ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 322, 2016-12-27 12:00

יעקב מרגי: שלום לכולם, חנוכה שמח.

יעקב מרגי: מאחר שיהודה גליק הוא גם חבר הוועדה, אז הוא פתח את הישיבה פורמלית, אז קודם כל הכבוד הוא לנו, בוועדת החינוך, לארח את התערוכה הזו.

יעקב מרגי: גייס אותנו חבר הכנסת גליק.

יעקב מרגי: כמובן שקיימנו את ההתלבטות הקבועה, מה הולכים להציג.

יעקב מרגי: יהודה גליק, חשבתי כמה תמונות עם פרובוקציות של הר הבית, אבל מסתבר שההיפך הוא הנכון, הוא הביא לנו פה תערוכה שמדברת באמת על ירושלים של שלום, ירושלים של דו קיום.

יעקב מרגי: תמיד אני אומר כשאני נפגש בפורומים בינלאומיים, תבואו תסתכלו ותחוו את ירושלים ואת מדינת ישראל לא מבעד לעדשה ולא מבעד למסך, המציאות חזקה מכול.

יעקב מרגי: ובאמת התערוכה מבטאת את המסר הזה של ירושלים של דו קיום, ירושלים של שלום.

יעקב מרגי: היא גם של זהב, אבל היא גם של דו קיום ושל שלום.

יעקב מרגי: למי שידוע, ועדת החינוך מארחת באופן מסורתי תערוכות, כמובן לא במסות של 50 תמונות, אז יהודה הסביר לנו ש-50 מסמל את ה-50 שנות וברוך ה', אני רוצה לומר, יכול להיות שמבחינת אפקטים של צילום היה אפשר להשיג אפקטים עוד יותר יפים על ירושלים, אבל לראות פה שהלכו במסר אחיד ובהתמדה, לראות ערבים, חרדים, חילונים, ילדים, מבוגרים, עולים, מכל הסוגים, בירושלים עיר הקודש, אני חושב שזה דבר חשוב וזה מסר של ועדת החינוך, והכבוד הוא לנו שזיכית אותנו בזכות, כי את הזכות הזו יכלו לקבל כל ועדות הכנסת ואנחנו, כוועדת חינוך, תרבות וספורט, מצאנו לנכון ואני שמח שמגלגלים זכות על ידי זכאי.

יעקב מרגי: הכיסאות הם לא בגלל שאנחנו לא מארחים טובים, אלא כדי שהאולם יכיל את כל האורחים.

יעקב מרגי: ושוב, תודה רבה גם למי שעומד מאחורי היוזמה הזו, אני חושב שזו תערוכה שצריכה לנדוד.

יעקב מרגי: אם פתחתם את זה כאן, היא צריכה לנדוד ברחבי הארץ, בבתי הספר, בהרבה מקומות שמקבלים את החוויה הישראלית באופן, נקרא לזה סלקטיבי, לקבל אותה באמת כשיורדים לשורות הקטנות, מעבר לכותרות הבומבסטיות שאנחנו יודעים לייצר בחדשות ביום יום.

יעקב מרגי: שוב, ברוכים תהיו, אני רואה בזה חלק בלתי נפרד מעבודת הוועדה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: בבקשה, יהודה.

יהודה גליק: ירושלים, העיר שחוברה לה יחדיו, העיר שמחברת הפכים, העיר שעושה כל ישראל חברים, העיר ששמה ירו-שלים, עיר שלום.

יהודה גליק: אני מתכבד להזמין את סגן ראש עיריית ירושלים, עופר ברקוביץ, לבוא ולדבר בשם העיר ירושלים, בבקשה.

יהודה גליק: מראש העיר נבצר לבוא ואנחנו שמחים שאתה מייצג אותו.

<עופר ברקוביץ: תודה רבה.

<עופר ברקוביץ: האמת, כבוד יושב ראש הוועדה וחבר הכנסת יהודה גליק ושרון, הצלם הכי ירושלמי בעיר, שיש לו כל כך הרבה אהבה לעיר הזאת, אני מאוד מתרגש להיות פה ולדבר במעמד הזה ואני חושב שהדברים שאמרת בפתח האירוע הם דברים נכונים.

<עופר ברקוביץ: העיר שלנו, הכוח שלה הוא בגיוון שלה, הוא במגוון עצום של אנשים, של קהילות, של עדות.

<עופר ברקוביץ: מה שהרבה פעמים מנסים להציג כחיסרון הוא היתרון הגדול של ירושלים, הוא הסיבה שאני ורבים אחרים בחרנו לחיות בעיר הזאת.

<עופר ברקוביץ: החיבור בין ההפכים מוליד אנשים עם אופי, אנשים חמים, אנשים שיש בהם מהמזרח ומהמערב, אנשים שהם חילוניים ודתיים בעת ובעונה אחת, שהם לא מנותקים מהשורשים, מהמורשת ומההיסטוריה, ושהם מסתכלים קדימה למודרנה ולחדשנות.

<עופר ברקוביץ: אלה דברים שקורים בירושלים כי העיר הזאת, המטענים הערכיים שהיא יוצקת בך, הזהות היהודית והישראלית שהיא מפתחת אצלך, זה רק בעיר הזאת יכול לקרות ובגלל זה היא כל כך חשובה.

<עופר ברקוביץ: אנחנו מדברים הרבה על השינויים שהחברה הישראלית עוברת ועל מגוון השבטים שקיימים בה, בירושלים זה המקום לעבוד על החברה הישראלית, זה המקום לחבר ולבנות גשרים ולראות את היופי ואת הטוב בכל אחד ובאמת להפסיק קצת את הפלגנות, להפסיק את הניגוח ההדדי.

<עופר ברקוביץ: הגיע הזמן למנהיגים מהסוג הזה - - -

יעקב מרגי: אי אפשר להפסיק להיות יהודים.

<עופר ברקוביץ: הגיע הזמן למנהיגות שתדבר את הדברים שאמרת בצורה נכוחה, בצורה חזקה.

<עופר ברקוביץ: אני חושב, שרון, שאני אומר את האמת, הוא באמת מוציא ממני הרבה רגש, אני רואה את התמונות כאן, אני רואה את האנשים של העיר, אני רואה את המקומות של העיר, אני רואה את הנופים של העיר, אני רואה הרבה מאוד חום, אהבה, אני רואה הבעות של אנשים.

<עופר ברקוביץ: אתם יודעים, ירושלים ידועה באבנים שלה, אנחנו רוצים להיות גם ידועים באנשים שלנו ולהפוך את הקסם הזה ולהפיץ אותו הלאה ולחבר את כל עם ישראל ומדינת ישראל והמגזרים השונים לסיפור הזה, לנרטיב החדש הזה שאנחנו רוצים להטביע.

<עופר ברקוביץ: זה כבוד גדול, כבוד גדול לירושלים שאתם עושים לה כאן בוועדת החינוך, ביחד איתכם, אני מאוד מתגאה ועכשיו אתם מאתגרים אותנו, אנחנו גם צריכים לארח את התערוכה הזאת.

<עופר ברקוביץ: זה בטוח.

<עופר ברקוביץ: תודה, תודה גדולה לשניכם, תודה רבה ותודה לשרון המקסים.

יהודה גליק: יפת אלוהים ליפת וישכון באהלי שם.

יהודה גליק: היופי של יפת, אנחנו מאמצים אותו בחג החנוכה, כשאנחנו נאבקים נגד אלה שניסו להיאבק בנו, אבל אנחנו מדליקים את אורו של עולם על החלום ואומרים לכולם, ירושלים אורו של עולם, ירושלים מאירה לכל העולם כולו.

יהודה גליק: אבל ירושלים היא לא רק אור של העולם, אלא גם נשמה של העולם.

יהודה גליק: אנחנו לפעמים רואים ומסתכלים, כמו שאמר עופר, יש פה נשמה.

יהודה גליק: אני רוצה רק להסב את תשומת לבכם, כדוגמה, תמונה אחת שאולי לא שמתם לב מה יש בה.

יהודה גליק: התמונה פה מימין, אתם רואים פה, שימו לב, איש עם כיפה לבנה ליד הכותל.

יהודה גליק: אני לא יודע מה אתם רואים מה ניתן לראות שם, האיש הזה מחזיק את הבן שלו שהגיע מדרום אמריקה לחגוג בר מצווה.

יהודה גליק: הבן הזה משותק בכל גופו, מאחורה יש את כיסא הגלגלים, האבא מרים את הילד והילד מנשק את הכותל.

יהודה גליק: תגידו לי, אונסק"ו שאלו פה לגבי התערוכה, 'אבל מה הקשר בין ירושלים לעם היהודי?

יהודה גליק: ' יש למישהו אולי איזה תשובה?

יהודה גליק: מה הקשר בין ירושלים לעם היהודי?

<עופר ברקוביץ: כמה אלפי שנים.

יהודה גליק: כן, רק 3,000 שנה.

יהודה גליק: אמנם הפלסטינאים היו לפני בריאת העולם, זה אנחנו יודעים, אבל מאז לעם היהודי יש קשר למדינה הזאת, לעולם הזה, לעיר הזאת ויש כאלה בשנה הזאת שרוצים לערער על הקשר שלנו, אבל יותר מזה, אולי חמור מזה, רוצים להגיד אתם יודעים?

יהודה גליק: ירושלים היא עיר של מלחמה, היא עיר של אפרטהייד, את כל זה אנחנו הולכים להראות לכל העולם הזה, וכל זה באמצעות העין המדהימה של הכוכב שלנו, שרון, שזיהה את הנשמה.

יהודה גליק: איזה יופי שאתם רואים את הרביי רוקד עם הכלה, את הבחור שנותן פרחים לכלתו.

יהודה גליק: איזה עומק, איזה נשמה יש לעיר הזאת.

יהודה גליק: שרון, אנחנו נדהמים ממך ובאמת אנחנו רוצים לכבד אותך, שתאמר לנו על התערוכה הזאת, שהולכת להסתובב בעולם.

יהודה גליק: תספר לנו, מנקודת מבטך ולאחר מכן נזמין גם את מי שהולך לייצא אותה לעולם.

<שרון גבאי: תודה רבה.

<שרון גבאי: קודם כל אני מאוד מאוד שמח להיות פה, מקום מאוד מכובד מבחינתי.

<שרון גבאי: כשחשבנו על הפרויקט הזה וחשבנו מאיפה להתחיל אותו ומאותו מקום שנתחיל בו, משם זה ייצא לעולם, וישבנו אני ויהודה ומתן מארגון 'אם תרצו', אמרנו שאנחנו רוצים לתת תחושה שעם ישראל שולח אותנו החוצה.

<שרון גבאי: אי אפשר באמת לעשות איזה שהוא משאל עם ולשאול את כל עם ישראל אם הוא שולח אותנו החוצה והמקום היחיד שמייצג את הריבון שלמעשה הוא העם זה הכנסת.

<שרון גבאי: לכן הרעיון היה להתחיל מהכנסת ועם זה לצאת החוצה.

<שרון גבאי: יש פה המון אנשים שבאמת מסתכלים על התמונות ומופתעים ורואים כל מיני סיטואציות.

<שרון גבאי: זאת ירושלים.

<שרון גבאי: אני לא מופתע.

<שרון גבאי: אני באמת לפעמים לא מבין מה אנשים כל כך מתרשמים, מי שייקח היום מצלמה ויסתובב ברחובות ירושלים זה מה שהוא יראה כל יום.

<שרון גבאי: אלה סיטואציות שרואים כל יום, אבל מה בדרך כלל אנחנו רואים בחדשות כשמדברים על ירושלים?

<שרון גבאי: אז רואים מחסומים ורואים חיילים ורואים אש ותמרות עשן, שזה בוא נגיד אולי 5% מירושלים.

<שרון גבאי: אז יש כאלה שימקמו תמיד את המצלמות שלהם במחסומים, אני רוצה לצלם את האמת והאמת היא מה שאתם רואים, ירושלים היא עיר פלורליסטית, ירושלים היא עיר שבאמת מקבלת את כולם.

<שרון גבאי: אתם רואים כאן באמת מכל הסוגים ומכל המינים.

<שרון גבאי: ובאמת אומרים לי, 'לך תצלם במחסומים', אז אני אומר שבמחסומים יש מספיק צלמים, מה גם, כדי שירושלים בשלב זה לפחות תיראה ככה ושאנשים יוכלו לבלות בה וליהנות בה אנחנו לצערי עדיין צריכים את המחסומים.

<שרון גבאי: אולי יבוא ואנחנו לא נצטרך אותם, אבל זאת ירושלים האמיתית.

<שרון גבאי: כבן אדם שנולד בעיר הזאת, דור 15 כאן, אני יכול להגיד לכם שאם אני הייתי נכנס לתערוכה כזאת, שום דבר לא היה מפתיע אותי, זאת באמת העיר.

<שרון גבאי: זה לגבי זה.

<שרון גבאי: אני חייב להגיד כמה תודות.

<שרון גבאי: קודם כל, בראשית, ליהודה היקר, שאנחנו כבר חברים עוד לפני שהוא היה חבר כנסת.

<שרון גבאי: אנשים לא יודעים, כמו שיהודה אוהב להגיד, תרשמו בגוגל 'האיש הכי מסוכן במזרח התיכון', אז יופיע השם שלו.

<שרון גבאי: תקשיבו, הוא האיש הכי לא מסוכן במזרח התיכון, אין איש עם לב כזה, עם אהבה כזאת, לכל אדם.

<שרון גבאי: כשיהודה מסתכל על בן אדם הוא לא אומר 'רגע, הוא יהודי?

<שרון גבאי: הוא ערבי?

<שרון גבאי: הוא זה?' ואז הוא מחליט איך הוא מתייחס אליו.

<שרון גבאי: לא, יהודה קודם כל רואה את האדם שבו - - -

יהודה גליק: ברוך הבא, חבר הכנסת חיים ילין.

<שרון גבאי: ברוך הבא, חבר הכנסת.

יהודה גליק: איזה כיף שבאת, נשמה שלי.

יהודה גליק: בוא, מתוק שלי, רק חיבוק קטן.

יהודה גליק: זה האיש הכי חיים.

<שרון גבאי: אז כמו שאמרתי, הלוגו של יהודה זה ירושלים של שלום, יהודה הוא איש השלום, הכי אמיתי שפגשתי בחיים שלי ואני חושב שזו זכות גדולה שהוא - - -

יעקב מרגי: הפריימריז בגני התערוכה בביתן 27.

<שרון גבאי: תאמין לי, יהודה הוא האחרון שיחשוב על פריימריז, בגלל זה אני כל כך אוהב אותו.

<שרון גבאי: אז, יהודה, באמת תודה גדולה, על כל מה שאתה עושה, קודם כל למען עם ישראל, כל מה שאתה עושה למען ירושלים.

<שרון גבאי: החלום שלי באמת - - -

יהודה גליק: מחיאות הכפיים לו.

יהודה גליק: בוא, זוהיר בהלול, איש ירושלים, חבר הכנסת זוהיר בהלול.

יהודה גליק: שתדעו לכם, אני גיליתי בשבוע האחרון, האיש הזה הוא איש אצילי, איש של פרגון.

יהודה גליק: באמת איש יקר.

יהודה גליק: תודה רבה.

<שרון גבאי: אני רואה שנכנסים עוד ועוד.

<שרון גבאי: אז באמת, יהודה, תודה רבה.

<שרון גבאי: אני רוצה להגיד תודה ענקית, ענקית, לארגון 'אם תרצו', שמתן פלג המנכ"ל שלהם.

<שרון גבאי: מגיע להם באמת.

<שרון גבאי: הם ויהודה השותפים המלאים שלי לפרויקט הזה, בלעדיהם זה לא היה קורה, פשוט לא היה קורה.

<שרון גבאי: הם הולכים לקחת את התערוכה הזאת ביחד עם יהודה ואיתי ולהפיץ אותה בכל העולם.

<שרון גבאי: אז באמת, מתן, אדוארדו, כל החבר'ה הפעילים של 'אם תרצו', אתם יודעים שאני מת עליכם בלי קשר, אבל אתם אלופי עולם ותודה גדולה לכם.

<שרון גבאי: והכי חשובים זה ההורים היקרים שלי, שנמצאים פה.

<שרון גבאי: זה תמיד מרגש אותי לדבר עליהם.

<שרון גבאי: אני מת עליכם, אבא ואמא היקרים, ואחותי היקרה שפה.

<שרון גבאי: אתם הכול בשבילי, בלעדיכם לא הייתי מצליח לעשות כלום.

<שרון גבאי: אז באמת, אני אוהב אתכם יותר מהכול ובאמת תודה על הכול.

<שרון גבאי: ואחרון, אחרון, והכי חביב, תודה לבורא עולם.

<שרון גבאי: וכמו שאני עושה בכל תערוכה, ברוך אתה ה' אלוקינו מלך העולם, שהחיינו וקיימנו והגיענו לזמן הזה.

<קריאות: אמן, אמן.

יהודה גליק: לפני שאני קורא לבא לדבר, קודם כל קבעו שמונה ימי חנוכה אלה להודות, אז אני רוצה קודם כל להודות לחבר הכנסת, יושב ראש הוועדה, יעקב מרגי, שניאות לארח פה את התערוכה בשמחה רבה, ולצדו מנהלת הגב' יהודית גידלי.

יהודה גליק: אני רוצה גם להודות לאוצרת הכנסת, שרון, שהפנתה אותנו לכאן.

יהודה גליק: אני כמובן רוצה להודות לכל הצוות שעזרו פה בתלייה, אני רוצה כמובן להודות לצוות שלי, אורי סעדיה ואליעזר, אני רוצה גם להודות לבר שלו, שעבדה מאוד מאוד קשה על הלוגיסטיקה.

יהודה גליק: אני רוצה להודות לך, שרון, ובאמת חבל לי קצת שזוהיר יצא החוצה, כי התערוכה הזאת היא תערוכה שכל כולה אומרת שלום ואהבה גדולה.

יהודה גליק: אז לפני שאני ארצה להזמין את מתן, שהוא ו'אם תרצו' הולכים להפיץ את התערוכה הזו בכל העולם, ואני כל כך שמח שזה יתחיל מכאן, מכנסת ישראל, שמבטא את הקשר החם ובכנסת ישראל יושבים חברי כנסת יהודים ושאינם יהודים, דתיים, חילוניים שמאל וימין, אז באמת אני רוצה לבקש את אחד חברי הכנסת, שמאחד את האהבה שלו לכולם, חיים ילין, לומר כמה מילים לכבוד ירושלים, לכבוד האהבה לירושלים, לכבוד האחדות שירושלים מסמלת.

חיים ילין: אני באמת לא מבין איך הכניסו את התמונה הזאת, כי עם חצאית כזאת שום עוזרת פרלמנטרית לא נכנסת לכנסת, אבל זה כבר משהו אחר.

חיים ילין: אם כבר, יהודה, ביקשת, אז גילוי נאות, אני חושב שאחרי לבנון השנייה, או יותר נכון אחרי האינתיפאדה, היה לי מאוד קשה לבוא לירושלים.

חיים ילין: אני זוכר את ירושלים כמקום שהייתי מטייל בעיר העתיקה ובדרך כלל היינו קונים גם מזכרות כאלה, ששמים אותם בבית, ענתיקות כאלה, שכולנו יודעים שזה לא ענתיקות, אבל נגיד, זה נתן תחושה כזאת, ושנים לא הגעתי לירושלים, כי במקום לסמל את האחדות, היא סימלה עוינות.

חיים ילין: הייתה מלחמה פה בתוך ירושלים, היה טרור פה בירושלים.

חיים ילין: לא מתוך פחד, מי שמכיר אותי יודע שאני לא בא למקומות בגלל פחד, אלא בגלל מה הם מקרינים.

חיים ילין: ואני חייב להגיד לכם שמאז שאני גם בכנסת, אבל גם לפני זה, אני הגעתי לירושלים ואני חושב שבסופו של דבר יש אבנים, אבל מי שעושה את העיר זה בני אדם וזה הדבר הכי חשוב.

חיים ילין: אם בני אדם יהיו מאוחדים ואם אנחנו נצליח באמת להיות מאוחדים, אז גם האבנים יישמרו ככה כמו שזה עוד אלפי שנים, ואם אנחנו נדע לשמור גם על הכנסת, שנמצאת בירושלים המאוחדת, אז גם עם ישראל יהיה מאוחד.

יהודה גליק: תודה, חיים.

יהודה גליק: המגע האנושי.

יהודה גליק: ואני כל כך שמח שאנחנו מתחילים פה מהכנסת, אבל מכאן, 50 התמונות האלה הולכות לנדוד ל-50 מקומות שונים בעולם ומי שלקח על עצמו את המשימה לקחת את זה הלאה לעולם זה מתן פלג מ'אם תרצו', אז בבקשה, המשימה מכאן, תודיע לנו לאן אתה לוקח אותם.

<מתן פלג: תודה רבה ליושב ראש הוועדה, חבר הכנסת יעקב מרגי, תודה רבה לחבר הכנסת יהודה גליק, לצלם ולאמן שרון גבאי, לאדוארדו שובל היקר ולכולם.

<מתן פלג: אם אשכחך ירושלים תישכח ימיני, תדבק לשוני לחכי אם לא אזכרכי, אם לא אעלה את ירושלים על ראש שמחתי.

<מתן פלג: העם היהודי הוא העם היחיד בהיסטוריה ובאנושות שברגע השיא של האהבה שלו, רגע לפני שהחתן מקבל את הרשות לנשק את הכלה, הוא נשבע לא לשכוח טריטוריה, לא לשכוח עיר, לא לשכוח את הטבור שממנו הוא בא, ירושלים.

<מתן פלג: זאת לא רק שבועה טריטוריאלית שכבר אלפי שנים אנחנו נשבעים, אם לא אעלה את ירושלים על ראש שמחתי, לא רק לזכור אותה, והחתן מתנה את המשך חייו בזיכרון של ירושלים, הוא גם אומר 'אני אעלה אותה על ראש שמחתי'.

<מתן פלג: בעזרת ה' אנחנו את התערוכה הזאת נעלה על ראש שמחתנו וניקח אותה באמת לכל העולם, שכל העולם יראה איזה ירושלים כל כך נפלאה, כל כך אנושית, כל כך מוסרית, כל כך שלמה, תחת הריבונות של העם היהודי בארץ ישראל.

<מתן פלג: תחת הריבונות היהודית בארץ ישראל והממלכה הזאת של עם ישראל כולם יכולים לפרוח ובאמת ברמה ההיסטורית ירושלים תחת הריבונות היהודית והישראלית פורחת לכל הדתות וחופשית לכל העולם.

<מתן פלג: אז תודה רבה לכולם ועם ישראל חי.

יהודה גליק: לך, ירושלים, אהובתנו, לך ירושלים.

יהודה גליק: אמר פה מתן שאנחנו מזכירים את ירושלים כשאנחנו מתחתנים, ברגע השיא של האושר, אבל אנחנו מזכירים את ירושלים גם ברגע האבל, אנחנו אומרים 'בבניין ירושלים ננוחם', אנחנו מזכירים את ירושלים כשאנחנו בונים בית ומשאירים חלק לא בנוי.

יהודה גליק: אפילו כשאוכלים חתיכת עוגה, אומרים תודה רבה ה' על המחיה ובנה ירושלים.

יהודה גליק: ירושלים נמצאת כשאנחנו חוגגים כל שנה את חג החירות שלנו לשנה הבאה בירושלים.

יהודה גליק: ירושלים נמצאת בחיי היום יום, ירושלים נמצאת ברבדים הכי גבוהים, ברגעי השמחה וברגעי העצב.

יהודה גליק: רגע גדול של שמחה פה בשבילי בכנסת, הרגע הזה, האירוע הזה, ואני באמת מודה לכולכם שהגעתם לפה.

יהודה גליק: אני אשמח שנכניס לפה קצת כוסות ונרים לחיים, לחיי ירושלים, לחיי האנשים שחיים בה, לחיי השלום ותודה רבה ה' יתברך.

יהודה גליק: אמרנו היום בתפילת ההלל, אנא ה' הצליחה נא.

יהודה גליק: אתם יודעים שהחסידים אומרים אנא ה' הושיעה נא, אפשר להושיע מישהו ולהושיע משהו, אבל מה זה הצליחה?

יהודה גליק: הצליחה זה לא את מישהו, הצליחה, אתם יודעים למה אומרים אנא ה' הצליחה נא?

יהודה גליק: אנא ה', תצליח כבר.

יהודה גליק: יש לך חלום גדול, שהעיר הזאת תהיה בית תפילה לכל העמים, שהעיר הזאת תהיה עיר שכל העמים ינהרו לפה כדי להגיד ה' אחד ושמו אחד, כי מציון תצא תורה ודבר ה' מירושלים?

יהודה גליק: אנא ה', הצליחה.

יהודה גליק: תודה רבה.

יהודה גליק: אפשר להביא את הכוסות ונרים כוסית לחיים לכבוד ירושלים וכמובן תודה רבה.