד אמסלם: טוב, רבותיי, בוקר טוב לכולם.

דוד אמסלם: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הפנים והגנת הסביבה בנושא גיבוש מדיניות לטיפול בסוגיית המסתננים בדרום תל אביב.

דוד אמסלם: ישיבת מעקב בהשתתפות שר הפנים וסגן השר גם נמצא פה, חבר הכנסת משולם נהרי.

דוד אמסלם: קודם כל, אני אתן רקע לדיון: אנחנו עשינו במארס 2016 סיור בשכונה, עשינו דיון ביוני, ובסופו של דבר אני גם קיימתי מספר פגישות עם הפעילים המרכזיים בשכונה, וכתוצאה מזה בעצם אנחנו קיימנו גם את הישיבה הזאת.

דוד אמסלם: קודם כל, אני רוצה להודות לשר על ההשתתפות שלו.

דוד אמסלם: השר היום היה חולה.

דוד אמסלם: באמת, הוא לא מרגיש טוב.

דוד אמסלם: ובגלל שהוא מכבד אתכם ובעצם מייחס חשיבות רצינית לסוגיה הזאת, אז הוא קם ממיטת חוליו.

דוד אמסלם: אז קודם כל אנחנו מאחלים לך רפואה שלמה.

<שפי פז: רפואה שלמה.

דוד אמסלם: עכשיו, לפני שאני צולל לדיון, אני רוצה קודם לבקש ממרכז המחקר והמידע.

דוד אמסלם: הגברת נטע משה, שתי דקות, אחרי זה נשמע כמה חברי כנסת, ובסופו של דבר נשמע את הפעילים ואחרי זה, כבוד השר, אתה תתייחס לכל הנושא.

דוד אמסלם: בבקשה, הגברת נטע משה.

<נטע משה: בוקר טוב.

<נטע משה: שמי נטע משה ממרכז המחקר והמידע של הכנסת.

<נטע משה: אני אציג כאן נתונים שנאספו ונכתבו בשנה האחרונה.

<נטע משה: בין היתר, לוועדת הפנים והגנת הסביבה לדיון הקודם.

<נטע משה: אז באופן כללי, משנת 2012 יש מגמה של ירידה במספר המסתננים בישראל לאור צעדי הממשלה השונים לעידוד יציאתם מהארץ.

<נטע משה: בסוף 2016 אנחנו מדברים על כ-40 אלף מסתננים בכל ישראל.

<נטע משה: בשנה זו נכנסו כ-18 מסתננים ויצאו ממנה כ-3,400.

<נטע משה: אלה כמובן נתונים רשמיים של רשות האוכלוסין וההגירה.

<נטע משה: אני אגיד שבמקביל ליציאה של מסתננים, אנחנו יודעים שמדובר באוכלוסייה צעירה ויש לידות, כמספר מאות לידות בשנה.

<עובד חוגי: אלפים, אלפים, לא מאות.

<עובד חוגי: תדייקי.

אריה מכלוף דרעי: סליחה.

אריה מכלוף דרעי: ה-18 שנכנסו, באיזו שנה?

<נטע משה: 2016.

אריה מכלוף דרעי: אז תגידי.

אריה מכלוף דרעי: לא בשנה זו, לא.

<נטע משה: לסוף 2016, כן.

<נטע משה: למיטב ידיעתנו, אין גורם שיודע את הנתונים המדויקים על מספר הילדים של המסתננים שנולדים בשנה הזאת ובשנים הקודמות.

<נטע משה: ופה זה מתחבר לסוגיה של הדיון הזה ושל מה שהתבקשנו לבדוק בשנה שעברה, על שהיית מסתננים בשכונות דרום תל אביב.

<נטע משה: אז זה נתון שהיה קשה להשיג וניסינו להשיג אותו ממקורות שונים, לבדוק את הפיזור, באלו שכונות ומה מספרם הכולל, ואנחנו לא הצלחנו להגיע למספר אחד.

<נטע משה: יש שוני בין נתוני הרשויות.

<נטע משה: מה שכן ניסינו לעשות זה לבדוק דרך אלטרנטיבית, דרך נתוני טיפות חלב כדוגמה, ששם כן יש נתונים מתועדים.

<נטע משה: מה שניתן לומר, שרואים לאורך השנים פיזור של האוכלוסייה מאזור התחנה המרכזית אל שכונות נוספות בדרום תל אביב: עזרא, הארגזים, שכונת התקווה, יד אליהו, קריית שלום.

<נטע משה: אלה הנתונים על פי ניתוח של טיפות חלב נכון לשנה שעברה.

<נטע משה: מפנייה לרשויות – כמה משמעויות שיש לשהייה של זרים ושל מסתננים.

<נטע משה: זרים שאינם ברי הרחקה בדרום תל אביב.

<נטע משה: אז אנחנו יודעים שעל פי תשובת המשטרה, התגבור שנעשה זו התוספת של כ-130 תקני כוח אדם, תוספת של כ-45 מיליון שקל לשנה לתחנות בדרום תל אביב.

<נטע משה: יש גם תוספת לרשות הארצית לכבאות והצלה בדרום תל אביב.

<נטע משה: מלבד זאת, יש טיפול בתשתיות פיזיות עקב עומס משתמשים.

<נטע משה: הכוונה לניקיון, ביוב, הוצאות של הטמנת אשפה וכיוצא בזה.

<נטע משה: יש גם מתן שירותי מערכת החינוך שנדרשים לאוכלוסייה הזאת, לילדים: תלמידי גן, בתי ספר, לרבות חינוך מיוחד ושיעורי תגבור.

<נטע משה: ויש גם שירותי רפואה שניתנים על ידי משרד הבריאות – פעילות של מרפאה ייעודית בדרום תל אביב בעלות של כארבעה מיליון שקל בשנה.

<נטע משה: וגם חובות אבודים של - - - שאנחנו יודעים.

<נטע משה: כמובן שיש גם שירותי רווחה שניתנים על ידי מרכז מסיל"ה העירוני ואגפי העירייה השונים.

<נטע משה: על פי הנתונים של עיריית תל אביב לשנת 2016, התקציב לטיפול בכלל האוכלוסייה הזרה, ואני מדגישה: כלל הזרה – אין פילוח לארצות מוצא, ולכן זה גם זרים שמוצאם לא מאריתריאה וסודאן ולא מסתננים – היה כ-120 מיליון שקל.

<נטע משה: מתוך זה 64 מיליון שקל הוקצו כתקציב פעילות שוטף ועוד 55 מיליון שקל – זה היה תקציב חד פעמי לצרכי בינוי תשתיות, בעיקר בינוי כיתות ומוסדות.

<נטע משה: מרבית התקציב הזה, 74%, הגיע מהעירייה.

<נטע משה: זהו.

<נטע משה: תודה.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: בבקשה, חבר הכנסת אייל בן ראובן.

איל בן ראובן: בוקר טוב.

איל בן ראובן: בוקר טוב לשר, בוקר טוב ליושב ראש הוועדה.

איל בן ראובן: תראו, אני מסתכל על הנושא הזה בהיקף הרחב שלו ואני חושב שהדיון כרגע הוא לא דיון אם טוב או לא טוב שיש מסתננים או פליטים בצורה כזאת או אחרת במדינת ישראל.

איל בן ראובן: את זה עברנו.

איל בן ראובן: יותר מזה, אני חושב שהמדיניות של עצירת ההסתננות באמצעות מה שנעשה בדרום, בגדול היא נכונה והיא טובה.

איל בן ראובן: אבל המציאות היא שיש פה היום סדרי גודל, כפי ששמענו פה מבחינת הנתונים, של אנשים, שאני אגיד מאוד בקצרה: אני ניסיתי, ניהלתי גם דיון בוועדה לענייני ביקורת המדינה בנושא הזה.

איל בן ראובן: כבוד השר, אני לא מבין מה המדיניות שלכם בנושא הזה.

איל בן ראובן: אני פשוט לא מבין.

איל בן ראובן: וכשאין מדיניות, התוצאה היא רעה.

איל בן ראובן: התוצאה היא שיצרתם פה, יצרנו פה, נוצר פה קרב בעצם בין האנשים האומללים האלה לבין דרום תל אביב - - -

<עובד חוגי: שהם גם אומללים.

<סוזי כהן: גם אומללים.

<עובד חוגי: גם אומללים.

<סוזי כהן: גם אומללים.

<עובד חוגי: לא, לא רק - - - צד אחד.

<סוזי כהן: קודם כל, אנחנו אומללים.

<סוזי כהן: וזהו.

איל בן ראובן: הנה, אני אוסיף את המילה אומללים לשני הצדדים.

<שפי פז: להפוך את הסדר.

איל בן ראובן: לא.

איל בן ראובן: תנו לי לדבר.

איל בן ראובן: יצרנו פה סיטואציה שיש פה שתי קבוצות.

איל בן ראובן: שתיים או יותר קבוצות אומללות, לצורך העניין, שנאבקות אחת בשנייה, ומדיניות אין.

איל בן ראובן: עכשיו, תראו, אפשר לתת פה מיליון דוגמאות.

איל בן ראובן: אני אומר לך, כבוד השר, למשל: מה אנחנו נותנים לאנשים האלה, לאותם אומללים, שכן נמצאים פה, היום, בארץ?

איל בן ראובן: המספרים לגבי אותן ועדות שאמורות לטפל בנושא הזה, בנושא הבקשות, למשל לנושא פליטות – המספרים הם מגוחכים.

איל בן ראובן: אני אומר לך: אני ישבתי עם הוועדה שאמורה - - -.

איל בן ראובן: אני שאלתי לגבי מה הם עושים מבחינת מספרים.

איל בן ראובן: למול אלפי בקשות של דארפורים, למשל, עשרה אנשים מקבלים איזשהן תשובות.

איל בן ראובן: ואני שואל: מה הוועדות האלה עושות?

איל בן ראובן: במה הן מתנהלות?

איל בן ראובן: כלומר, אני אשמח פה לשמוע היום מכבוד השר מדיניות.

איל בן ראובן: אני חושב שזאת הנקודה – מדיניות, איך עושים?

איל בן ראובן: מה?

איל בן ראובן: כדי לפתור את הבעיה.

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: אני מבקש רק לקצר.

דוד אמסלם: באמת לקצר.

דוד אמסלם: בגלל שבסוף אנחנו רוצים לשמוע את התושבים ואת השר.

דוד אמסלם: את חברי הכנסת אני שומע כל הזמן.

דוד אמסלם: ודרך אגב, הנושא הוא גיבוש מדיניות.

דוד אמסלם: זה הסיפור, זה הנושא.

דוד אמסלם: אנחנו לא באים עכשיו להיכנס לקטעים הטקטיים.

דוד אמסלם: זה הנושא.

דוד אמסלם: בבקשה, חבר הכנסת זוהיר בהלול.

זוהיר בהלול: כדי שלא תחתוך אותי, אדוני היושב ראש, אני אדבר בקיצור נמרץ, ואני אומר כבר מלכתחילה שאני מכיר בסבלם של תושבי דרום תל אביב.

זוהיר בהלול: הם סובלים, הם נאנקים, אבל גם צריך לראות את הצד השני והאפל של מדינת ישראל, החצר האחורית של המסתננים שבאו בעל כורחם כדי להציל את נפשם ממוות ומחיסול כמעט ודאיים בארצות המוצא שלהם.

זוהיר בהלול: ואם אייל בן ראובן, ידידי, חבר הכנסת, דיבר על היעדרה של מדיניות, אז אני אומר שהמדיניות היחידה היא לדחות את הקץ, והמדיניות היחידה זו אוזלת יד, המדיניות היחידה היא התעלמות מאנשים שבאו לכאן כדי להשתלב במדינה שאמורה להציף אותם בחמלה, בשל הרבה סיבות הידועות לכולנו.

זוהיר בהלול: אדוני השר, אני חושב שאתה איש חמלתי, אני חושב שאתה אדם אמיץ, אני חושב שבקרבך לא מעט ערכים שיכולים להשתלב עם הדרישה המאוד הומניטרית של מדינה שמנסה לשמר את דמותה המוסרית ולא מצליחה.

זוהיר בהלול: ולכן אני חושב, באמת: קח את העניין לידיך.

זוהיר בהלול: הצל את האנשים האלה.

זוהיר בהלול: לפי מרכז המחקר והמידע לא מדובר במספרים אסטרונומיים.

זוהיר בהלול: מדינת ישראל יכולה להכיל את עשרות האלפים האלה כדי להציל אותם.

זוהיר בהלול: כאשר אנחנו מסתכלים אל המראה אנחנו נוכל לומר: לא חמקנו מלהתמודד עם אחת מהבעיות שאנחנו, אתם כעם יהודי סבלתם ממנה יותר משאר העמים.

זוהיר בהלול: תודה רבה.

דוד אמסלם: תודה, חבר הכנסת זוהיר בהלול.

דוד אמסלם: תודה רבה.

<שפי פז: וואי, וואי - - -

זוהיר בהלול: מה וואי, וואי, וואי?

דוד אמסלם: בבקשה, חבר הכנסת יואב בן צור.

יואב בן צור: תודה.

יואב בן צור: בניגוד למה שידידי חושב, אני חושב שגם אם ישנם מסתננים שצריך לחמול עליהם – לא על חשבון תושבי מדינת ישראל שגרים בשכונות דרום תל אביב.

יואב בן צור: קודם כל, בואו נחמול על הצאן שלנו ואחר כך נחפש כבשות צאן אחרות כדי לחמול עליהן.

זוהיר בהלול: אבל זו פרשנות לא נכונה - - -.

זוהיר בהלול: אמרתי בהתחלה שאני מכיר בסבלם.

זוהיר בהלול: למה אתה מפרשן אותי לא נכון?

יואב בן צור: אוקיי.

יואב בן צור: אני חושב שמשרד הפנים עושה ורוצה לעשות עבודה טובה, בניסיון להוציא את המסתננים הלא חוקיים שנמצאים פה.

יואב בן צור: לפחות אותם.

יואב בן צור: רק משרד הפנים מנוע.

יואב בן צור: ביחידת האכיפה שלו יש כ-130 איש שאמורים לטפל במכלול הבעיות שיש במשרד הפנים.

יואב בן צור: בוודאי שבכמות כוח אדם כזאת הם לא מסוגלים לבצע את הנקודה הזאת.

יואב בן צור: זה בדיוק כמו שפרעה אמר לעם ישראל.

יואב בן צור: הם פנו בטרוניה ואמרו: "תבן אין ניתן לעבדיך, ולבנים אומרים לנו עשו".

יואב בן צור: כשרוצים שמדינת ישראל תאכוף ותוציא את המסתננים הלא חוקיים ממדינת ישראל, צריך לתת את הכוח ואת כוח האדם שדרוש לצורך הדבר הזה.

יואב בן צור: תודה.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

דב חנין: תודה, אדוני היושב ראש.

דב חנין: המציאות בשכונות דרום תל אביב היא מאוד-מאוד קשה.

דב חנין: אני מגיע מידי פעם לשכונות האלה ואני רואה את הדברים במו עיניי וגם שומע את האנשים.

דב חנין: המצוקה היא מצוקה מאוד אמיתית.

דב חנין: אלה שכונות שהן מוחלשות והן בוודאי לא יכולות להיות המקום שבו מרוכז ציבור כל כך גדול של אנשים עוד יותר מוחלשים.

דב חנין: יש בעיה של תשתיות רווחה, יש בעיה של תשתיות חינוך.

דב חנין: סובלים מזה מבקשי המקלט, סובלים התושבים הוותיקים.

דב חנין: יש טענה רצינית של התושבים הוותיקים שהם לא מקבלים מענים, למשל: בנושאים של חינוך, מכיוון שאין.

דב חנין: אין תשתיות.

דב חנין: אין תשתיות לכל הציבורים שנמצאים שם.

דב חנין: לאורך שנים הממשלה מסתפקת בלהאכיל אותם בסיסמאות, שאין בינם לבין המציאות שום קשר.

דב חנין: ומה שמטריד אותי במיוחד, אדוני השר, זה שבתקופה האחרונה יש החמרה, גם כתוצאה מזה שנכנסות לישראל עוד אוכלוסיות חדשות.

דב חנין: למשל: של אנשים שמגיעים מאוקראינה, של אנשים שמגיעים מגאורגיה, בהיקפים של אלפים.

דב חנין: שהם ציבורים חדשים לגמרי.

דב חנין: וגם הם מגיעים למקומות מוחלשים וגם הם הולכים להיות אוכלוסייה לא מטופלת שמסביבה הולכות להיווצר הרבה בעיות.

<עובד חוגי: והם ביום שישי גם שותים בירות - - - והכול בסדר.

<סוזי כהן: שותים בירות, אלימות, שודים.

<שפי פז: והם עוד יותר מפחידים.

<סוזי כהן: עוד יותר מסוכנים.

דוד אמסלם: חבר הכנסת דב חנין, סיימת?

דב חנין: סיימתי.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: חבר הכנסת אכרם חסון.

אכרם חסון: בוקר טוב.

אכרם חסון: כבוד היושב ראש, אדוני השר, החבר'ה שהגיעו במיוחד.

אכרם חסון: נדמה לי שזה הדיון החמישי או השישי שאני משתתף בו בשנה האחרונה בלבד.

אכרם חסון: היו כאן אולי 20 או 30 דיונים.

אכרם חסון: אני סבור שהתיק הזה נפל על תל אביב לא במקרה.

אכרם חסון: לא במקרה הביאו אותם לתחנה המרכזית והורידו אותם בתל אביב.

אכרם חסון: כנראה שהייתה מדיניות למישהו, לצערנו הרב, והאזרחים משלמים מחיר.

אכרם חסון: אין ספק שאנחנו מדינה הומנית, מדינה עם חמלה, אבל זה לא צריך להיות על חשבון האזרח הישראלי, שישלם מחיר קשה מאוד, יסבול, בגלל שלמישהו אין מדיניות ובגלל שמישהו לא חשב איך לטפל באנשים.

אכרם חסון: אני שאלתי את עצמי: מדוע לא הוקם מרכז קליטה לכל המסתננים האלה?

אכרם חסון: מדוע לא טופלו במרכז קליטה מיוחד שיכול להרחיק אותם ממרכז הארץ, לשים אותם, לטפל בהם בצורה חיובית, עניינית, מקצועית, ולא לשיים אותם כעול על האזרחים?

אכרם חסון: מצד שני, אני הייתי עם כבודך לא מזמן בשווייץ.

אכרם חסון: שווייץ היא מדינה שהיא מצטיינת בעולם בזכויות האזרח.

אריה מכלוף דרעי: אתה מתכוון עם כבודו.

אכרם חסון: כן, כן, בוודאי.

אריה מכלוף דרעי: כן.

אכרם חסון: עם כבוד היושב ראש.

אכרם חסון: כן.

אכרם חסון: אנחנו ראינו שם ששווייץ, הרצינית ביותר בעולם בזכויות האזרח, לא מאפשרת, במסגרת החוק, לאף אדם מסתנן להיכנס.

דוד אמסלם: נכון.

דוד אמסלם: אז זה חלק מהמתח שיש להם עם האיחוד.

אכרם חסון: נכון.

אכרם חסון: נכון, אבל הם שומרים על - - -

דוד אמסלם: הם - - - זכויות אדם לכאורה, אבל הם עומדים על זה, עומדים על הרגליים האחוריות.

אכרם חסון: למה עומדים על זה?

אכרם חסון: כי הם שומרים על המדינה שלהם ושומרים על האזרחים שלהם ושומרים על החוקים שהם צריכים להיות לטובת האזרחים שלהם.

אכרם חסון: אני מציע לכבודך וגם לכבוד השר: מאחר ואנחנו דשים בזה ואין תוצאות, בואו נלך לחקיקה ברורה.

דוד אמסלם: תודה רבה, חבר הכנסת אכרם חסון.

דוד אמסלם: חברת הכנסת יוליה מלינובסקי, בבקשה.

יוליה מלינובסקי: אני אהיה מאוד-מאוד-מאוד קצרה.

יוליה מלינובסקי: כמה נקודות: דובר פה כבר על נושא התקנים.

יוליה מלינובסקי: אני מאוד מזדהה עם זה ומתחברת.

יוליה מלינובסקי: כי אי אפשר לאכוף משהו כשאין לך עם מי.

יוליה מלינובסקי: אז 130 פקחים לכל מדינת ישראל זה כמובן לא מספיק, והממשלה צריכה לחשוב איך להגדיל את כוח האדם.

יוליה מלינובסקי: נושא של זכויות האזרח, זכויות האדם, זכויות - - -, זה נושא מאוד-מאוד חשוב, אבל אני רוצה שפה יהיה ברור: כפי שלמסתננים יש זכויות, לא פחות יש זכויות לתושבי דרום תל אביב ובכלל למדינת ישראל.

יוליה מלינובסקי: אז בואו לא נטעה את עצמנו ולא נעשה איפה ואיפה.

יוליה מלינובסקי: גם לאנשים שגרים בשכונות הללו, ולא רק בהללו, יש זכויות.

יוליה מלינובסקי: ואני יכולה להעיד על זה באופן אישי: היועצת שלי גרה בדרום תל אביב וכל בוקר היא מספרת לי מה עבר עליה ביום אתמול, מה היו החוויות, איך היא חזרה הביתה, איך היא חיה כבחורה צעירה בשכונה דרום תל אביבית.

דב חנין: - - - על הנושא של הביטחון.

יוליה מלינובסקי: אני מדברת על כך שאף אחד לא צריך בערב להטריד בחורה שחוזרת מהעבודה, וסליחה על ההתבטאות: לעשות צרכים מול העיניים שלה.

יוליה מלינובסקי: בסדר?

יוליה מלינובסקי: אני מצטערת.

יוליה מלינובסקי: אז בואו לא נטעה את עצמנו ולא נהיה פה יפה נפש יותר מדי, ואנחנו צריכים להגן קודם כל על אזרחי מדינת ישראל ותושביה.

יוליה מלינובסקי: וכמובן, הבעיה הזאת היא כבר רבת שנים, ואני חושבת שזו לא רק בעיה של משרד הפנים.

יוליה מלינובסקי: עם כל הכבוד לשר אריה דרעי, כמה שאתה חזק וגדול, אני חושבת שהבעיה הזאת דורשת טיפול רוחבי, שצריכה להיות התגייסות של כל משרדי הממשלה – צוות חשיבה: מה הבעיה, מה הפתרונות ומה המדיניות.

דוד אמסלם: תודה רבה.

יוליה מלינובסקי: תודה רבה.

דוד אמסלם: חברת הכנסת יעל כהן-פארן, בבקשה.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

יעל כהן-פארן: קודם כל, גם אני מצטרפת לחלק מחבריי שדיברו קודם.

יעל כהן-פארן: המצב בדרום תל אביב הוא באמת קשה, ובעצם יש כאן מצב שהוא מין מלכוד, אוקיי?

יעל כהן-פארן: מלכוד של אותם מסתננים/פליטים/מבקשי מקלט – איך שתקראו להם, שהגיעו, באמת, להיות התחתית של התחתית של החברה בישראל.

יעל כהן-פארן: הם אפילו לא נחשבים חלק מהחברה בישראל, אבל הם פשוט בשיא התחתית.

יעל כהן-פארן: ואז לאן הם - - -?

<עובד חוגי: סליחה.

<עובד חוגי: אנחנו בשיא התחתית, לא הם.

<עובד חוגי: אני אסביר לך עוד מעט למה.

יעל כהן-פארן: אבל חוסר התייחסות וחוסר מדיניות ממשלתית, פרט למדיניות של לשים אותם בכלא, שנפסלה על ידי בתי המשפט, היא זאת שהביאה למצב הקיים.

יעל כהן-פארן: ולכן צריך לפתוח את הדברים לראות איך פותרים אותם.

יעל כהן-פארן: ואני רוצה לומר שבאמת, זה שאין מדיניות, זאת אחת הבעיות.

יעל כהן-פארן: המחנה הציוני, למשל, הגישה הצעת חוק, שהממשלה התנגדה אליה, שאמרה: תטפלו בדרום תל אביב.

יעל כהן-פארן: שימו יחס מיוחד והשקעות ומצב מיוחד בדרום תל אביב, ובדרך הזאת גם תפתרו את בעיות המסתננים והפליטים.

יעל כהן-פארן: יש מצב של אנשים שאתה לא יכול להוציא אותם מהארץ ורשות האוכלוסין וההגירה מודה בכך.

יעל כהן-פארן: את הדארפורים לא מחזירים לדארפור, כי אי אפשר.

יעל כהן-פארן: החלשים ביותר זה חד-הוריות שלא יכולות לצאת.

יעל כהן-פארן: שאפילו בעזיבה מרצון לא מוכנים לתת להן לעזוב מרצון.

יעל כהן-פארן: ואין שום התייחסות, אין שום מדיניות, חוץ מלהשאיר אותם במצב הכי-הכי קשה.

יעל כהן-פארן: ולכן אני אומרת: ממש לפני שבועיים, כי אני - - - ל-200 פליטים מדארפור מעמד של תושב קבע, שזה דומה להכרה בפליטות, למרות שאין כאן הכרה ברורה, אבל המשמעות היא דומה, למצב של 200 מתוך, אני מבינה 8,000 שהגישו בקשת מקלט.

יעל כהן-פארן: אני לא מבינה מדוע זה לא יותר מכך ומדוע אין שום התייחסות לאותם 8,000.

<קריאה: - - -

יעל כהן-פארן: אבל דווקא, אם ייתנו להם מעמד וייתנו להם לעבוד וייתנו להם להיות במקומות אחרים בארץ;

<קריאה: הם עובדים, עובדים.

<שפי פז: - - -

יעל כהן-פארן: אם אותם 50 אלף לא היו בשכונה אחת בדרום תל אביב, אלא בכל הארץ, הם יכולים לעשות את זה, אתם יכולים לעשות את זה במדיניות ממשלתית.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

יוליה מלינובסקי: מצוין.

יוליה מלינובסקי: להעביר אותם לצפון תל אביב.

יוליה מלינובסקי: מצוין.

יוליה מלינובסקי: מצוין.

דוד אמסלם: תודה רבה.

יוליה מלינובסקי: - - -

<שפי פז: הם לא - - - להם כסף.

<שפי פז: מעבר לפזר.

<סוזי כהן: אז מה הם עושים עכשיו?

דוד אמסלם: בבקשה, חברת הכנסת יעל גרמן.

יעל גרמן: אדוני השר, אני לא חושבת שאין מדיניות.

יעל גרמן: אני חושבת שיש מדיניות מכוונת, ואני חושבת שאתה זה שצריך להעלות את הדיון בממשלה ולדרוש שהמדיניות המכוונת הזו של התעלמות מוחלטת; זאת מדיניות.

יעל גרמן: להתעלם זאת מדיניות.

יעל גרמן: אני חושבת שמתפקידך לבוא ולומר: אני דורש דיון ואני דורש מדיניות מסודרת.

יעל גרמן: לא של התעלמות, אלא של הכרה בבעיה ושל בקשה לתפור אותה.

יעל גרמן: ואני חושבת שהבעיה היא כל כך חמורה, מכל הצדדים שאנחנו רק מסתכלים עליה.

יעל גרמן: אף אחד לא מתווכח: לא מצד התושבים.

יעל גרמן: זה נורא ואיום מה שקורה שם.

יעל גרמן: גם לפני זה היה גרוע, בשכונות האלה.

יעל גרמן: אבל היום, עוד הרבה יותר גרוע.

יעל גרמן: אבל אין ספק שגם אי אפשר להתעלם מכך שיש לנו פה, במדינה, אוכלוסייה.

יעל גרמן: היום אני קראתי מהנתונים שזה קצת פחות ממה שהיה – זה 37 אלף, 40 אלף.

יעל גרמן: לא משנה כמה.

יעל גרמן: אוכלוסייה שאין לה פתרון.

יעל גרמן: ואדוני השר, אני מבקשת ממך להעלות בפני הממשלה את ההצעה להכיר בהם, כך או אחרת.

יעל גרמן: אני לא יודעת אם זה תושב קבע או תושב ארעי או כך או אחרת.

יעל גרמן: לאפשר להם להרוויח משכורת ראויה כדי שיוכלו לשלם מיסים, כדי שיוכלו לשלם מס בריאות, כדי שהממשלה לא תצטרך לממן 75 מיליון שקל על הבריאות, כדי שהיא לא תצטרך לממן 220 מיליון שקל על "חולות", על מתקן "חולות", ובכסף הזה שייחסך, שזה 300 מיליון שקל, אפשר לשקם את השכונות בדרום, אפשר לאפשר להם לעבוד.

<שפי פז: - - -

יעל גרמן: וכאשר המצב המדיני ישתנה וניתן יהיה להחזיר אותם לביתם, שזו המטרה של כולנו, אז נחזיר אותם.

<שפי פז: - - -

<קריאה: - - -

יעל גרמן: אבל עד אז שיעבדו, שיקבלו ביטוח בריאות, שיאפשרו להם חינוך ושלא יהוו נטל על השכונות.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: דרך אגב, אני רק רוצה לומר משהו ששכחתי בפתיח.

דוד אמסלם: תראו, הבעיה הזאת התפתחה בעצם ב-30-20 שנה האחרונות.

דוד אמסלם: זה לא דבר שהתפתח בשנתיים האחרונות.

דוד אמסלם: להיפך.

דוד אמסלם: בשנתיים האחרונות זה קצת צומצם.

<קריאה: 15 שנה.

דוד אמסלם: בסדר.

דוד אמסלם: אז לכן אני אומר: דווקא במשמרת של השר אריה דרעי, הסיפור ברמת המספרים צומצם.

דוד אמסלם: אז היה חשוב לי להגיד את זה.

דוד אמסלם: עכשיו, אני, ברשותכם, אעבור לתושבי השכונה.

דוד אמסלם: אז אנחנו נשמע, קודם כל, את הגברת שפי פז.

<שפי פז: אני רוצה להמשיך.

<שפי פז: תשמע, אני נמצאת פה בערך פעם בחצי שנה, אנחנו מגיעים לפה.

<שפי פז: האנשים לוקחים יום חופש מהעבודה, מגיעים לפה.

<שפי פז: ואני שומעת, פעם אחר פעם את אותם, תסלחו לי, בלבולי מוח.

<שפי פז: ואני לא אשתמש במילים יותר חריפות.

<שפי פז: יושבים כאן, מספרים לנו מעשיות.

<שפי פז: האופוזיציה אומרת כמה היא דואגת לתושבי דרום תל אביב.

<שפי פז: סליחה, לא מאמינה להם.

<שפי פז: הממשלה אומרת שהיא רוצה לעשות - - - לא מאמינה להם.

<שפי פז: באופן כללי, כולם משקרים לנו.

<שפי פז: אני אגיד את זה בצורה הכי בוטה, זה לא מעניין אותי.

<שפי פז: מקסימום תוציא אותי החוצה, אני גם לזה רגילה: כולם משקרים לנו.

<שפי פז: הממשלה משקרת לנו כשהיא אומרת שהיא רוצה לפתור את הבעיה.

<שפי פז: הכנסת משקרת לנו.

<שפי פז: האופוזיציה משקרת לנו.

<שפי פז: הקואליציה משקרת לנו.

<שפי פז: כל העמותות שאומרות שתושבי דרום תל אביב מעניינים אותם.

<שפי פז: היחידים שאומרים את האמת זה המסתננים, ואני רוצה שתראו מה הם אומרים לנו, ותשימו את זה.

<סוזי כהן: יפה.

<סוזי כהן: עכשיו תשימו את זה, זה הכי טוב.

<שפי פז: הם היחידים שאומרים אמת.

<סוזי כהן: אנחנו סיימנו לדבר.

<סוזי כהן: מספיק.

<שפי פז: אין לנו יותר מה להגיד.

<סוזי כהן: אין לנו מה להגיד.

<סוזי כהן: עשר שנים מדברים - - -

<שפי פז: - - -

<סוזי כהן: זה הכי טוב.

<סוזי כהן: שייראו את זה ככה.

<סוזי כהן: הם לא משקרים לנו, המסתננים.

<סוזי כהן: (צפייה בסרט)

<סוזי כהן: כולם משקרים, הגברת שפי פז, כולם משקרים, אבל המסתננים לא משקרים.

<סוזי כהן: הם אומרים את כל האמת.

<שפי פז: אני רוצה להגיד מילה אחת:

<שפי פז: אנחנו פה - - - אלה האנשים, האמת.

<שפי פז: עכשיו, אל תאמינו לסיפורים שהם רוצים לחזור הביתה.

<שפי פז: זה קטע קטן - - - שהצלחנו לצלם.

<שפי פז: יש לנו עוד המון דברים כאלה שנאמרו לנו בפנים.

<שפי פז: אומרים לנו, יום-יום, שעה-שעה: זה שלנו, זה לא שלכם, אתם תצאו.

<שפי פז: עכשיו, גם בחיים, ביומיום זה ככה.

<שפי פז: כי כשאתה מסתובב בשכונות בשעות אחר הצהריים, אין ישראלים בשכונות, יש רק מסתננים בשכונות.

<שפי פז: עכשיו גם גיאורגים ואוקראינים.

<שפי פז: עוד מעט הם יהיו גם ביחד, יהיה שמח.

<שפי פז: אנחנו לא בשכונות, המרחב הציבורי לא שלנו.

<שפי פז: ואני אומרת לכם שוב.

<שפי פז: אני מצטערת להגיד לכם את זה, כי היו לי הרבה מאוד תקוות מהממשלה הזאת: כולם, בלי יוצא מהכלל, עובדים עלינו בעיניים, ולנו נמאס מהסיפור הזה.

<שפי פז: תודה.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: לגבי מה שאמרת, הגברת שפי פז, אני רוצה להתייחס באמת במשפט אחד: תראי, אני עושה את הדיונים האלה, אני לא חייב לעשות אותם.

דוד אמסלם: יש לי מספיק עבודה, אבל אני מייחס לעסק הזה חשיבות גדולה מאוד בגלל שאני מאמין בזה.

<שפי פז: כולם - - -

דוד אמסלם: אז לכן בכנסת אנחנו לא מייצרים החלטות, אבל עצם הדיון כשלעצמו – הוא, אני מקווה, שיחולל איזשהו מהלך.

דוד אמסלם: בבקשה, מר עובד חוגי.

<עובד חוגי: טוב.

<עובד חוגי: יש לי שאלה קטנה לשמאל.

<עובד חוגי: כמה נקודות יש לי.

<עובד חוגי: הרי אתם בעד שתי מדינות לשני עמים למען שתהיה לנו מדינה יהודית ודמוקרטית.

<עובד חוגי: מעניין אותי איך אתם מעודדים את התופעה של ההסתננות.

<עובד חוגי: אז כל האנשים האלה שראיתם עכשיו בסרטון, הם יהודים?

<עובד חוגי: איזו מדינה אתם באמת רוצים?

<עובד חוגי: תנו תשובה לעצמכם.

<עובד חוגי: עכשיו, אני מברך קודם כל על הדיון.

<עובד חוגי: תודה רבה לך, היושב ראש, תודה לשר.

<עובד חוגי: נכון שלא כל הנושאים, כל הצרות שלנו בדרום תל אביב זה בשנה-שנתיים האחרונות, אבל אני רוצה לשאול שאלה: איך אותה ממשלה, שהגברת שפי פז אמרה, נותנת יד, שבתי כנסת במדינת ישראל ייסגרו וייפתחו פאבים וכנסיות?

<עובד חוגי: זה בתל אביב, זה לא באיזה מקום עלום.

<עובד חוגי: איך אתם נותנים יד לילדות, שאנחנו קוראים להן בנות מלך – בנות 14-13; אפרופו, היה מקרה עכשיו, לא מזמן, שמענו בחדשות שנאנסה על ידי סודני ותמורת כסף.

<עובד חוגי: שבמקרה הטוב הן מקבלות כסף.

<עובד חוגי: הצעות לקיום יחסי מין – ילדות בנות 14-13.

<עובד חוגי: כל הפמיניסטיות היפות שדואגות שלא יטרידו מינית, חס וחלילה.

<עובד חוגי: אז ילדות בנות 14-13 מקבלות אצלנו הצעות לקיום יחסי מין תמורת כסף.

<עובד חוגי: זה במקרה הטוב.

<עובד חוגי: אני לא רוצה להגיד מה קורה במקרה הרע.

<עובד חוגי: אתם יכולים ללכת למרכזי נפגעות אונס.

<עובד חוגי: גם אתן מוזמנות לשם.

<עובד חוגי: אתן בעיקר מוזמנות לשם.

<עובד חוגי: עוד נקודה: אני כיבדתי אותך עם הקמפיין שהיה של השקופים.

<עובד חוגי: ובאמת, באיזשהו מקום, אנחנו מרגישים כשקופים.

<עובד חוגי: אבל איך יוצא שרק השקופים "אוכלים אותה" בתופעה הזאת?

<עובד חוגי: השקופים בפרדס כץ, השקופים בפתח תקווה, השקופים בשכונת התקווה, השקופים בשפירא.

<עובד חוגי: רק השקופים "אוכלים אותה".

<עובד חוגי: עוד נקודה: קודם דיברתי עם דב – עם חבר הכנסת דב חנין.

<עובד חוגי: אתם אמרתם ב"תחתית", אז אני אסביר לכם איך אנחנו בתחתית.

<עובד חוגי: הרי בדרום תל אביב יש נוער בסיכון.

<עובד חוגי: נכון?

<עובד חוגי: את יודעת את זה?

<עובד חוגי: אז לנו אין תקציבים למדריך, של 3,000-2,000 שקל, אבל לכם, פה – דיברת עכשיו על מיליונים.

<עובד חוגי: מאות מיליונים.

<עובד חוגי: מאות מיליונים לבתי חולים, מאות מיליונים שם – לזה יש לכם תקציבים.

<עובד חוגי: אבל אצלנו, למדריך לנוער רחוב, אתה צריך לריב בשביל שיהיה לו 3,000 שקל.

<עובד חוגי: אז מי בתחתית?

<שפי פז: - - -

<עובד חוגי: מי?

<עובד חוגי: מי?

<עובד חוגי: כולכם, אתם, אתם מדברים.

<עובד חוגי: אתם מנותקים מהמציאות.

<עובד חוגי: יש לכם פה בורות.

<עובד חוגי: אתם מדברים שטויות.

<עובד חוגי: אני שומע אתכם מדברים – אין קשר למציאות בכלל.

<שפי פז: הם לא רוצים לדעת - - -

<עובד חוגי: אתם מבינים בכלל על מה אתם מדברים?

<עובד חוגי: הם לא עובדים?

<עובד חוגי: הרי כל המסעדנים עשו איתם עכשיו הפגנה.

<עובד חוגי: אצל מי הם עובדים?

<עובד חוגי: הם לא עובדים?

<עובד חוגי: עכשיו, אני עוד דבר אני רוצה להגיד לכולכם.

<עובד חוגי: יש לי הרבה, הרבה.

<עובד חוגי: אני מלא.

<עובד חוגי: זה כבר מטורף.

<עובד חוגי: אני שומע אתכם פה.

<עובד חוגי: האמת, אני בא רגוע.

<עובד חוגי: אני שומע את השטויות שלכם פה, אני מתפוצץ.

<עובד חוגי: מכון מחקר – מרכז המחקר והמידע.

<סוזי כהן: כן.

<סוזי כהן: איזה מחקר - - -

<עובד חוגי: את יודעת, אני אספר לכם את המחקרים.

<עובד חוגי: הם הביאו נתון שמתוך עשרה ילדים שנולדים בתל אביב, ילד וחצי זה ילדים זרים.

<עובד חוגי: וואו.

<עובד חוגי: אתה אומר: בסדר, לא נורא.

<עובד חוגי: אבל לצורך העניין, הם לא נולדים בבבלי.

<עובד חוגי: הם נולדים אצלנו בשכונת התקווה.

<עובד חוגי: הם נולדים רק בשפירא.

<עובד חוגי: אצלנו, באזורים האלה, מתוך עשרה ילדים, זה ילד וחצי ישראלי.

<עובד חוגי: הרי הם לא נולדים ברמת אביב.

<עובד חוגי: הם לא אצלכם נולדים בהרצליה.

<עובד חוגי: הם אצלנו נולדים.

<עובד חוגי: אז מה את מביאה נתון מכל תל אביב?

<עובד חוגי: הם לא נולדים בכל תל אביב.

<נטע משה: - - - אני לא אמרתי את הנתון הזה.

<עובד חוגי: לא, את אמרת את זה פה.

<עובד חוגי: זה מופיע אצלכם בדו"ח - - -.

<עובד חוגי: אני את דו"ח - - - יודע.

<שפי פז: - - -

<קריאות: - - -

<עובד חוגי: עזבי, זה לא חשוב.

<עובד חוגי: עכשיו, אני רוצה להגיד לכולכם משהו.

<עובד חוגי: זה חשוב.

<נטע משה: זה לא נאמר - - -

דוד אמסלם: לא אמרת את זה.

דוד אמסלם: אני יודע.

דוד אמסלם: זה מופיע - - - המחקר.

<נטע משה: זה גם לא מופיע - - -

<עובד חוגי: עכשיו, אני רוצה להגיד לכולכם ולסבר לכם את האוזן: כל נתון שתביאו – 40 אלף, 50 אלף, 30 אלף, 60 אלף, 100 אלף – 20% מהם נשים.

<עובד חוגי: ניקח לצורך העניין 50 אלף.

<עובד חוגי: אני לא הולך רחוק.

<עובד חוגי: 10,000 נשים.

<עובד חוגי: כמות הילודה שנמצאת היום, את התופעה אנחנו מעודדים.

<עובד חוגי: ממשלת ישראל מעודדת שהם יביאו ילדים.

<עובד חוגי: אתה הולך להכפיל בחמש השנים הקרובות.

<עובד חוגי: אם יש 50 אלף – ל-100 אלף.

<עובד חוגי: וזה עוד 50 אלף ילדים.

<עובד חוגי: אל תגידו: לא ידענו, לא שמענו, לא ראינו.

<עובד חוגי: אתם יודעים איך אני יודע?

<עובד חוגי: כל מבנה ציבור בדרום תל אביב מיועד רק להם.

<עובד חוגי: כל מבנה ציבור.

<עובד חוגי: אם זה לגן לילדים - - -.

<עובד חוגי: אתם מסבסדים להם את המעונים שלהם.

<עובד חוגי: הרי ביד אחת אתם אומרים שאתם רוצים להוציא אותם, מצד שני אתם מסבסדים להם את המעונים מגיל אפס עד גיל שלוש - - - מבחן הכנסה, כולל צהרון, עד 18:00 בערב – בקושי 500 שקל.

<שפי פז: על כל גינה ציבורית - - -

<עובד חוגי: תגיד לי, זה נראה לכם אמיתי?

<עובד חוגי: אני אור לכם בשיא הכנות: לפחות כשאתם מדברים, תדעו על מה אתם מדברים.

<עובד חוגי: כשאת אומרת: הם לא עובדים, תסתכלי מי יושב במסעדות בצפון תל אביב.

<קריאה: בטח שהם עובדים.

<עובד חוגי: מי?

<עובד חוגי: על איזו שטות אתם מדברים?

<שפי פז: תפסיקו להגיד - - -

<עובד חוגי: אתם מאמינים בחארטות שלכם?

<קריאה: הם עובדים.

<עובד חוגי: - - -

ענת ברקו: סודן היא מדינת אויב.

<סוזי כהן: - - - זה הכי נוח.

<קריאה: - - -

ענת ברקו: סודן היא מדינת אויב, שלא לדבר על זה שהם חצו את חצי האי סיני - - -

<קריאות: - - -

<עובד חוגי: עכשיו, באמת חשוב.

<עובד חוגי: אדוני השר, אני מקווה באמת שתיתן את הדעת על הנושא הזה של הילודה, שאנחנו מייצרים לנו פה.

<עובד חוגי: ואיפה הם יהיו?

<עובד חוגי: רק אצלנו.

<עובד חוגי: הרי לצפון תל אביב הם לא יגיעו.

<עובד חוגי: אתה יודע, יש שני רחובות, אחד מנחם בגין, זכרונו לברכה, בתל אביב, וז'בוטינסקי בבני ברק.

<עובד חוגי: אז הגבול הוא: בבני ברק אין אף אחד, בפרדס כץ - - - מלאה.

<עובד חוגי: אותו הדבר אצלנו: עד מנחם בגין, שדרות רוטשילד, אין אף אחד, חוץ מאלה שעובדים במסעדות.

<עובד חוגי: כן.

<עובד חוגי: זה מותר להם לנסוע עם האופניים ולהגיע למסעדה, אבל להישאר שם בשדרה – אסור להם.

<עובד חוגי: אפרופו המשטרה – תוספת כוח.

<עובד חוגי: בוא, שיישבו שם חמישה סודנים.

<עובד חוגי: אני רוצה לראות חמש דקות בשדרות רוטשילד.

<עובד חוגי: תראו איך הם יעברו בלי בג"ץ, בלי בצלם, בלי זכויות אזרח, בלי זכויות נעליים.

<עובד חוגי: אנחנו כלום, רק להם מגיע.

<עובד חוגי: אבל מה, בשנייה יעבירו את הגבול.

<עובד חוגי: בשנייה - - -.

<עובד חוגי: לאן?

<עובד חוגי: לתחנה המרכזית.

<עובד חוגי: הרי למה הם לא יושבים בשדרות רוטשילד?

<עובד חוגי: מה המרחק, לצורך העניין, בין גן התקווה לשדרות רוטשילד מהתחנה המרכזית?

<עובד חוגי: להיפך.

<עובד חוגי: שדרות רוטשילד יותר נעימות, יותר קרובות.

<עובד חוגי: מה, הוא צריך ללכת עד גן התקווה?

<עובד חוגי: הוא בשנייה מגיע - - -.

<עובד חוגי: למה הם לא יושבים שם?

<עובד חוגי: למה הם לא יושבים?

<עובד חוגי: תשאלו את עצמכם.

<עובד חוגי: אתה יודע מה הבעיה?

<עובד חוגי: אתם מנותקים.

<עובד חוגי: אתם חיים באיזו בועה ומספרים לכם סיפורים.

<עובד חוגי: בואו, תחיו אצלנו יום, יומיים.

<עובד חוגי: אני מזמין אותך, נשמה, באמת, תבואי אליי, אני אתן לך דירה, תגורי שם יומיים עם הילדים שלך, ואחרי זה נראה אתכם, כולכם, פה - - - מדברים.

<עובד חוגי: עכשיו, סליחה שאני מתעצבן.

<עובד חוגי: אני אגיד לך משהו: אני הייתי שותף לחוק הראשון.

<עובד חוגי: מההתחלה.

<עובד חוגי: די, ראבק.

<עובד חוגי: הרגת.

<עובד חוגי: עכשיו, אתם הולכים לקבל את הפצצה, אתם לא מבינים.

<עובד חוגי: אתם מעודדים את הילודה שלהם.

<עובד חוגי: אתם, בהטבות שאתם נותנים, בואו תסתכלו, תראו בעיניים: אחד פה, אחד פה והבטן כאילו.

<עובד חוגי: אחד פה, אחד בעגלה ואחד פה.

<עובד חוגי: אחי, הקנגורו לא ככה.

<עובד חוגי: הקנגורו – עד שלא יוצא מהשק, לא בא עוד אחד.

<עובד חוגי: אתם מעודדים.

<עובד חוגי: הרי מה אומרים להם?

<עובד חוגי: זה בסדר, קחו מעונים, בלי כסף, תעשו ילדים.

<עובד חוגי: עיריית תל אביב – חופשי עם מעונים.

<עובד חוגי: תגיד לי, זה אמיתי?

<שפי פז: אז זה יותר מזה, כי מחריגים אותם.

דוד אמסלם: הגברת שפי פז, אני בדרך כלל לא חוזר אחורה.

דוד אמסלם: נתתי לך את זכות הדיבור.

דוד אמסלם: אז בואי, תגידי משפט אחד ובזה נגמור.

דוד אמסלם: לא חוזרים אחורה.

<שפי פז: משפט אחד.

<שפי פז: אני רוצה להוסיף על זה, על העניין של הילודה: אתם מעודדים אותם בזה שאתם מחריגים אבות לילדים מ"חולות" ובזה שאתם תחריגו אבות לילדים מגירוש, אתם מעודדים את הילודה.

<שפי פז: רק שתבינו את זה.

<שפי פז: כל החלטה כזאת מעודדת את הילודה.

דוד אמסלם: תודה.

<קריאה: - - -

<שפי פז: - - - אני לא מדברת איתך - - -

<קריאות: - - -

<שפי פז: כן, אני מחלקת - - - להורים של הילדים - - -

דוד אמסלם: הגברת סוזי כהן, בבקשה.

<סוזי כהן: אני אשמח מאוד לתת את זכות הדיבור למר אביעד יששכר.

דוד אמסלם: מר אביעד יששכר, בבקשה.

<אביעד יששכר: תראו, אני תושב חדש בדרום תל אביב.

<אביעד יששכר: אני בסך הכול שמונה שנים, תשע שנים, ואני בתוך המאבק הזה שנתיים.

<אביעד יששכר: אני ראיתי שם כמה תמונות שהושיבו אותי אולי בתוך הכיסא.

<אביעד יששכר: אולי פעם ראשונה ראיתם את התמונות האלה.

<אביעד יששכר: להבין שחייבים כולם לעבוד בזה.

<אביעד יששכר: אני יודע שהכנסת לא מוציאה לפועל מדיניות, אבל אם לא כולנו; אני מדבר על כל מי שחזון המדינה הציונית חשוב לו, יוציא את הידיים מהגרון של האחר ונתחיל לעבוד ביחד, אז נגיע לבעיה שאי אפשר להתמודד איתה.

<אביעד יששכר: אני שמעתי פה שאין מדיניות.

<אביעד יששכר: והאמירה הזאת, לדעתי, מטשטשת את הדיוק שצריך לעשות.

<אביעד יששכר: יש מדיניות, היא ברורה.

<אביעד יששכר: מדינת ישראל הגיעה להבנה שהיא לא תוכל להתמודד עם גל מהגרים נוסף, ולהבנה שכדי לעצור את הגל הבא היא צריכה להרחיק מפה את מי שנמצא והגיע.

<אביעד יששכר: מה שאין זו מדיניות ביצוע ברורה.

<אביעד יששכר: מדיניות ביצוע ברורה.

<אביעד יששכר: אין מישהו שיש לו סמכות רוחבית להוציא לפועל את המדיניות בכל משרדי הממשלה.

<אביעד יששכר: אין כוח ואין אחריות, שמישהו לוקח כדי לעשות את זה.

<אביעד יששכר: אין חזון לאומי בעניין הזה.

<אביעד יששכר: אין אמירה: צריך לעשות את המשימה הזאת ולהצליח בה.

<אביעד יששכר: אין אמירה כזו.

<אביעד יששכר: זו אחת מהבעיות של מדינת ישראל, ואין הבנה שזאת הבעיה הכי גדולה של המשמעות של מדינה יהודית ודמוקרטית.

<אביעד יששכר: עכשיו, אני רוצה להיות פרקטי.

<אביעד יששכר: אמרו כבר, אני אגיד פעם שלישית: לא יכול להיות שעשרות אלפי מהגרים/מבקשי מקלט/מסתננים יטופלו על ידי 130 איש.

<אביעד יששכר: לא יכול להיות.

<אביעד יששכר: חייבים להוסיף מחר בבוקר אנשים שיעשו את העבודה, והרבה אנשים.

<אביעד יששכר: אחד.

<אביעד יששכר: שניים.

<אביעד יששכר: לא יכול להיות שילדי המסתננים מקבלים חינוך בבתי ספר ישראליים של אזרחי מדינת ישראל, שהחזון שלהם זה להישאר פה.

<אביעד יששכר: לא יכול להיות שאף אחד בבית הספר לא מלמד אותם את שפת מולדתם.

<אביעד יששכר: לא יכול להיות שאף אחד בבית הספר לא אומר להם: החלום שלכם זה לחזור למקום שבמולדתכם.

<אביעד יששכר: לא יכול להיות שאף אחד לא אומר להם את זה מגיל קטן.

<אביעד יששכר: ולא יכול להיות שאחר הצהריים, החינוך הבלתי פורמלי שלהם ממומן ונעשה בפועל על ידי עמותות שמאל רדיקלי, שהחזון שלהן זה נגד מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית, ושהן מטפחות חזון של הילדים האלה להחריב את המדינה.

<אביעד יששכר: לא יכול להיות שאתם מתעלמים מהדבר הזה.

<אביעד יששכר: שאין עבודה במשרד החינוך שהיא ייעודית, ייעודית לציבור הזה ומכוונת לציבור הזה.

<אביעד יששכר: עוד דבר שלא יכול להיות.

<אביעד יששכר: ולא יכול להיות שמשטרת ישראל לא מוציאה נתונים ברורים לגבי הפשיעה.

<אביעד יששכר: לא יכול להיות שאנחנו לא יודעים על זה כלום.

<אביעד יששכר: אל תשלו את עצמכם.

<אביעד יששכר: זה שאתם לא שומעים כל יום בבוקר על הפשיעה בדרום העיר, לא אומר שאין פשיעה בדרום העיר.

<אביעד יששכר: זה אומר שיש מה להסתיר.

ענת ברקו: שמענו מספיק על מה שהיה באשקלון לפני יומיים - - -

<קריאה: - - -

<אביעד יששכר: כי אנחנו שומעים על זה רק כשזה - - -

<קריאה: - - -

<אביעד יששכר: מספר מקרי הרצח והפגיעה והאונס בתוך הקהילה הזאת, אחד בשני, היא אדירה.

<אביעד יששכר: האלימות יוצאת החוצה, לאט-לאט אלינו.

<אביעד יששכר: והיא לא יוצאת רק בדרום העיר: היא יוצאת גם בפתח תקווה, היא יוצאת בבני ברק, היא יוצאת בערד.

<אביעד יששכר: אם אתם משלים את עצמכם שזה לא יגיע לרוטשילד או להרצליה – אם אתם משלים את עצמכם - - -

<קריאה: אתם מספיק חשובים.

<קריאה: לא צריך לחכות שזה יגיע לרוטשילד.

<אביעד יששכר: אני לא יודע.

<אביעד יששכר: זה יגיע אליכם מחר בבוקר.

<קריאה: אבל זה יגיע - - -

<אביעד יששכר: מה שנמצא אצלי היום, יהיה אצלכם מחר בבוקר.

<סוזי כהן: אז יתחילו להתעורר.

<אביעד יששכר: עכשיו, אני רוצה לדייק.

<אביעד יששכר: ילדי המסת

<אביעד יששכר: ננים היום הם בני 14-13, בסדר?

<אביעד יששכר: מה תעשו עם 20 אלף בני 18 זועמים, 20 אלף זועמים, עוד שלוש-ארבע שנים, שיסתובבו ברחובות ויכו בכם על השקרים שאתם משקרים להם, על כך שהם הולכים להיות אזרחים פה?

<אביעד יששכר: שברור שלאף אחד מהם אין שום מעמד משפטי כדי להפוך להיות אזרחים אי פעם.

<אביעד יששכר: איך הם ינקמו בכם, לדעתכם?

<אביעד יששכר: מה הם יעשו לילדות שלכם, לדעתכם?

<אביעד יששכר: עוד ארבע שנים.

<אביעד יששכר: כמה זמן יש לכם כדי לפעול, לדעתכם, עד שאתם תצטרכו לטפל בזה כבעיה מספר אחת במדינה?

<אביעד יששכר: אז אנחנו מעירים אתכם כבר שנתיים-שלוש.

<אביעד יששכר: אתם יושבים פה, מבלבלים את המוח.

דוד אמסלם: דרך אגב, הסיפור ש"מבלבלים את המוח" – אני מבקש ממך שתחזור בך.

<קריאה: זה לא מכובד.

<אביעד יששכר: מבלבלים - - - שאומרים שאין מדיניות.

<אביעד יששכר: אין מדיניות?

<אביעד יששכר: יש מדיניות, רק לא מבצעים אותה.

<קריאה: - - -

<אביעד יששכר: אני מתקן.

דוד אמסלם: מר אביעד יששכר, אני מכבד אותך, מכבד את כולם פה.

דוד אמסלם: אני גם שומע, אני מבין את הכעס.

דוד אמסלם: לא מזלזלים בנו.

דוד אמסלם: אני לא פח אשפה פה.

<אביעד יששכר: תסלח לי, שאני - - -.

<אביעד יששכר: תסלח לי, אני לא מנומס.

<אביעד יששכר: בסדר?

<אביעד יששכר: אין לי שום כוונה לפגוע בכבודכם.

<אביעד יששכר: כשאני שומע מישהו שאומר שאין מדיניות, כשיש מדיניות, רק לא מבצעים אותה.

<אביעד יששכר: בסדר?

<אביעד יששכר: לסיום, לא יכול להיות שיש חוק שעובדים עליו כמה שנים, קוראים לו חוק הפיקדון, הוא יוצא לפועל, והמשמעות שלו זה להפקיד באופן מידתי 20% מההכנסה עד המועד שהם יעזבו את הארץ, ותוך שבוע, - -

<סוזי כהן: הורידו את זה ל-16.5% - - -

<אביעד יששכר: - - - משרד האוצר – זרוע אחרת של אותה הממשלה – מקצץ, מקצץ אחוזים ממס ההכנסה שהם משלמים, אותם מסתננים.

<אביעד יששכר: לא ייתכן.

דוד אמסלם: לא, לא, לא, לא, לא.

דוד אמסלם: מר אביעד יששכר, אני חוקקתי את חוק הפיקדון לפני כמה חודשים ונתנו אופציה לשר האוצר מ-16% עד 20%.

דוד אמסלם: זה ה-range.

דוד אמסלם: אז לכן, אל תפליג.

דוד אמסלם: אנחנו, להיפך – החמרנו את זה כתוצאה מהצעה אוצרית.

דוד אמסלם: אבל בוא נתקדם.

דוד אמסלם: אני לא רוצה.

דוד אמסלם: זה לא החוק פה.

<אביעד יששכר: לסיכום, בסדר?

<אביעד יששכר: 1.

<אביעד יששכר: אנחנו קוראים לכם, ממשלת ישראל, להכריז על הסוגיה הזאת כסוגיה לאומית ולפתוח צוות בין משרדי לטפל בעניין הזה.

<אביעד יששכר: 2.

<אביעד יששכר: אנחנו קוראים למשרד האוצר לבדוק שוב את ההחלטה שלו.

<אביעד יששכר: לא צריך להוריד ל-16%.

<אביעד יששכר: 3.

<אביעד יששכר: אנחנו קוראים לשר החינוך לעצב מדיניות ברורה לחינוך הקהילה של המהגרים בישראל.

<אביעד יששכר: 4.

<אביעד יששכר: אנחנו קוראים למשרד לביטחון הפנים ולמשטרת ישראל להוציא נתונים מאומתים על הפשיעה.

<אביעד יששכר: 5.

<אביעד יששכר: אנחנו קוראים למשרד הרווחה והשירותים החברתיים לשקם את השכונות שלנו.

<אביעד יששכר: ואחרון אחרון חביב: אנחנו קוראים למשרד המשפטים ולבג"ץ לפעול נגד מימון השירותים לקהילת המהגרים על ידי כספים שמקורם בחוץ לארץ ולפעול להרחקת מסתננים שאין להם מעמד פליטות ולא נמצאים פה על פי דין.

<אביעד יששכר: תודה רבה.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: מר יונתן יעקובוביץ', בבקשה.

<יונתן יעקובוביץ': בוקר טוב, תודה רבה.

<יונתן יעקובוביץ': אני רוצה לדבר ספציפית על חוק הפיקדון, כי זה באמת משהו שעומד כרגע על הפרק.

<יונתן יעקובוביץ': זה באמת משהו שעומד כרגע על הפרק וזה כלי.

<יונתן יעקובוביץ': אנחנו קידמנו את החוק הזה עוד בדצמבר 2014.

<יונתן יעקובוביץ': לצערי, לקח הרבה מאוד זמן עד שאכפו אותו, ואני שמח שהתחילו.

<יונתן יעקובוביץ': החוק הזה הוא כלי מאוד-מאוד חשוב מכמה סיבות.

<יונתן יעקובוביץ': קודם כל, אנחנו יודעים שהאנשים האלה שולחים הרבה מאוד כסף.

<יונתן יעקובוביץ': לא הרבה מאוד, אבל שולחים כסף הביתה.

דוד אמסלם: אבל זה לא הנושא.

דוד אמסלם: עזוב.

<יונתן יעקובוביץ': אבל זה עכשיו עומד - - -

דוד אמסלם: אבל אני גמרתי את החקיקה פה.

<יונתן יעקובוביץ': אבל עכשיו זה נתון להחלטה של - - -

דוד אמסלם: מר יונתן יעקובוביץ', יש לך שלוש דקות.

דוד אמסלם: אני יכול לתת לך לדבר על מה שאתה רוצה.

דוד אמסלם: אתה רוצה את חוק הפיקדון?

דוד אמסלם: אני מציע לך לא ללכת לשם.

דוד אמסלם: קח את זה, תן לנו מה קורה בשכונה, שהשר.

<שפי פז: - - -

<יונתן יעקובוביץ': אז אני אדבר באופן כללי למה חשוב לייצר תמריצים לצאת.

דוד אמסלם: בוודאי.

<יונתן יעקובוביץ': בסדר.

<יונתן יעקובוביץ': אנחנו יודעים, יצאו עכשיו הרבה מאוד דו"חות: מדנמרק, שווייץ, נורבגיה, עכשיו גם הולנד, האיחוד האירופי וגם פסק דין בשווייץ.

<יונתן יעקובוביץ': מה שזה בעצם אומר, וזה מה שאנשים לא מבינים, וגם הרבה מאוד חברי כנסת לא מבינים; הוא בעצם אומר שחלק ניכר – אף אחד לא אומר כולם – מהאנשים האלה, אם אנחנו מדברים על אריתראים, יכולים לחזור הביתה.

<יונתן יעקובוביץ': אנחנו יודעים את זה כי אנחנו יודעים שיש מסיבות עצמאות עם אלפי מהגרים/מסתננים שהשגרירות מארגנת.

<שפי פז: - - - יום שישי זה.

<קריאה: - - -

<יונתן יעקובוביץ': אנחנו יודעים שיש פעילות של תומכי משטר פה.

<יונתן יעקובוביץ': אנחנו יודעים שלפי כל הדו"חות הבינלאומיים, אין דו"ח אחד שאומר שנשים לא יכולות לחזור.

<יונתן יעקובוביץ': מדברים פה על נשים, מתמרצים אותן.

<יונתן יעקובוביץ': אפילו הדו"ח של נציבות האו"ם אומר שבהרבה מקרים משחררים נשים עם ילדים מהצבא.

<יונתן יעקובוביץ': אז למה הן פה?

<יונתן יעקובוביץ': למה הן מקבלות את כל ההטבות?

<יונתן יעקובוביץ': אין לזה הצדקה.

<יונתן יעקובוביץ': עכשיו, אני מבין שזה תהליך ויש פה אילוצים, אבל צריך להבין את העניין הזה.

<יונתן יעקובוביץ': ולכן צריך לייצר תמריצים שהאנשים האלה ילכו לשגרירות ובאמת יביאו להסדרת מעמדם.

<יונתן יעקובוביץ': והחוק הזה הוא כלי מאוד-מאוד חשוב.

<יונתן יעקובוביץ': ועוד דבר שחשוב להבין: זה די מצחיק, אבל אותם ארגונים שהגישו עתירה נגד החוק, בעצם לא רוצים להבין שהאינטרס העליון של ממשלת אריתריאה הוא שיבטלו את החוק הזה.

<יונתן יעקובוביץ': כי ממשלת אריתריאה מעודדת את האזרחים שלה להגיע לכאן, לעבוד כאן, ליהנות מאותה הגנה קבוצתית כוללת ולשלוח כסף הביתה.

<יונתן יעקובוביץ': יש את זה בכל הדו"חות.

<יונתן יעקובוביץ': ומי שרוצה, פסק הדין האחרון של בית המשפט הפדרלי בשווייץ גם קבע את זה, וגם הדו"ח של ה-ICG, אחד ממכוני המחקר הבכירים בעולם אומר את זה במפורש.

<יונתן יעקובוביץ': לכן צריך להבין, אנשים צריכים להבין, חברי כנסת צריכים להבין, הם צריכים להכיר את העובדות.

<יונתן יעקובוביץ': הם מדברים והם לא מבינים את העובדות.

<יונתן יעקובוביץ': גם, כמו: הם לא עובדים ועכשיו נלחמים נגד חוק הפיקדון, כי הוא לוקח 20%.

<יונתן יעקובוביץ': ולכן אני אומר: את הנקודה הזאת צריך להבין.

<יונתן יעקובוביץ': דרך אגב, גם נתיני סודן – אין מחלוקת שיש אנשים שבאמת הם ניצולי רצח עם וצריך לעזור להם, אבל הם מיעוט מתוך ה-8,000.

<יונתן יעקובוביץ': במקרה קיצון מדובר ב-3,000 איש, וגם לא כולם פליטים.

<יונתן יעקובוביץ': אז יש פה אלפי סודנים שיכולים לחזור וצריך להביא אותם לחזור וצריך לגרום להם לחזור, וחוק הפיקדון הוא כלי שנועד להביא אותם לחזור.

ענת ברקו: - - -

<יונתן יעקובוביץ': אומרים לנו שאנחנו צריכים להיכנע כי לא יוצאים.

<יונתן יעקובוביץ': רק השנה יצאו 1,800 איש.

ענת ברקו: היא מדינת אויב, אז צריך להביא - - - מדינת אויב.

<שפי פז: - - -

<יונתן יעקובוביץ': אני אסיים, כי יש פה כל כך הרבה דיסאינפורמציה וכל כך הרבה סלוגנים, באמת מטופשים.

<יונתן יעקובוביץ': אומרים: אין מדיניות.

<יונתן יעקובוביץ': יש מדיניות.

<יונתן יעקובוביץ': הממשלה קידמה מדיניות, ובקנה מידה בינלאומי גם בהצלחה.

<יונתן יעקובוביץ': היא הצליחה לעצור ואפשר להביא ליציאה.

<יונתן יעקובוביץ': 1,800 איש שיצאו רק השנה, ואם יצאו הרבה יותר, נאכוף את הכלים.

<יונתן יעקובוביץ': אני רק רוצה לסיים לגבי חוק הפיקדון.

<יונתן יעקובוביץ': בגלל שהוא כלי כל כך חשוב, אני מבקש בכל לשון של בקשה שלא יורידו את האחוז שהמסתננים - - -

דוד אמסלם: על זה דבר איתי אחרי זה.

<יונתן יעקובוביץ': אפשר לבוא לקראת המעסיקים - - -

דוד אמסלם: מר יונתן יעקובוביץ', אמרנו: דבר איתי, זה לא במסגרת החקיקה.

דוד אמסלם: יש שם את ה-range.

דוד אמסלם: אני יכול לדבר עם משרד האוצר, אבל דבר איתי על זה.

דוד אמסלם: הדובר שדיבר עכשיו זה מר יונתן יעקובוביץ'.

דוד אמסלם: הוא מהמרכז למדיניות ההגירה.

דוד אמסלם: הייתי רוצה לשמוע את משטרת ישראל.

דוד אמסלם: מה העמדה שלכם?

<קריאה: ומה עם לשמוע את מבקשי המקלט?

דוד אמסלם: מי זה אמר מי?

דוד אמסלם: מי שאל את השאלה?

דוד אמסלם: מי?

דוד אמסלם: אני מבקש, צאי החוצה.

דוד אמסלם: קומי, צאי החוצה.

<קריאה: למה?

דוד אמסלם: ככה החלטתי.

דוד אמסלם: קומי, צאי החוצה.

<קריאה: למה?

דוד אמסלם: מה זה "למה"?

דוד אמסלם: בבקשה.

דוד אמסלם: הייתי רוצה לשמוע את משטרת ישראל, איך אתם רואים את הנואש הזה?

דוד אמסלם: זה פעם אחת.

דוד אמסלם: פעם שנייה: קיבלתי מספר טלפונים לגבי הנושא של השיטור המשולב.

דוד אמסלם: אני לא יודע אם זה נכון או לא, אבל אמרו לי שעיריית תל אביב רוצה לצמצם אותו באזור הזה.

דוד אמסלם: אז בוא, תגיד לי מה אתם יודעים על העניין.

דוד אמסלם: בבקשה.

דוד אמסלם: מה השם?

<צחי שרעבי: צחי, מפקד תחנת שרת.

דוד אמסלם: צחי, מה?

<צחי שרעבי: צחי שרעבי.

דוד אמסלם: בבקשה.

<צחי שרעבי: אני מפקד תחנת שירות, נמצא במרכז דרום תל אביב.

<צחי שרעבי: התחנה המרכזית החדשה, הישנה והשכונות שמדובר עליהן פה.

<צחי שרעבי: קודם כל, לגבי השיטור העירוני: אני לא מכיר תכנית לצמצום.

<צחי שרעבי: מבחינתי זה מכפיל כוח.

<צחי שרעבי: הפעילות של השיטור העירוני היא מכפילת כוח, היא מצילת חיים, היא מצליחה לצמצם.

<צחי שרעבי: אני לא אגיד: להוריד דרסטית.

<צחי שרעבי: מצליחה לצמצם ולייצר תחושת ביטחון יותר טובה, לפחות במקומות הציבוריים, בגינות הציבוריות ובמקומות המעבר ההכרחיים של תושבי השכונה.

<צחי שרעבי: גם זרים שגם נפגעים מבין עצמם.

<צחי שרעבי: וגם צריך לציין את זה.

<צחי שרעבי: הפעילות שלנו כמשטרה היא בעיקר מניעתית.

<צחי שרעבי: אני יכול לומר שבחצי השנה האחרונה, כמות ההצבות של שוטר 24/7, ועל זה אני חושב שאין ויכוח גם מבחינת תושבי השכונה, כמות ההצבות היא פי שלושה מהחציון הקודם, מההבנה הברורה: עדיף לי למנוע מאשר לבצע מעצר אחרי תקיפה, כי מישהו פה בקצה נפגע.

דוד אמסלם: סגן ניצב צחי שרעבי, ברשותך, עזוב את המספרים.

דוד אמסלם: אני רוצה לדעת מבחינתך.

דוד אמסלם: האם, לדעתך, רמת השפיעה באזור הזה היא קצת יותר גבוהה מאשר מסביב?

אמיר אוחנה: אם הוא הכפיל פי שלושה זה אומר - - -

<צחי שרעבי: תראה, זה לא סוד.

<צחי שרעבי: בתוך אזור התחנה המרכזית הישנה, נווה שאנן והצירים העוטפים אותה, אין ספק: הפשיעה היא יותר גבוהה.

<צחי שרעבי: שם גם המיקום שלנו.

<צחי שרעבי: יש גם זליגה לכיוון השכונות, וגם שם אנחנו מקפידים, אבל עיקר הפשיעה, אין ספק שהיא בתוך השכונה עצמה.

<צחי שרעבי: אבל צריך לזכור שזה לא רק זרים: למקום הזה מתנקזים גם נרקומנים, גם סוחרי סמים, ועיקר הפעילות שלנו היא כנגדם, ורוב המעצרים מבוצעים כנגדם.

<צחי שרעבי: ולזה יש נתונים מספיק ברורים.

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: תודה רבה.

<אדווה בודה: מה עם לתת למבקש מקלט לדבר?

<אדווה בודה: אז מה זה?

<קריאה: מה את מתערבת - - -?

<קריאות: - - -

דוד אמסלם: אני מבקש: צאי החוצה.

דוד אמסלם: תוציא אותה.

דוד אמסלם: מי את?

<קריאה: אורית.

דוד אמסלם: קומי צאי החוצה גם.

דוד אמסלם: כאן לא צועקים.

דוד אמסלם: אמרתי.

<קריאה: אבל מה שצריך - - -

דוד אמסלם: את גם מוזמנת לצאת החוצה.

דוד אמסלם: בבקשה.

<קריאה: - - -

דוד אמסלם: אני מבקש שתצאי החוצה גם.

<קריאה: אני אצא החוצה, אבל - - -

דוד אמסלם: עכשיו, עכשיו.

דוד אמסלם: עכשיו.

<קריאה: - - -

דוד אמסלם: בסדר.

דוד אמסלם: בבקשה, צאי החוצה.

דוד אמסלם: בבקשה.

<קריאה: זה עבר כבר לשנאה.

<קריאה: גזענות.

דוד אמסלם: חבר'ה, מהיציע, אני לא אתן לאף אחד לדבר.

דוד אמסלם: מי שרוצה, שיקום וייצא החוצה.

דוד אמסלם: לא חייבים להישאר כאן.

דוד אמסלם: בבקשה, כבוד השר.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב ראש, חברי הכנסת, אורחים, שלום וברכה.

אריה מכלוף דרעי: קשה לתמצת את הכול בכמה דקות, אבל אני אנסה.

אריה מכלוף דרעי: שמעתי גם את חברי הכנסת, אבל בעיקר את התושבים.

אריה מכלוף דרעי: עד היום אני ברושם הטראומתי, אפשר לומר, מהסיור שהייתי בשכונה שם.

אריה מכלוף דרעי: אני מסכים עם התושבים: אינו דומה ראייה לשמיעה.

אריה מכלוף דרעי: שום תיאור לא יכול לתאר, אפילו ביקור של שעה-שעתיים במקום, קל וחומר לשהות במקום.

אריה מכלוף דרעי: המראות של בתי הכנסת, המראות של המרחב הציבורי – הכול השתנה.

אריה מכלוף דרעי: אני כילד גדלתי שם בבת ים, באזור.

אריה מכלוף דרעי: מאז לא הייתי שם הרבה, וזו ממש מדינה אחרת לגמרי-לגמרי-לגמרי-לגמרי.

אריה מכלוף דרעי: אי אפשר להאמין שבהפרש של שתי דקות או שלוש דקות או מרחק אווירי של 300-200 מטר יש שתי מדינות שונות כל כך.

אריה מכלוף דרעי: אי אפשר להאמין, אי אפשר לתאר.

אריה מכלוף דרעי: ואני חייב לומר גם: תחושת הביטחון ותחושת השליטה וההשתלטות של, תקראו להם איך שאתם רוצים: מסתננים או אחרים היא שאנחנו או שהתושבים הם אורחים שם.

אריה מכלוף דרעי: ולמעשה, כשאני סיירתי שם, הם נתנו את התחושה שאני מפריע להם לסדר שלהם, עכשיו, כשיש להם סדר חיים – הם עכשיו שותים או הם מבלים, ואני עם כוחות הביטחון מפריע להם.

אריה מכלוף דרעי: עד כדי כך זו הייתה התחושה, שהרגשת שאתה אורח זר במדינה שלך במרכז תל אביב ולא במקום אחר.

אריה מכלוף דרעי: אני חייב לומר: זו הייתה התחושה האישית שהייתה לי שם.

אריה מכלוף דרעי: תחושה מאוד-מאוד קשה.

אריה מכלוף דרעי: לכן, אני לא מתווכח ולא מנסה אפילו, עם אף אחד מהתושבים, כיוון שהם סובלים שם 24 שעות ביממה.

אריה מכלוף דרעי: לקחו להם את הבית, לקחו להם את השכונה, לקח להם את האזור.

אריה מכלוף דרעי: על זה אין ויכוח.

אריה מכלוף דרעי: נקודה.

אריה מכלוף דרעי: ואני לא בא עכשיו להצטדק או להתנצל או להלביש את זה על אחרים, אבל אני רוצה לתת עובדות ולהתמודד עם המספרים ולא לברוח מהאחריות.

אריה מכלוף דרעי: קודם כל לעובדות: אני נכנסתי לתפקידי ב-16 לינואר 2016.

אריה מכלוף דרעי: מאז ועד היום נכנסו 18 מסתננים.

אריה מכלוף דרעי: כולם ב-2016.

אריה מכלוף דרעי: ב-2017 לא נכנסו.

אריה מכלוף דרעי: אפס.

אריה מכלוף דרעי: ויצאו למעלה מ-5,000.

אריה מכלוף דרעי: זה הנתונים רק של השנה וחצי האחרונות.

אריה מכלוף דרעי: אז קודם כל, אנחנו כן פועלים.

אריה מכלוף דרעי: ואני מסכים - - - איך קוראים לך?

<אביעד יששכר: אביעד יששכר.

אריה מכלוף דרעי: יש מדיניות ברורה.

אריה מכלוף דרעי: זה לא נכון שאין מדיניות.

אריה מכלוף דרעי: אני אומר לך, חבר הכנסת אייל בן ראובן ואני אומר לחברת הכנסת יעל גרמן ואני אומר לכולם: יש מדיניות ברורה.

יעל גרמן: אני אמרתי שיש מדיניות.

אריה מכלוף דרעי: לא, לא.

אריה מכלוף דרעי: לא, זו לא מדיניות של התעלמות.

אריה מכלוף דרעי: אתם טועים.

אריה מכלוף דרעי: המדיניות היא ברורה ביותר: מדינת ישראל לא בנויה ולא עשויה לקלוט מסתנני עבודה, עם כל הכבוד.

איל בן ראובן: אנחנו לא מדברים על - - -

אריה מכלוף דרעי: אנחנו מתייחסים, ואני אתן עוד מעט את המספרים של הנתונים שנמצאים כאן.

אריה מכלוף דרעי: חוץ מהסוגיה של הדארפורים, אנחנו מתייחסים לכל האחרים כמסתננים.

איל בן ראובן: אז למה בהם לא מטפלים?

אריה מכלוף דרעי: דקה.

אריה מכלוף דרעי: אני אתן תשובה.

אריה מכלוף דרעי: חברים, אני שתקתי שעה.

אריה מכלוף דרעי: תן לי.

אריה מכלוף דרעי: אני לא יכול במשפט אחד.

אריה מכלוף דרעי: תאמין לי, אני אסביר לך את הכול ותבין.

אריה מכלוף דרעי: חוץ מהסוגיה של הדארפורים, ששם בגלל דרום סודן יש בעיה ולהם יש מעמד אחר, לגבי השאר, האחרים, אנחנו מתייחסים אליהם כאל מסתנני עבודה.

אריה מכלוף דרעי: וזאת המדיניות.

אריה מכלוף דרעי: ומדיניות של מסתנני עבודה – צריכים להחזיר אותם בחזרה למקומות שלהם.

אריה מכלוף דרעי: הם נכנסו שלא כחוק.

אריה מכלוף דרעי: כמו שאני כשר הפנים, כל מי שנכנס לכאן שלא כחוק, התפקיד שלי לדאוג להוציא אותו החוצה, בין אם זה מסתנן מדרום אפריקה, בין אם זה מאוקראינה או בין אם זה מכל מקום אחר – ככה, זו המדיניות.

אריה מכלוף דרעי: אלא מה?

אריה מכלוף דרעי: אנחנו חייבים לדעת.

אריה מכלוף דרעי: אז קודם כל, אני חייב לומר: באמת, יישר כוח לראש הממשלה ולממשלה הקודמת.

אריה מכלוף דרעי: אני חושב שהוא הציל, פשוטו כמשמעו, את מדינת ישראל בהקמת הגדר במצרים.

אריה מכלוף דרעי: תארו לכם אם היינו מתמודדים היום עם 300 אלף, 400 אלף, 500 אלף ו-600 אלף, מי יודע?

אריה מכלוף דרעי: גם יותר.

אריה מכלוף דרעי: - - - רק מאפריקה.

אריה מכלוף דרעי: ועם כל מה שקורה במזרח התיכון - - - איפה היינו מתמודדים.

אריה מכלוף דרעי: לכן, הגדר שחסמה באופן טוטאלי את הסוגיה הזאת.

אריה מכלוף דרעי: היינו כבר כאן למעלה מ-70 אלף, ואנחנו מדברים פה היום על פחות מ-40 אלף, בלי הילדים.

אריה מכלוף דרעי: בלי הילדים.

אריה מכלוף דרעי: ואני מדבר על המסתננים.

אריה מכלוף דרעי: ברור שיש כאן, קודם כל, עצירה מוחלטת, ועכשיו התמודדות עם הבעיה של אלה שנשארו כאן.

אריה מכלוף דרעי: ואני חייב לומר: חברים, לא כל מה שהממשלה רוצה לעשות היא יכולה לעשות בגלל מגבלות של בית המשפט, ואני לא אומר את זה כתלונה.

אריה מכלוף דרעי: אני אומר: זאת מציאות.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו במדינת ישראל, אנחנו במדינת חוק, במדינת משפט.

אריה מכלוף דרעי: זאת המערכת הדמוקרטית, זה בית המשפט העליון, זה בית המשפט המחוזי, ועם זה אנחנו צריכים להתמודד.

<עובד חוגי: אבל אתם המחוקקים - - -

אריה מכלוף דרעי: אז אנחנו חוקקנו.

<עובד חוגי: אתם המחוקקים.

אריה מכלוף דרעי: תאמין לי, מר עובד חוגי, אתה שברת לי את הלב כשדיברת.

אריה מכלוף דרעי: באמת, מתוך כאב אני אומר זה.

אריה מכלוף דרעי: אז תן לי, בוא.

אריה מכלוף דרעי: אני לא בא להתווכח.

אריה מכלוף דרעי: אני מספר לך על מציאות.

<שפי פז: אנחנו חיים בין בג"ץ לבג"ץ.

אריה מכלוף דרעי: חוקקנו כבר, כמה?

אריה מכלוף דרעי: מספר חוקים, שבית המשפט העליון פסל אותם.

אריה מכלוף דרעי: זה לא שאנחנו לא ניסינו.

אריה מכלוף דרעי: וגם כעת, כשיש לנו מדיניות ברורה, כששאל חבר הכנסת אייל בן ראובן: איך מתמודדים עכשיו עם כל מסתנני העבודה, כן?

אריה מכלוף דרעי: דרך אגב, ב-2017, מתחילת השנה עד עכשיו, חמישה חודשים – יצאו 2,227, כן?

אריה מכלוף דרעי: כך שהמספר צפוי להיות השנה יותר מכל השנים הקודמות.

אריה מכלוף דרעי: כך אני מקווה.

אריה מכלוף דרעי: אבל לא לשם אנחנו מכוונים.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו מכוונים למשהו יותר גדול.

אריה מכלוף דרעי: יש לנו מדיניות של מדינה שלישית, ואני לא אפרט, כן?

אריה מכלוף דרעי: שזה, לפי דעתנו, הכלי הגדול להתמודד עם רוב הבעיה, לא עם כל הבעיה.

אריה מכלוף דרעי: אני אומר: לא עם כל הבעיה, אבל עם רוב הבעיה.

אריה מכלוף דרעי: מדיניות ברורה של איך לשלוח אותם למדינה שלישית עם לדאוג, עם כל הזכויות והתנאים.

אריה מכלוף דרעי: בית המשפט המחוזי בבאר שבע אישר את זה, עתרו לבית המשפט העליון.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו מצפים לפסק הדין הזה כבר הרבה מאוד חודשים.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו מאוד מקווים וגם יודעים, מקווים שבחודשיים-שלושה הקרובים יהיה פסק דין.

אריה מכלוף דרעי: ככה אנחנו מעריכים.

אריה מכלוף דרעי: ואז אנחנו נוכל לבצע בצורה הרבה יותר חזקה את מה שאנחנו חושבים כמדיניות שצריך לעשות כלפי אלה שנכנסו בצורה לא חוקית ויש להם איפה לחזור בחזרה, עם כל הכבוד.

אריה מכלוף דרעי: ואנחנו גם לא שולחים אותם ריקם.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו נותנים להם אמצעים כדי שיוכלו שם להתקיים, כעזרה ראשונה ויותר מזה.

אריה מכלוף דרעי: אז לכן המדיניות היא מדיניות ברורה.

אריה מכלוף דרעי: המגבלות שיש לנו, קודם כל הן מגבלות משפטיות שאנחנו חייבים לקחת אותן בחשבון, של מה שהזכירה הגברת הנכבדה הזאת ואחרים הזכירו את זה, של בת זוג או של הורה לילד.

אריה מכלוף דרעי: כל הדברים הללו זה לא שמישהו החליט, אם מבחינת מדיניות, שאנחנו רוצים להשאיר ואנחנו עושים הפרדה.

אריה מכלוף דרעי: בגלל שזה מה שבית המשפט אמר לנו.

אריה מכלוף דרעי: וידענו שאם אנחנו לא נעשה את זה, אז בית המשפט לא יאשר לנו בכלל את החוק.

אריה מכלוף דרעי: גם את כל מה שיש לנו היום בחולות ובסהרונים – גם את זה לא יאשרו, את הדבר הזה.

אריה מכלוף דרעי: אז זה נתון אחד.

אריה מכלוף דרעי: עכשיו, אני רוצה שנדע את הנתונים כדי שנבין שהמסתננים הם בעיה גדולה, אבל יש לנו בעיה.

אריה מכלוף דרעי: לצערי הרב, אנחנו, בזמן האחרון, עדים לבעיה יותר גדולה מזו.

אריה מכלוף דרעי: אני רוצה שתדעו את הנתונים של הזרים שנמצאים בישראל.

אריה מכלוף דרעי: יש 39 אלף מסתננים בלי הילדים; יש 18 אלף עובדים זרים שנכנסו כחוק – אני מדבר על עובדים זרים סיעודיים – ושלא חזרו בחזרה.

אריה מכלוף דרעי: נשארו כאן 18 אלף בלתי חוקיים; ויש, תשמעו את המספר: 79 אלף תיירים שנכנסו לכאן - - -

<קריאה: - - -

אריה מכלוף דרעי: לא, לא.

אריה מכלוף דרעי: תיירים שנכנסו לכאן, כביכול באשרת תיירות, והם נשארו והם היו צריכים לחזור אחרי שלושה חודשים, שישה חודשים, והם לא חזרו בחזרה.

<שפי פז: יש לך 130 - - -

<קריאות: - - -

אריה מכלוף דרעי: זה, לצערי הרב.

אריה מכלוף דרעי: מצד אחד יש מדיניות של תיירות, כן?

אריה מכלוף דרעי: מדיניות של לעודד תיירות לישראל.

אריה מכלוף דרעי: ועשו הסכמים עם כמה וכמה מדינות של ביטול אשרות של תיירות.

אריה מכלוף דרעי: הדדי.

אריה מכלוף דרעי: דבר טוב.

אריה מכלוף דרעי: אני אומר: בחלק מהמקומות זה הצליח בגדול.

אריה מכלוף דרעי: למשל: ברוסיה אין לנו את הבעיה הזאת, כן?

אריה מכלוף דרעי: נכנסים מאות אלפי תיירים, הדדי, ולא נשארים.

אריה מכלוף דרעי: אבל יש לנו שתי מדינות - - -

דב חנין: אבל אני מדבר איתך על אוקראינה, למשל.

דב חנין: מה הבעיה להחזיר?

ענת ברקו: אוקראינה וגיאורגיה.

דב חנין: - - - לא מדינה - - -

ענת ברקו: - - -

אריה מכלוף דרעי: שתי מדינות, באמת, שהמספרים הגדולים שלהם שם שנמצאים כאן זו גיאורגיה ואוקראינה, וגם מצאו פטנט יפה: משדה התעופה בן גוריון יש להם אוטובוסים שמחכים להם, לוקחים אותם לשדרות סלמה בתל אביב.

אריה מכלוף דרעי: כן?

אריה מכלוף דרעי: שדרות סלמה?

<עובד חוגי: מעמד פליטות - - -

אריה מכלוף דרעי: כן.

אריה מכלוף דרעי: והם מבקשים בקשת מקלט.

אריה מכלוף דרעי: בקשת מקלט.

אריה מכלוף דרעי: כי אתם יודעים שכשמגישים בקשת מקלט, אי אפשר להוציא אותם ואי אפשר לגרש אותם עד שלא דנים בבקשה שלהם.

אריה מכלוף דרעי: והם יודעים שהתורים ארוכים מאוד, ואז הם סומכים על הדבר הזה.

אריה מכלוף דרעי: לפני שנה התחלתי עם משרד החוץ ומשרד המשפטים.

אריה מכלוף דרעי: חצי הצלחנו.

אריה מכלוף דרעי: אני מקווה שנסיים את החצי השני גם.

אריה מכלוף דרעי: לגבי גיאורגיה ביטלנו.

אריה מכלוף דרעי: למעשה, הכרזנו על זה שזאת לא מדינה.

אריה מכלוף דרעי: איך ההגדרה שלה?

אריה מכלוף דרעי: איך אתם מגדירים?

אריה מכלוף דרעי: ביטלנו את המעמד הזה, אי אפשר עכשיו.

אריה מכלוף דרעי: יש לנו הליך מיוחד, זריז מאוד, שתוך מספר ימים, מי שמגיש בקשה מגיאורגיה לבקש מקלט – תוך כמה ימים הוא מקבל סירוב בלי כל - - -

ענת ברקו: - - - התהליך, איך אתם מאתרים אותו?

ענת ברקו: הרבה אנשים - - -

אריה מכלוף דרעי: גם פה מדובר באנשים שמוליכים אותם שולל.

אריה מכלוף דרעי: הם מחפשים מקומות עבודה.

אריה מכלוף דרעי: יש מאכרים בגיאורגיה שאומרים להם: $5,000, לצערי הרב.

אריה מכלוף דרעי: כן?

אריה מכלוף דרעי: מבטיחים להם: תבואו לארץ ואנחנו נסדר לכם פה לעבוד.

אריה מכלוף דרעי: הם לוקחים אותם לפה, לוקחים אותם לשדרות סלמה ואומרים להם: הנה, תגישו בקשת מקלט ולא יגרשו אתכם.

אריה מכלוף דרעי: ועל סמך זה לקחו להם את ה-$5,000 והשאירו אותם פה תקועים במצב שלהם.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו פתחנו במסע.

אריה מכלוף דרעי: גם שלחתי משלחת לשם, לגיאורגיה.

אריה מכלוף דרעי: ובמסע הסברה, עם הממשלה שם, הסברנו להם שמוליכים אותם שולל.

אריה מכלוף דרעי: שלא יבואו לכאן, כיוון שהם לא יקבלו כאן שום בקשה למקלט ויגרשו אותם, ושיתחילו לעשות את זה בהליך מסודר, והתחלנו גם בהליך.

אריה מכלוף דרעי: אמרנו להם שאם יסתדר העניין ויחזרו כולם בחזרה, אנחנו גם נתחיל איתם, כמו שעשינו עם סין ועם מדינות אחרות, לעשות מכסה של עובדים חוקיים, מסודרים, שייכנסו וייצאו, כדי לעזור גם להם בעבודה.

אריה מכלוף דרעי: לגבי אוקראינה אנחנו מחכים עדיין למשרד החוץ ולמשרד המשפטים.

אריה מכלוף דרעי: לא הצלחנו.

אריה מכלוף דרעי: עדיין בגלל הסיפור של האי קרים.

אריה מכלוף דרעי: מתברר שכל האלפים הללו שמבקשים מקלט פה, בארץ, כולם משייכים את עצמם לקרים, כן?

אריה מכלוף דרעי: פתאום קרים הפכה להיות כאילו ניו יורק.

דב חנין: בקרים אין מלחמה.

דב חנין: אין מלחמה - - -

אריה מכלוף דרעי: זה מה שאנחנו טוענים, וחוץ מזה אנחנו רואים את המציאות.

<שפי פז: - - -

אריה מכלוף דרעי: יש לנו מאות אלפי תיירים מאוקראינה ואנחנו נוסעים לאוקראינה והכול - - -.

אריה מכלוף דרעי: אין שם שום סכנה.

אריה מכלוף דרעי: ואני מקווה שבימים הקרובים משרד המשפטים ומשרד החוץ יגמרו את התהליך ואז נוכל גם שם, כיוון שאנחנו כבר רואים עצירה כמעט מוחלטת.

אריה מכלוף דרעי: אין כבר בקשות מקלט מגיאורגיה.

אריה מכלוף דרעי: הם הבינו את המסר.

אריה מכלוף דרעי: את המסר הפנימו.

אריה מכלוף דרעי: אני מקווה שנעשה את זה עם אוקראינה ואז נוכל - - -

יואב בן צור: עם אוקראינה עדיין יש?

אריה מכלוף דרעי: אוקראינה – עדיין לא הכרזנו עליה כמדינה בטוחה בגלל שלא קיבלנו את האישור של משרד החוץ ומשרד המשפטים.

ענת ברקו: אז אי אפשר לבטל את הפטור מהוויזות שנתתם - - -?

אריה מכלוף דרעי: זה עניין של משרד התיירות וזה עניין של זה.

אריה מכלוף דרעי: הם טוענים שזה מאוד מעודד את התיירות.

אריה מכלוף דרעי: אני לא רוצה להיכנס לזה.

יוליה מלינובסקי: - - - היום זה אוקראינים וגיאורגים ולא סודנים?

אריה מכלוף דרעי: לא, לא, לא, אין.

אריה מכלוף דרעי: אין כניסה משם יותר.

אריה מכלוף דרעי: אין כניסה, מוחלטת.

אריה מכלוף דרעי: אין.

אריה מכלוף דרעי: אני אומר לך: אין.

אריה מכלוף דרעי: אפס.

אריה מכלוף דרעי: כל הבעיה זה ממדינות שהאשרות מתירות להם להיכנס.

אריה מכלוף דרעי: ואז כולם מתלוננים נגד משרד הפנים, שאנחנו ברשות האוכלוסין וההגירה, הבקרים שלנו והבקריות, שעושים עבודת קודש בנמל התעופה, והם מקשים על כל האזרחים כדי לעשות תשאול – האם הם באו באמת להיכנס כתיירים או שבאו לכאן למטרות אחרות.

אריה מכלוף דרעי: ואנחנו שולחים הרבה מאוד - - -

ענת ברקו: מיד?

אריה מכלוף דרעי: מיד.

אריה מכלוף דרעי: מעלים אותם למטוסים.

אריה מכלוף דרעי: אלפים.

אריה מכלוף דרעי: אלפים.

אריה מכלוף דרעי: וזה מאריך את התורים, את כל הדברים האחרים.

אריה מכלוף דרעי: אבל אין ברירה אחרת – זה התפקיד שלנו.

אריה מכלוף דרעי: עכשיו, אני רוצה להסביר, חברים וחברות יקרים: תראו, אני הוזמנתי לדיון ואני בא לכאן ואני גם באהבה סופג את הכול, כיוון שאני מבין את הכאב.

אריה מכלוף דרעי: אבל תבינו, משרד הפנים מופקד על דבר אחד: משרד הפנים מופקד על רשות האוכלוסין וההגירה, על כניסה לארץ ועל יציאה מן הארץ, עם המגבלות המשפטיות והמגבלות המנהליות.

אריה מכלוף דרעי: הזכרתם פה את 130 הפקחים.

אריה מכלוף דרעי: אני מנהל מאבקים גדולים מאוד.

אריה מכלוף דרעי: תגידו לי, ב-130 פקחים?

אריה מכלוף דרעי: זה לא רק בשביל המסתננים.

אריה מכלוף דרעי: 130 הפקחים האלה מתעסקים בעוד הרבה מאוד תחומים: נגד המעסיקים ועובדים זרים ותיירים.

אריה מכלוף דרעי: הכול ביחד.

אריה מכלוף דרעי: עכשיו, אני גם רוצה לומר לתושבים.

אריה מכלוף דרעי: הם העלו לי בזמנו בעיה שהבנתי אותה: למה בסופי שבוע אין אכיפה?

אריה מכלוף דרעי: כן?

<שפי פז: נכון.

<שפי פז: יותר גרוע.

אריה מכלוף דרעי: אוקיי.

אריה מכלוף דרעי: אז אני עכשיו מתגבר את זה.

אריה מכלוף דרעי: אני מקים מחלקה ייעודית.

אריה מכלוף דרעי: מתגבר ייעודית עובדים שאינם יהודים, שנקלוט אותם, כדי שהם יעשו את האכיפה גם בסופי שבוע.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו גם הולכים להוריד את כל היחידה הזאת מסלמה – להעביר אותה מחוץ לתל אביב.

אריה מכלוף דרעי: ביגאל אלון – יש לנו שם גם יחידה גדולה.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו מעבירים אותה מחוץ לתל אביב.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו פשוט רוצים להקל על דרום תל אביב, שפחות יהיו שם כל ויתעסקו בדברים הללו.

אריה מכלוף דרעי: אבל תזכרו דבר אחד, אני רוצה לומר לחברים: אנחנו אחראים על המדיניות, לבצע את המדיניות של ההגירה, אבל אני, עם כל הכבוד, הסיפור הזה שקיבלתי אותו כחבילה של עשרות אלפים שנמצאים; דרך אגב, זה לא רק בדרום תל אביב.

אריה מכלוף דרעי: הם מפוזרים.

אריה מכלוף דרעי: אמנם, המסה הגדולה נמצאת בדרום תל אביב – כ-15 אלף.

אריה מכלוף דרעי: בפתח תקווה יש 2,500, באילת יש 1,800, בנתניה יש 1,420, באשדוד – 1,300, בבני ברק – 1,330, בירושלים – 1,215.

אריה מכלוף דרעי: הם מפוזרים, אבל זאת צריכה להיות מדיניות.

אריה מכלוף דרעי: ודיברתי כבר עם היושב ראש לפני זה בשיחה מכינה.

אריה מכלוף דרעי: הרי אני מאוד תומך בעמדה ובקריאה של היושב ראש לקרוא.

אריה מכלוף דרעי: צריך, במסגרת של הקבינט הכלכלי או אפילו הקבינט הביטחוני.

אריה מכלוף דרעי: זה חייב להיות כאן, בין-תחומי, בין-מערכתי, של משרדי הממשלה.

אריה מכלוף דרעי: צריך לעשות כאן מדיניות.

אריה מכלוף דרעי: עכשיו, לא רק של הגירה.

אריה מכלוף דרעי: צריך בעיקר כאן מדיניות של טיפול: איך מטפלים בבעיה הקיימת, איך משקמים את דרום תל אביב, איך מפזרים, איך - - - את הדברים הללו.

אריה מכלוף דרעי: כמובן שזה לא משרד הפנים, עם כל הכבוד.

אריה מכלוף דרעי: עם כל החוזק של משרד הפנים, הוא לא יכול להתמודד עם זה לבד.

אריה מכלוף דרעי: זה חייב להיות כל משרדי הממשלה, בראשם משרד האוצר ומשרד החינוך ומשרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים ומשרד הבריאות.

אריה מכלוף דרעי: כל המשרדים הרלוונטיים בעניין הזה.

אריה מכלוף דרעי: כמובן, עם עיריית תל אביב ועם העיריות האחרות – לראות איך אנחנו מתמודדים בכל הבעיה הזאת בצורה ממשלתית, בין-משרדית, ולא רק כל הזמן להתעסק: נו, מתי, שר הפנים, אתה שולח אותם?

אריה מכלוף דרעי: מתי אתה מוציא אותם?

אריה מכלוף דרעי: ומתי אתה זה?

אריה מכלוף דרעי: זו ההתמודדות היחידה שלמעשה מתמודדים איתי ביחד.

ענת ברקו: אבל סודן היא מדינת אויב.

ענת ברקו: אז למה אנחנו קולטים ממדינת אויב?

אריה מכלוף דרעי: אני אתייחס.

אריה מכלוף דרעי: חברת הכנסת ענת ברקו, קודם כל אמרתי נתון:

אריה מכלוף דרעי: בשנה וחצי האחרונה נכנסו 18 מסתננים ויצאו למעלה מ-5,000.

אריה מכלוף דרעי: מסודן לא נכנסו בכלל.

אריה מכלוף דרעי: מה שאנחנו מתמודדים זה עם אלה שנכנסו ב-2006 ו-2007.

אריה מכלוף דרעי: סודן היא מדינת אויב, אבל האנשים שנכנסו משם ברחו מסודן בגלל שהם נרדפים בסודן.

אריה מכלוף דרעי: אז הם באו לכאן.

אריה מכלוף דרעי: והממשלה הקודמת של אהוד אולמרט נתנה - - -

<עובד חוגי: במצרים הם לא נרדפים.

אריה מכלוף דרעי: מה?

<עובד חוגי: במצרים.

<עובד חוגי: הם עברו דרך מצרים.

<עובד חוגי: במצרים הם לא היו נרדפים.

<עובד חוגי: שם הפליטות שלהם - - -

ענת ברקו: נכון.

ענת ברקו: הם עברו - - - של מדינה שלישית - - - והם עברו גם את סיני, המעבר של אזור - - -

דוד אמסלם: חברת הכנסת ענת ברקו, אני לא רוצה להוציא אותך.

אריה מכלוף דרעי: אני רוצה לסיים ולומר שאני מאוד-מאוד מקווה שבשורה שלמה של צעדים, צעדים קטנים אמנם, אבל עוד אחד ועוד אחד: תגבור היחידה, הוצאת היחידות שמטפלות שם ובציפייה גדולה לבג"ץ עם המדינה השלישית – אני מאוד מקווה שבדיון הבא שאנחנו נהיה כאן, אתם תשמעו מספרים הרבה-הרבה יותר גדולים.

אריה מכלוף דרעי: אמנם, אני חייב לומר לכולם: בסוף אנחנו נישאר עם, ולכן צריך לעשות מדיניות – עם מה שנשארים, מה עושים איתם ביחד, איך נתמודד איתם: הילדים, הנשים, הדארפורים.

אריה מכלוף דרעי: מה שלא יהיה בסוף, יצטרכו להתמודד עם חלק מהבעיה הזו.

אריה מכלוף דרעי: ומצד שני, לעשות את כל המאמץ שברגע שבית המשפט ייתן לנו את הדרך, נוכל לבצע ביתר שאת.

אריה מכלוף דרעי: ואדוני היושב ראש, אני מבקש את עזרת הוועדה – להגדיל, להכפיל, להשליש, להרביע, לחמש את היחידה הזו.

דוד אמסלם: ודאי.

אריה מכלוף דרעי: היא עושה עבודת קודש, כן?

אריה מכלוף דרעי: אני אומר לכם: היא עושה עבודת קודש, אבל תשמע, אי אפשר.

אריה מכלוף דרעי: הם עובדים גם בלילה, גם בצהריים, גם בבוקר.

אריה מכלוף דרעי: כמה אפשר להפעיל אנשים בצורה כזו?

דוד אמסלם: תודה.

<שפי פז: אז מי יכול לעשות את זה?

<שפי פז: אתה, אדוני.

דוד אמסלם: טוב, תודה.

דוד אמסלם: תראו, רבותיי, קודם כל אני רוצה להודות לכבוד השר על כל המילים שלך ועל כל מה שאתה עושה בנושא הזה בשנה שאתה נמצא בתפקיד.

דוד אמסלם: אני רוצה לסכם, ברשותכם, את הדיון.

דוד אמסלם: אחד, מר יונתן יעקובוביץ', לגבי חוק הפיקדון – תפנה אליי, אנחנו נדבר.

דוד אמסלם: אני אדבר עם משרד האוצר, נסכם את מה שנסכם.

דוד אמסלם: זה לא צריך חקיקה.

דוד אמסלם: אני סיימתי את החקיקה.

דוד אמסלם: במסגרת החקיקה, יש לה את הסמכות.

דוד אמסלם: לגבי הנושא הזה של הבעיה בכללותה – אני מחלק את זה לבעיה טקטית.

דוד אמסלם: קודם כל, בשלב הראשון אנחנו נפנה בוועדה, אני אפנה בשם הוועדה לשר לביטחון הפנים לתגבר את הסיפור של משטרת ישראל, בגלל שזה מקום שבאמת נועד לפורענות, ויש שם פורענות.

דוד אמסלם: אני מניח שאף אחד לא היה מוכן שאצלו בשכונה תהיה רמת פשיעה כמו שקורית באזור הזה.

דוד אמסלם: אז לכן, זה בטווח הקצר, בלי קשר לפתרון הבעיה.

דוד אמסלם: אנחנו נפנה גם לשר האוצר.

דוד אמסלם: אני אפנה גם לשר האוצר, בשם הוועדה, להגביר את תקציב הפיקוח.

דוד אמסלם: בגלל שעם 130 פקחים ברמה הארצית לא מטפלים בבעיה.

דוד אמסלם: עם כל הכבוד, אי אפשר לטפל בבעיה במסגרת של 130 פקחים.

דוד אמסלם: אז אני לוקח על עצמי לפנות לשני השרים במכתבים מסודרים בנושאים האלה, שהם נושאים טקטיים.

דוד אמסלם: מה שנקרא, אקמול בינתיים.

דוד אמסלם: במקביל, אני מסכים עם כל מה שהשר אמר.

דוד אמסלם: הבעיה היא הרבה יותר מורכבת והיא לא חונה במשרד הפנים.

דוד אמסלם: משרד הפנים הוא חלק מהפתרון.

דוד אמסלם: אני חושב שמי שצריך להוביל את זה זה ראש הממשלה.

דוד אמסלם: זה ברמת ממשלה.

דוד אמסלם: יש כאן בעיה הרבה יותר מסובכת ומורכבת, שהיא נוגעת לחצי ממשרדי הממשלה.

דוד אמסלם: לכן, אנחנו נוציא מכתב לראש הממשלה, וגם בהזדמנות הזאת אני קורא לו, במסגרת הקבינט הכלכלי – יחליט גם ביטחוני?

דוד אמסלם: אז גם ביטחונית.

דוד אמסלם: לדעתי, שניהם קשורים בעניין – לייצר דיונים מעמיקים כדי להתייחס לכל רובד ורובד בבעיות שנוצרות שם.

דוד אמסלם: בגלל שאני חושב שאין מדיניות סגורה.

דוד אמסלם: יש מילים בעלמא, אבל בסוף צריך לפרק את זה למשימות.

דוד אמסלם: זה בעולם שלי.

דוד אמסלם: אני קם בבוקר – משימתי.

דוד אמסלם: מה צריך לעשות?

דוד אמסלם: וזה לא קיים.

דוד אמסלם: לכן, אני חושב שאני קורא כאן לראש הממשלה להיכנס לעובי הקורה.

דוד אמסלם: הבעיה הזאת, שאם לא נפתור אותה, כפי שאתה אמרת, מר אביעד יששכר, זה רק ילך ויחריף.

דוד אמסלם: יש לפעמים אנשים שחושבים שאם לא פותרים את הבעיה, היא תיעלם מאליה.

דוד אמסלם: הפוך.

דוד אמסלם: כאן, ככל שאתה לא מטפל בזה, מעבר לסבל של האנשים ששם, אתה רק הולך ומחריף את הבעיה.

דוד אמסלם: נולדים עוד ילדים.

דוד אמסלם: עכשיו, במקום לטפל ב-40 אלף, מחר תטפל ב-80 אלף.

דוד אמסלם: לא תטפל ב-80 אלף?

דוד אמסלם: בסוף תטפל ב-200 אלף.

דוד אמסלם: אז לכן, אני חושב שאנחנו צריכים להבין שאנחנו צריכים לקחת, לאחוז את השור בקרניו ולפתור את העניין הזה.

דוד אמסלם: אנחנו נפנה לראש הממשלה.

דוד אמסלם: אני אוציא לו מכתב.

דוד אמסלם: גם באופן אישי אני אדבר איתו על הנושא הזה.

דוד אמסלם: גם השר אריה דרעי יפנה לראש הממשלה, ידבר איתו, בגלל שאני חושב שצריך להתניע מהלך רציני, לא רק בשביל הדיבורים.

דוד אמסלם: ואני לא עושה כאן את הדיונים כל פעם.

דוד אמסלם: אני לא עושה דיונים שנתיים באותו נושא.

דוד אמסלם: לדעתי, אתם הנושא היחיד.

דוד אמסלם: אני יוזם אותם.

דוד אמסלם: לא אתם באים אליי, אני יוזם אותם.

דוד אמסלם: בגלל שאני חושב שהנושא הזה הוא סוגיה מאוד מסובכת ובעייתית שצריך לפתור אותה.

<שפי פז: - - -

דוד אמסלם: אז אני מודה לכם.

דוד אמסלם: אני רק מבקש מכם: תהיו קצת יותר סבלניים.

<שפי פז: עשר שנים - - - עשר שנים.

<קריאה: - - -

אריה מכלוף דרעי: עזוב.

אריה מכלוף דרעי: מה שהם עוברים.

אריה מכלוף דרעי: בחייך.

<שפי פז: - - -

דוד אמסלם: הגברת שפי פז, אם היה לי פתרון, ואני מניח גם לשר, בכיס, הוא היה מביא לכם אותו.

<שפי פז: - - -

דוד אמסלם: אנחנו רואים את הדברים עין בעין אתכם, לכן אני אומר: תהיו קצת יותר סבלניים, בגלל שזה כנראה משהו ארוך טווח שאנחנו נפתור אותו.

דוד אמסלם: תודה רבה לכולם.

דוד אמסלם: תודה רבה, כבוד השר.

<קריאה: סליחה, אני חייב להגיד מילה אחת: אף אחד לא ירצה כאן.

<קריאה: החלום שלי הוא לחזור לאריתריאה.

<שפי פז: אל תשקר.

דוד אמסלם: תחזור.

<קריאה: החלום שלי לחזור לאריתריאה.

דוד אמסלם: תחזור.

<קריאה: כרגע, אני לא יכול לחזור.

דוד אמסלם: למה?

<קריאות: - - -

<שפי פז: - - -

<קריאה: - - - אני לא רוצה להיות - - -