הוועדה לענייני ביקורת המדינה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 251, 2017-07-04 09:00

איל בן ראובן: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את הוועדה לענייני ביקורת המדינה.

איל בן ראובן: היום יום שלישי, 4 ביולי 2017 – מזל טוב לארצות-הברית.

איל בן ראובן: אני מתכבד לפתוח את ישיבת המעקב של הוועדה לענייני ביקורת המדינה.

איל בן ראובן: הנושא: מעבר בסיסי צה"ל לנגב - דוח מבקר המדינה, אב התשע"ה, אוגוסט 2015 - ישיבת מעקב.

איל בן ראובן: בוקר טוב לחברי הכנסת שהצטרפו אלינו, נציגי מבקר המדינה שיוזמים את היום הזה, מוזמני הגופים וצוות הוועדה.

איל בן ראובן: לפני שאני פותח, אני מבקש רק לציין את כללי ההתנהגות והדיון כפי שאני לפחות מנחה בהם.

איל בן ראובן: 1.

איל בן ראובן: אף אחד לא מתפרץ במהלך הדיון.

איל בן ראובן: מי שרוצה להתפרץ, אז כדאי שייצא החוצה, ישתה כוס מים, יחזור.

איל בן ראובן: אני מבקש לכבד מאוד האחד את השני במהלך הדיון, גם אם יש דעות קצת שונות וזה בסדר שיש דעות שונות.

איל בן ראובן: אני מבקש מאוד לענות תשובות לגופו של עניין.

איל בן ראובן: אני אומר את זה, כי הדיון היום פה הוא דיון שממוקד לנושא בדוח מבקר המדינה.

איל בן ראובן: נכון שדוח מבקר המדינה בנושא צה"ל לנגב הוא כולל בתוכו הרבה מאוד מערכים אזרחיים וכו', אבל הדיון הזה התמקד לשם.

איל בן ראובן: הדיון הוא לצערי רק שעה וחצי, כלומר בעשר וחצי הוא מסתיים, זאת אומרת, שבשעה עשר ועשרים אני מתחיל לסכם את הדיון.

איל בן ראובן: אני אשתדל מאוד שכמה שיותר אנשים יוכלו לדבר במהלכו.

איל בן ראובן: בדברי הפתיחה שלי אני רוצה לומר ככה – ב-2005, הייתי בין חבורה של אלופי צה"ל שירדנו עם מסוק לאזור ירוחם לאזור צומת הנגב, ושמנו שם את חתיכת אבן הפינה לעיר הבה"דים.

איל בן ראובן: יש פה אנשים שאני מניח זוכרים את זה היטב.

איל בן ראובן: אז דיברנו, לא ידענו אז לאן זה הולך.

איל בן ראובן: אני חושב שהשאר זה היסטוריה לצורך העניין, בהחלט עשה דברים טובים לדרום.

איל בן ראובן: היום הזה בהחלט מתקיים במסגרת יום הנגב לגליל שניזום על-ידי חברי הכנסת שיושבים פה לצידי המכובדים.

איל בן ראובן: אנחנו היום נמקד כמו שאמרתי את הדיון בנושא של צה"ל לנגב שנדמה לי שאין ספק שהפרויקט הזה נתן דחיפה מאוד משמעותית.

איל בן ראובן: הנושא הוא צה"ל, הוא מערכת הביטחון, אבל אין ספק שהוא משלב בתוכו הרבה מאוד מהמרחב האזרחי.

איל בן ראובן: זה בהחלט פרויקט ברמה הלאומית, ברמה האסטרטגית הלאומית הגבוהה ביותר.

איל בן ראובן: הייעוד שלו בתחילתו היה הרבה גם לשפר את המערכת המבצעית והארגונית בצה"ל, להוציא את צה"ל מהמרכז כשזה לכשעצמו דבר נכון, אבל בהחלט היה לתת פוש ככל שרק אפשר לנושא של הנגב.

איל בן ראובן: האחריות לעניין היא של הממשלה כולה.

איל בן ראובן: נכון שמשרד הביטחון, במקרה הזה, היות וזה צה"ל הוא המוביל, אבל יש פה אחריות של כלל משרדי הממשלה לתמוך את המהלך הזה על מנת שהוא יצליח.

איל בן ראובן: אני רוצה למקד.

איל בן ראובן: תראו, הכוונה בכל המהלך הזה היא הייתה והיא עדיין להעביר אנשים מצוינים שיגיעו לנגב – בסופו של דבר נדמה לי, זה לב העניין - להעביר אנשים לנגב, ובכך לגרום לעלייה כלכלית רחבה ככל האפשר.

איל בן ראובן: כשאני אומר גם שהאנשים יבואו מהמרכז לנגב, אני אומר שגם אנשי הנגב שיישארו בנגב.

איל בן ראובן: תמיד כשאני בא ליישוב, ואני רוצה לדבר עם האנשים, השאלה הראשונה שלי שאני שואל היא מה מצב חזרת הבנים הביתה, כלומר, הבנים שהולכים ללימודים, נוסעים לחו"ל, מתגייסים לצבא, כמה מהם חוזרים הביתה – זאת תמיד שאלת השאלות, ובעצם זאת הייתה המטרה.

איל בן ראובן: כמו שכולנו יודעים, וברור לחלוטין שכאשר אנחנו רוצים שאנשים יישארו ויהיו, צריך לתת להם תשתית.

איל בן ראובן: במקרה שאנחנו מדברים בו על אנשי צה"ל, אז אני אומר לכם, מבחינת עניין לאנשים עצמם לאלה שנמצאים בצה"ל, זה הסיפור היותר קל.

איל בן ראובן: כלומר, לאנשי 8/200 ולאנשי היחידות האלה לתת עניין בחיים למה שהם עושים זה הפרק הקל.

איל בן ראובן: הפרק הקשה הוא – בני ובנות הזוג שלהם, הילדים שלהם, חינוך, תרבות, מקומות עבודה כמובן, אלה הדברים החשובים על מנת שאנשים יעזבו את סיר הבשר התל-אביבי ויעברו לדרום ויעברו לפריפריה.

איל בן ראובן: לכן אלו גם יהיו השאלות שאנחנו נשאל פה היום בעיקרון.

איל בן ראובן: אלה יהיו הדברים בסופו של דבר זאת השאלה – איך אנחנו מצליחים להביא את האנשים הטובים שיגיעו לדרום?

איל בן ראובן: זו שאלת הדיון לצורך העניין, וכך אני רואה אותה.

איל בן ראובן: נשמע את חברי הכנסת.

איל בן ראובן: אנחנו נשמע כמובן את מבקר המדינה, הוא יפתח.

איל בן ראובן: נשמע את חברי הכנסת.

איל בן ראובן: נשמע את משרדי הממשלה, לאחר מכן ניתן לאנשים נוספים.

איל בן ראובן: אני מאוד מבקש חברים, לפי כמות האנשים שרוצים לדבר, אנחנו צריכים בערך ארבע שעות לדיון הזה, אבל יש רק שעה וחצי, לצערי, אני אהיה חייב לעמוד על זה כי בסיום השעה וחצי מתכנס פה אירוע אחר.

איל בן ראובן: אנחנו נצטרך לסיים אותו.

איל בן ראובן: אני מתנצל מראש מאלו שאני לא אוכל לתת להם לדבר.

איל בן ראובן: בואו ונצא לדרך.

איל בן ראובן: יוסי בבקשה.

<יוסף ביינהורן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אחרי הפתיחה שלך, אני אהיה מאוד קצר למקד את זה בדברים שעלו בדוח.

<יוסף ביינהורן: המוטיבציה לדוח הזה שפורסם בשנת 2015, הייתה באמת החלטה אסטרטגית שהתקבלה לגבי פיתוח הנגב, החלטת ממשלה מ-2002.

<יוסף ביינהורן: אבל הדוח הזה מתמקד בדבר אחד – בשני הבסיסים המרכזיים שצריכים לעבור לנגב, או שהיחידות המרכזיות, התקשוב, ויחידות המודיעין שהם היום ליבה של תחומי העיסוק של צה"ל במרכז הארץ.

<יוסף ביינהורן: השאלה ששאלנו את עצמנו, בלי השתלבות בפרויקט הגדול הזה, מה יהיו החסמים לכך שהיחידות החשובות האלה לא יצליחו להגיע אל הנגב ולממש את החזון של המעבר שלהם לעמוד בלוחות הזמנים, ובאמת, לקחת את האנשים הטובים האלה, שאדוני היושב-ראש, מעבר למה שאמרת, יש להם תחרות, יש לצה"ל תחרות קשה בשוק האזרחי.

<יוסף ביינהורן: מדובר במיטב האנשים שיש להם גם אפשרויות אחרות, אז עם כל הציונות ודברים החשובים האלה.

<יוסף ביינהורן: חסמים מהסוג שאני אדבר עליו שלא מטופלים, יש בזה סיכון למעבר התקין של היחידות האלה לנגב, לכן בחרנו לטפל בזה.

<יוסף ביינהורן: הדבר הראשון, כרגיל, הוא עניין התקציב.

<יוסף ביינהורן: בדוח מפורט, ואני לא אפרט פה, תהליכים שקרו שעיכבו את התקציב למעבר הזה, שסיכנו גם את המעבר שלנו בלוח הזמנים.

<יוסף ביינהורן: אני מקווה, אנחנו לא עקבנו אחר התוצאות, אני מקווה שהיום, כמעט שנתיים אחרי הדוח, אנחנו נמצאים במקום אחר - אני מניח שהגופים יציגו את זה.

<יוסף ביינהורן: הדבר השני, בעיניי, הוא מהחשובים ביותר זה התמיכה באנשי הקבע, בבני המשפחות.

<יוסף ביינהורן: שוב, מאותן סיבות שהיושב-ראש מנה פה, ושאני הוספתי, שבעצם צריך יהיה לעטוף אותם, לא סתם זה נקרא מעטפת, כדי שבאמת החבורה החשובה הזאת תעבור לנגב.

<יוסף ביינהורן: גם בעניין הזה ראינו שאין סיכומים.

<יוסף ביינהורן: אני אשמח לשמוע האם הדברים האלה השתנו.

<יוסף ביינהורן: כיום, יש הסכמים שאמורים להיחתם, נשמע מה קרה עם זה.

<יוסף ביינהורן: הדבר השלישי זה פתרונות תשתיתיים – אנחנו התמקדנו בעיקר בפתרונות תחבורה לנגב, אבל יש גם דברים אחרים, כמו: פתרונות דיור, חינוך, בריאות, תעסוקת בני הזוג, תכנית הפנאי ועוד דברים אחרים שנמצאים בדוח, אמנם לא מפורטים.

<יוסף ביינהורן: כל החבילה הזאת יחד, הטיפול בה הוא המפתח בעצם למעבר תקין ובזמן, לא רק בזמן, אלא תקין ומלא של היחידות האלה לנגב.

<יוסף ביינהורן: אני מקווה שהיום יוצגו דברים שיוכלו לעודד אותנו בשאלה האם באמת בלוח זמנים שנקבע נבוא עם היחידות האלה בצורה תקינה לנגב – בורג חשוב מאוד כפי שציינתי.

איל בן ראובן: תודה למבקר המדינה.

איל בן ראובן: תודה על העבודה הרצינית שעשיתם.

איל בן ראובן: נתחיל עם חברי הכנסת.

איל בן ראובן: שלושת חברי הכנסת שנמצאים פה כרגע, כולם אנשי הנגב ויוזמי יום הנגב, באולם נגב.

איל בן ראובן: בבקשה, טלי פלוסקוב.

טלי פלוסקוב: בוקר טוב לכולם, ברור שאנחנו מאוד מתרגשים מהיום עם מאיר לקראת יום הנגב, והחלטנו באמת להעלות היום על סדר-היום נושאים שקשורים לנגב.

טלי פלוסקוב: המטרה המשותפת שלנו לא מהמקום של להתבכיין, אלא להיפך, מהמקום של להראות הצלחות של הנגב, וכמובן לדבר על הדברים שאפשר לשפר אותם בדרך וזה תמיד ישנם.

איל בן ראובן: ולהלוות קצת לצפון.

טלי פלוסקוב: נראה לי שאין פה תחרות בין דרום לצפון, מדברים גם על הצפון לא מעט.

איל בן ראובן: יש פה אחד צפוני, זה אני.

טלי פלוסקוב: אנחנו שמחים כמובן לכל הצלחה שקורית בגליל ובצפון.

טלי פלוסקוב: אני ומאיר היינו ראשי רשויות בתקופה שהתקבלו כל החלטות הממשלה 20/25 546 וידענו כל מלה בהחלטות האלה.

טלי פלוסקוב: אני חייבת להגיד לכם, ואני רואה פה הרבה אנשים שותפים לדרך – כל ישיבות התחלה מה שנקרא, והיו לא מעט ספקות.

טלי פלוסקוב: אני הייתי אחד מהאנשים שלא כל כך האמינו בכלל להצלחת הפרויקט, יותר דיברתי, זה לא מספיק להעביר פיזית את הבסיסים, אלא להעביר את האנשים.

טלי פלוסקוב: המטרה שלנו באמת לגרום לאנשי קבע להגיע לדרום, ולא כי אנחנו מעבירים אותם בכוח, כי בכוח שום דבר לא עובד, אלא מתוך בחירה.

טלי פלוסקוב: הם צריכים להבין שהם נמצאים במקום שטוב לחיות כאן, ושתי החלטות הממשלה בעצם היו צריכים לתת לנו - בהתחלה זה היה שש ערי מטרה, אחר כך נוספו עוד אם אני לא טועה.

טלי פלוסקוב: אני רואה את מיכאל ביטון, ראש מועצת ירוחם, ידידי היקר, שבאמת היינו הרבה ביחד, והוא היה אחד מהמאמינים בהצלחה הפרויקט הזה, ולכן הוא הוא הצליח מיכאל.

טלי פלוסקוב: אין היום אחד שעובר ולא רואה את השינוי שקורה בירוחם, את השינוי שקורה בכלל באזור.

טלי פלוסקוב: אני כן הייתי רוצה לדבר על שני דברים.

טלי פלוסקוב: אני לא חושבת שעדיין אנחנו כן הגענו לכך שאנשי קבע עוברים לנגב.

טלי פלוסקוב: הייתי מאוד רוצה לשמוע קצת נתונים.

טלי פלוסקוב: האם יש לכם נתונים, האם יש משפחות שעברו, באיזה מתכונת הם עברו?

טלי פלוסקוב: האם יש מקום מגורים קבוע, או שזה משהו זמני?

טלי פלוסקוב: שנית, אני יודעת שהחלטת 546 – החלטת ממשלה 546 שבעצם היא תמיכה ביישובים, התקצוב שלה הולך ומסתיים, אני לא זוכרת באיזו שנה, או השנה או השנה הבאה – השנה, בבקשה.

טלי פלוסקוב: זה אומר שבעצם אנחנו צריכים היום הזה להוציא קריאה גם להמשך תקצוב של הפרויקט הזה כי עוד לא השגנו את כל המטרות שהצבנו לעצמנו, וזה בעיניי צריך לצאת קריאה הקשורה היום למעבר בסיסי צה"ל דרומה.

טלי פלוסקוב: אני, כמובן, אשמח לשמוע, ואני באמת רוצה להגיד לכם, אני רואה את כל אחד מכם, ומאוד שמחה לראות אתכם כבר כאן בכנסת, ואני מקווה מאוד שהיום תצא מכאן סוג של מסר, סוג של בשורה על כך שנגב חזק, התושבים שם – אנחנו שני אנשים שעובדים בירושלים, אבל בחרנו להישאר בערי הדרום, בערי הנגב.

טלי פלוסקוב: עוד פעם, לא בכוח אלא בחרנו לחיות, שכן אנחנו מאמינים במקומות האלה, ונהנים ואוהבים את כל מה שקורה בסביבה שלנו.

טלי פלוסקוב: אני רוצה שכמה שיותר אנשים יחשבו כמונו.

טלי פלוסקוב: אנחנו כאן, כי אנחנו אוהבים את המקום הזה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

איל בן ראובן: תודה רבה.

מאיר כהן: בוקר טוב, לכולם, אדוני היושב ראש, תודה רבה, אנשי המבקר, תודה רבה לכם.

מאיר כהן: חיימק'ה, ביטון, ויש עוד ראשי רשויות?

מאיר כהן: מועצת הנגב נמצאים כאן.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, היות ואני מ-2003 משמש כראש עיריית דימונה, והייתי מהשותפים הראשונים, ההגיגים הראשונים של מעבר צה"ל לנגב.

מאיר כהן: אנחנו כראשי רשויות – אני חייב להגיד כאן משהו – צה"ל לא עניין אותנו.

מאיר כהן: אנחנו לא היינו אמורים להרים את תפוחי האדמה הלוהטים של צה"ל.

מאיר כהן: אנחנו חשבנו מה צה"ל יכול להביא אתו - הסתכלנו על ההיבטים האזרחיים.

מאיר כהן: כאשר נפגשנו עם אנשי מקנזי, אנחנו מטרתנו הייתה ראשי הרשויות דאז, לנסות ליצור ארגזי כלים שבראש ובראשונה ייטבו עם היישובים שלנו.

מאיר כהן: כשדובר על הקמת אזורי תעשייה, כשדובר על חיזוק הרפואה, כשדובר על חיזוק שעות הפנאי, כשדובר על חיזוק מערכות החינוך, אז מצד אחד אנחנו התגרדנו באי נוחות, כי אמרנו, מה רק עכשיו כשצה"ל מגיע אתם פונים אלינו?

מאיר כהן: אבל מצד שני, מצאת כמו היום ראשי רשויות שבאמת עובדים ומסתכלים פנימה לתוך היישובים שלהם, וכל הזמן חושבים מה חסר.

מאיר כהן: החיבור של השניים יצא לזה איזו הזדמנות שהיא יוצאת דופן.

מאיר כהן: היות ואני גר בדימונה, ואני יודע מה קורה גם בירוחם, ובמקומות אחרים, עדיין אין תנועה של מעבר אוכלוסייה לנגב.

איל בן ראובן: הרכבות עוד לא מלאות.

מאיר כהן: הרכבות עוד לא מלאות.

מאיר כהן: אני גם לא בטוח שזה יקרה בעוד שנה, שנתיים ושלוש.

מאיר כהן: אני ער לכל הוויכוחים ולכל הקשיים שיש מול מעבר של טייסים ושל אנשי 8200 וכהנה וכהנה, וזה בסדר גמור.

מאיר כהן: מצד שני, אני בהחלט יכול לברך על כך שמשהו טוב קורה ביישובים - משהו טוב קורה ברפואת החירום.

מאיר כהן: משהו טוב קורה במערכות החינוך.

מאיר כהן: משהו מצוין קורה בתשתיות.

מאיר כהן: משהו פחות טוב קורה באכלוס אזורי תעשייה.

מאיר כהן: לכן האתגרים של הנגב הם עדיין רבים מאוד.

מאיר כהן: בעיית הבעיות שיושבת מולנו, והתכנית הזאת לא התייחסה אליה, היא שאלת הבדואים בנגב שעדיין זה פצע פעור.

מאיר כהן: אני בזמנו הצעתי לאנשי הצבא איך לחבר.

מאיר כהן: אני ביקשתי שהמחסנים הלוגיסטיים לא יהיו בבאר-שבע, אלא יהיו ליד ערוער, והרבה אנשים הרימו גבה – שערו בנפשכם מה היה קורה.

מאיר כהן: יש בשורה גדולה מאוד שהתחילה אז בוויכוח של חלוקת הכנסות בנגב.

מאיר כהן: זה התחיל עם ביטון, לגבי עיר הבה"דים.

מאיר כהן: הייתה איזו התעוררות, התחיל איזה שיח פה בנגב, ולכן היום הזה הוא לא יום שאומר שאין אתגרים ושהכול בסדר בנגב, לא, יש המון אתגרים.

מאיר כהן: אבל תראו, אני תמיד אמרתי ואני אומר את זה גם כאן.

מאיר כהן: הופתעתי שסורוקה קיבל מקום ראשון במדד שירות.

מאיר כהן: מבחינתנו, אנשי הנגב שכל הזמן התגרדנו באי נוחות כאשר שמענו סורוקה, הנה, משהו טוב קורה.

מאיר כהן: אז לכן לצד האתגרים האלה, ולצד הזדמנות הפז שיש, כי ראשי הרשויות בנגב, היום הם ראשי רשויות, להערכתי, מהטובים ביותר שיש בארץ.

מאיר כהן: אז לגבי שאלתך מה נעשה לצפון?

מאיר כהן: נעביר את ביטון לשם, אבל כנראה שזה לא יקרה.

מאיר כהן: בכל אופן, היום הזה הוא יום שיצביע על האתגרים, יסמן את החסכים, יסמן את הבעיות, אבל יחד עם זאת, זאת הזדמנות פז להגיד תודה לאנשים שעושים שם עבודה נהדרת, וגם דוח המבקר של צה"ל, אם הוא יהפוך לתכנית עבודה, אם הדוח הזה יהפוך לתכנית עבודה למבוקרים, אז אני חושב שההצלחה תהיה יוצאת מן הכלל.

מאיר כהן: תודה לכם.

חיים ילין: אני מאוד שמח להיות כאן יחד עם אנשי הנגב.

חיים ילין: הרבה זמן לא פגשתי אתכם.

חיים ילין: קודם כל אני רוצה לברך, כי זה התחיל לפני שנה הפרויקט הזה של יום הנגב, ומה שהשתבש בסוף זה יוצא – מאיר, אני חושב שזה מאוד מבורך שיש לנו את היום הזה.

חיים ילין: אני חושב שהנגב הוא עתיד המדינה.

חיים ילין: אני לא אומר את זה בגלל שבן-גוריון אמר את זה, אלא בגלל שכל מי שמסתכל על מפת מדינת ישראל ורואה שמחוז דרום מתחיל מאשדוד דרומה, אז הוא אומר, רגע, מה יתר המחוזות עושים?

חיים ילין: כאילו מה, איפה אנחנו נמצאים בכלל.

חיים ילין: אני אומר את הדברים האלה, כי לנגב אי אפשר להביא את הים, אבל להביא חינוך, בריאות, איכות חיים ופרנסה לכל עם ישראל.

חיים ילין: אני לא יופתע אם בנתונים אנחנו נראה שמה שצפינו מבחינת כוחות צה"ל ירדו לבסיסים, אבל לא ירדו לחיות שם.

חיים ילין: אני אגיד איפה הכשל, והוא כשל שהוא לא כשל אידיאולוגי, אלא תפיסתי.

חיים ילין: כשאני יושב עם השר ישראל כץ, ואני אומר לו, ברגע שאתה מביא רכבת לבאר שבע ב-58 דקות, למה שאנשים יקנו?

חיים ילין: הם ימשיכו באותו מקום, יש להם את המוזיאונים, יש להם את איכות החיים שלהם, יש להם את ההרגלים שלהם, אנחנו יודעים מה זה שינוי, הם יבואו, ייסעו.

חיים ילין: הרי כשאני רוצה להגיע לתל-אביב מראשון לציון עד תל-אביב זה לוקח לי 58 דקות בדיוק בפקק.

חיים ילין: אז הם ייסעו ברכבת, WF חופשי, יכולים לעבוד בשקט, ישימו מוסיקה ואוזניות באוזניים, וזהו, יגיעו לנגב - יבואו לעבודה ויחזרו בחזרה.

חיים ילין: קראנו לזה במועצות, היה לזה איזה שם של אנשים שבאים לעבוד וחוזרים הביתה.

חיים ילין: עכשיו אליך, כשרוצים לעשות את זה גם בצפון, וכולם מבסוטים שהולכים לחבר אותם לרכב, אני אומר זו פשיטת הרגל שלכם.

חיים ילין: כי צריך לקחת את המיליארדים האלה של התשתיות, להשקיע אותם בתשתית מקומית, האנשים יתחילו לבוא, ורק אחרי זה תחשבו על הרכבת.

חיים ילין: זו תפיסה, זה משהו ששונה לגמרי, והיא שיטה שלא גוזרת קופון – כי מה פוליטיקאים רוצים?

חיים ילין: לחנוך את הרכבת כמה שיותר מהר.

חיים ילין: כל תחנה זו חגיגה, ואני מאוד מברך, כי אני נהנה משדרות ומהתחנה בשדרות, אבל זה רק מיועד לאנשי שדרות, מי שרוצה לבוא, הוא לא ייקלט, הוא ייסע לשדרות, הוא ייסע לנגב, והוא יחזור בחזרה הביתה.

חיים ילין: אין לנו מקום אחר במדינת ישראל לפתח ולקלוט את כל היהודים שכל הזמן הפוליטיקאים באים ואומרים – בואו לארץ, תעלו – איפה אנחנו נשים אותם?

חיים ילין: בקומה 32 במגדל שעכשיו ייבנה בתל-אביב?

חיים ילין: אז נקלוט שם 1,000 איש בחמש מיליון שקל כל דירה – איפה הם יחיו?

חיים ילין: רק בנגב, אין מקום אחר.

חיים ילין: לכן, אם אנחנו כולנו מבינים שזאת המשימה, עכשיו אנחנו יורדים – ביניהם יש לנו את בסיסי צה"ל, וביניהם יש לנו את בעיית הבדואים, וביניהם יש לנו עוד כמה בעיות שצריך.

חיים ילין: אבל כל עוד שאנחנו לא נקבל את ההחלטה הזאת וממשלת ישראל לא תקבל את ההחלטה הזאת, היא לא תוכל לפתור את הבעיות למטה.

חיים ילין: אם אנחנו רוצים להביא את המשפחות, זה לא מקום עבודה – מישהו פה מתבלבל.

חיים ילין: זה איפה המשפחה תרגיש בטוחה, נוחה, עם כל השירותים שהם יכולים לקבל בצנטרום של הפיילה של תל-אביב.

חיים ילין: אמרתי, את הים אי אפשר להעתיק, את תל-אביב אי אפשר להעתיק אחד על אחד, ועם פלוס אחד גדול עם אנשים חמים שיודעים לחבק ויודעים לקלוט אנשים, ולא לפעמים דברים אחרים, שאני אפילו לא מכיר את השפה הזאת במרכז הארץ, ובטח בלי פקקים – חבר'ה זה בונוס, זה מתנה עם חנייה.

איל בן ראובן: חברים, תודה רבה לחברי הכנסת.

איל בן ראובן: אנחנו עוברים להתייחסויות.

איל בן ראובן: מה שאני מבקש בהתייחסויות שוב.

איל בן ראובן: אנחנו לא נותנים פה היום פרסים, אף אחד פה לא ייצא עם פרס.

איל בן ראובן: לכן, נא למקד את הדברים, הדברים הפחות טובים.

איל בן ראובן: הדברים הטובים נראים וזה מצוין ועליהם לא צריך לדבר, איתם רק צריך להמשיך.

איל בן ראובן: אנחנו צריכים לדבר על לנסות ולאתר את הנקודות שבהן כן צריך לטפל כדי שנוכל להמשיך, זו מטרת הדיון.

איל בן ראובן: משרד הביטחון, אני מבקש אתכם לפתוח.

איל בן ראובן: מה שאני מבקש להתייחס לשאלות הבאות קודם כל.

איל בן ראובן: 1.

איל בן ראובן: לנושא משאבי אנוש.

איל בן ראובן: אני הייתי שמח האם יש איזושהי אינדיקציה היום על מה מידת הנכונות של אנשי הקבע היום כן לעשות את המהלך.

איל בן ראובן: מה אתם יודעים מתוך כל מה שפרסמתם, ומכל התמריצים שהחלטתם לתת.

איל בן ראובן: אני מאוד רוצה לדעת איפה זה נמצא כרגע, אם אפשר במספרים, ואם אפשר בכוונות, כדי שתהיה לנו איזושהי תמונה.

איל בן ראובן: מה הקשיים שאתם צופים בעתיד, ואיך אתם מתכוונים להתמודד איתם.

איל בן ראובן: אני אשמח לשמוע – בדוח המבקר בעבר נאמר שעוד אין הסכמות לחלוטין עם האוצר על סוגיית התקציב לנושא משאבי אנוש.

איל בן ראובן: כל מה שדיברו פה חברי הכנסת על הצורך לעטוף את אנשי הקבע, בזה אני מאוד רוצה לדעת איפה הדברים האלה עומדים כרגע.

איל בן ראובן: משרד הביטחון, בבקשה.

<איציק כהן: אני ראש מינהל צה"ל דרומה, ואני בסופו של דבר אחראי על כל המשק, כלל הפרויקטים שאמורים לעבור לנגב.

<איציק כהן: ברשותכם, אני אתן סקירה קצרה איפה אנחנו נמצאים בתחילת התהליך, וכמובן, להתייחס כמו שאמרת לדברים.

<איציק כהן: הדבר הראשון – בסך הכול מבחינת מעבר הבסיסים, יש כבר, מה שנקרא הבסיס הראשון זה נבטים, כפי שאתם מכירים.

<איציק כהן: העתקה שלו מבן-גוריון לנבטים - סך הכול העסק הזה כבר קיים.

<איציק כהן: הפרויקט השני זה האיחוד של שבעת הבה"דים מצריפין לקריית ההדרכה.

<איציק כהן: סך הכול, סדר גודל של כ-10,000 חיילים חיים נושמים, נמצאים כבר בעיר - סך הכול העסק הזה עובד.

<איציק כהן: פרויקט הבא – בתי ספר לאשלים, סייבר של אמ"ן.

<איציק כהן: גם זה פרויקט שכבר עובד, נמצא בתוך העיר באר-שבע.

<איציק כהן: פרויקט נוסף – זה מתקן מודיעיני.

<איציק כהן: בימים אלו אנחנו מאכלסים אותו.

<איציק כהן: גם כמובן נמצא בנגב.

<איציק כהן: מטעמי ביטחון שדה אני לא אגיד איפה, אבל בעיקרון, הוא כבר קיים.

<איציק כהן: דודי קשר רמטכ"לי – גם בימים אלו אנחנו מאכלסים אותו, העתקנו אותו מצריפין לנגב.

<איציק כהן: אני חושב שהפרויקט הזה בסך הכול גם מאחורינו וכולם כבר נמצאים שם.

<איציק כהן: פרויקט התקשוב – אגף התקשוב.

<איציק כהן: אנחנו לוקחים את כל יחידות הטכנולוגיות של אגף התקשוב מצריפין ומרמת גן ואנחנו מביאים אותם לעיר באר-שבע.

<איציק כהן: אנחנו בסך הכול בימים אלו כבר סיימנו, מה שנקרא, בעיצומם של הבדיקה של הזכיין.

איל בן ראובן: יש כבר זכיין?

<איציק כהן: יש שלושה מציעים, אנחנו בודקים את ההצעות.

<איציק כהן: אנחנו בספטמבר השנה נודיע עם מי אנחנו מתקדמים קדימה, ואני רוצה להאמין שבאפריל 2018 נראה קבלן בשטח.

<איציק כהן: שיטת P.F.I - שיטה מלאה באותו סגנון של עיר הבה"דים.

<איציק כהן: אני מזכיר, באותו פרויקט אנחנו מעתיקים גם את מפקדת פיקוד הדרום מהעיר העתיקה צמוד לפארק גב ים לגב ים.

<איציק כהן: לגבי בית-ספר למקצועות המודיעין – גם זה כרגע מה שנקרא בתכנון מאוד מתקדם, אבל עדיין אנחנו לא שם.

<איציק כהן: הפרויקט הנוסף זה קריית המודיעין.

איל בן ראובן: בית ספר למודיעין וקריית המודיעין הם שני פרויקטים נפרדים?

<איציק כהן: בית-הספר הוא ממש קטן, אני מדבר על קריית המודיעין.

<איציק כהן: אנחנו מדברים על סדר גודל של כ-15,000 חיילים שנמצאים מצומת גלילות, גבעתיים - - - בה"ד 15 כמובן, כל זה מועתק לאזור דימונה, בית לאקיה שם צומת אזור עומר בקיצור.

<יונת מרטון - רזון: בית ספר סייבר לסייבר הוא ייכנס לתוך קריית המודיעין בעתיד?

איל בן ראובן: בסוף זה אחד.

<יונת מרטון - רזון: אגף המודיעין מאוד רצה כבר לשים רגל בנגב, ולהתחיל לעשות את המעבר הזה, ולכן בינתיים לתקופה של ארבע שנים, כבר לפני שנתיים הוא התחיל לפעול, הוא כבר נמצא בתוך באר-שבע.

מאיר כהן: הלימודים באוניברסיטה נפתחו לתואר שני?

<יונת מרטון - רזון: לסייבר.

<יונת מרטון - רזון: התחילו כבר מחזור שני, שלישי כבר עכשיו.

מאיר כהן: זה הרווח, זה צריך לציין ביום כזה.

<איציק כהן: עוד נדבר גם מה בסוף זה עשה לנגב, אבל בגדול, כשאני מסתכל על מרבית הפרויקטים, ניתן לראות שיש פה באמת תנועה גדולה מאוד מהמרכז.

איל בן ראובן: לוח זמנים לאגף המודיעין, אני מבין שעדיין אחרי פיק-יו, לפני פיק-יו, איפה אתם נמצאים בכל הסיפור הזה?

<איציק כהן: אנחנו סיימנו את הפיק-יו.

<איציק כהן: אני בסוף השנה רוצה לצאת למכרז, בדצמבר השנה יוצא למכרז, הצפי ב-2020, 2022, 2023 – אכלוס 2023 במקרה הטוב.

מאיר כהן: 2025 במקרה היותר טוב.

<יונת מרטון - רזון: יש חמש קבוצות שמתמודדות, שעברו את השלב את הפיק-יו, ועכשיו הם לקראת המכרז.

<איציק כהן: אז בסך הכול, כפי שאמרתי, מרבית הפרויקטים אפשר לראות שזה סדר גודל שנע סביבות ה-60 אלף חייל שאנחנו מעתיקים ממרכז הארץ לדרום.

איל בן ראובן: רק שאלה אחת – מה הפער בלוח הזמנים בין התכנון לבין מה שאתה מתאר שם?

<איציק כהן: היה עיכוב של כשנתיים בכל התהליכים בגלל בעיות תקציב, אבל אנחנו כבר אחרי.

<איציק כהן: סך הכול כל הפרויקטים כרגע - - -

קארין אלהרר: אבל התקציב של היום מבטיח לך שבלוח הזמנים שאתה מדבר עליו עכשיו יקרה.

<איציק כהן: תקשוב, אמרתי או-טו-טו אנחנו מודיעים על זכיין.

<איציק כהן: מכרז של מודיעין יוצא בדצמבר.

<איציק כהן: הפרויקטים האלה מה שנקרא בביצוע.

מאיר כהן: אנחנו יכולים לשבת עם השקפים, זה בסדר גמור, אנחנו מלאי הערכה.

מאיר כהן: עד עכשיו באבן בוחן, אבן דרך שלכם, כמה חיילים גרים בנגב.

<איציק כהן: אני מתחיל לדבר על האבן בוחן.

<איציק כהן: סך הכול, מבחינת תועלות כלכליות, מה שנקרא מה זה עשה לנגב.

<איציק כהן: כאשר יצאנו לדרך, נתנו עדיפות לכל מי שיהיה בדרום.

<איציק כהן: כלומר, כאשר בנינו את עיר הבה"דים, לצורך העניין, נתנו עדיפות לאותם קבלנים.

<איציק כהן: אפשר להסתכל מנתונים, כמיליארד שקל שהשקענו מכל נושא העסקים בנגב, 57% מהעסקים הם מאזור הדרום.

<איציק כהן: 18 קבלנים גדולים שבנו את קריית ההדרכה, 10 מתוכם הם קבלנים של הדרום.

מאיר כהן: קבלני משנה, תדייק.

<יונת מרטון - רזון: של הזכיין.

<איציק כהן: בסופו של דבר צריך להבין.

מאיר כהן: לקחת דבר אחד שהתווכחנו עליו חמש שנים וכימתת אותו למשפט.

<איציק כהן: אני יכול לכמת כל דבר ולהיות יותר ענייני.

<איציק כהן: אני יכול להגיד שגם הרבה אנשים לא האמינו שתקום קריית הדרכה.

מאיר כהן: לא, כולם האמינו.

מאיר כהן: הוויכוח היה האם באמת להביא זכיין אחד גדול שהוא ירוויח את מירב הכסף וקבלני משנה ייהנו מזה, אבל תמשיך, זה בסדר גמור, שלא יפריע לך.

<איציק כהן: אין להרבה מאוד קבלנים את היכולת הכלכלית לעמוד בזה.

<איציק כהן: לכן יש זכיין אחד.

מאיר כהן: תקשיב.

מאיר כהן: מה שטוב אצלנו אנשים שעובדים בצבא שהם משוכנעים שהשכל אצלם.

מאיר כהן: אני מכבד אותך, אבל בוא תכבד, ותדע שציבור שלם, וחבל ארץ שלם התווכח בנקודה משמעותית – האם לייצר סף מכרז שהוא בלתי רגיל, שרק אחד או שניים בכל המדינה יכולים לעמוד בו?

מאיר כהן: או דבר שקורה הרבה מאוד ומדיר ממעגלי רווח וממעגלי עבודה הרבה אנשים במדינה הזאת – או להחליט לרדד את זה טיפה, לא לרדד מבחינת לא לעשות את זה מקצועי.

מאיר כהן: לרדד זו טיפה בכדי שיותר ויותר אנשים – אתה לא היית שם, אבל הייתה צעקה גדולה מאוד של הרבה מאוד קבלנים טובים מהדרום שאמרו, אילולא - - - הגדול הזה, אז יכול מאוד להיות שהיינו מעסיקים יותר עובדים, והיינו מרוויחים יותר, אבל דע לך שזה היה.

איל בן ראובן: לגבי העניין הזה אני רוצה לשאול שאלה נוספת.

איל בן ראובן: האם היום בדרישות למכרז הרלבנטי כרגע, אני מבין זה המודיעין, כי אגף התקשוב אנחנו כבר אחרי.

איל בן ראובן: האם שם יש עדיפות במכרז למי שמעסיק אנשים מהדרום, ואיך זה בא לידי ביטוי?

<איציק כהן: כן.

<איציק כהן: בתוך המכרז ניתן לזה פרק ייחודי שנותן עדיפות לכל הנושא של קבלנים מהדרום בעדיפות ראשונה ותוצרת ישראל כמובן.

<איציק כהן: לשאלתך, ההחלטה ללכת לשיטת ה-PFI לצורך העניין זו החלטת ממשלה, זו לא החלטה של משרד הביטחון.

איל בן ראובן: הוויכוח הוא לא רלבנטי כל כך, לכן חבל על הדיון כרגע.

איל בן ראובן: אנחנו מסתכלים כרגע קדימה, בואו נתקדם.

<איציק כהן: בסך הכול, אני אומר, תסתכלו גם תתרשמו.

<איציק כהן: כל החברות בנגב שעשו פה לצורך העניין, שיתוף הפעולה, גם אקרשטיין, גם נגב קרמיקה, אני חושב שמרבית החברות בנגב השתתפו, והיו שותפות לכל מה שקשור לביצוע של קריית ההדרכה.

<איציק כהן: בהקשר של תעסוקה – כ-1,000 עובדים מדי יום עבדו כשהקמנו את עיר הבה"דים, סדר גודל של 1,000 עובדים מהדרום.

<איציק כהן: היום בתפעול סדר גודל כ-500 עובדים יום יום מגיעים לקריית הדרכה, כולם מרביתם למרחב הדרום, אפשר לראות את זה בשקף הבא.

<איציק כהן: מרבית האנשים מבאר-שבע, דימונה, ירוחם, כל יום כזה מגיעים 500 עובדים של הקבלן ונותנים שירות בקריית ההדרכה.

איל בן ראובן: אני מבין שזינוק הבא צריך להיות באגף התקשוב כשמתחילים לעבוד.

איל בן ראובן: מתי מתחילים לעבוד שם?

<איציק כהן: אמרתי, אפריל מאי שנה הבאה.

<איציק כהן: היום יש שיח בין המנכ"ל לבין מיכאל יום יומי.

<איציק כהן: מיכאל מתקשר אליו, תקלוט עוד חמישה, עוד שבעה עובדים, באופן אישי הוא עושה את זה.

<יונת מרטון - רזון: חשוב להגיד שזה עובדים ישירים שהם מחתימים כרטיס כל בוקר, יש עוד הרבה בחברות.

מאיר כהן: אם אני מחבר את המספרים האלה בכדי להביא מפעל כזה לירוחם – אני יודע, 500 איש המדינה שמה את נשמתה - - -

איל בן ראובן: וזה מכפיל את עצמו ומשלש את עצמו כאשר אנחנו מגיעים לפרויקטים הבאים שהם הרבה יותר גדולים.

איל בן ראובן: קריית ההדרכה הוא הקטן שבהם.

מאיר כהן: שלא בסכנת סגירה.

<איציק כהן: מספר נתונים בנושא החינוך והמגורים.

<איציק כהן: אעביר את רשות הדיבור ליונת.

איל בן ראובן: אני מבקש לקבל תשובות על נושא כוח אדם.

<יונת מרטון - רזון: אני אתייחס לשני הדברים.

<יונת מרטון - רזון: 1.

<יונת מרטון - רזון: הנושא של החינוך.

<יונת מרטון - רזון: מעבר לאוניברסיטת בן-גוריון שכרגע יש איזשהו תהליך גם של הרחבה של אוניברסיטה במיוחד בדגש הייטק וסייבר, ממש בנייה של בניין סייבר חדש – מעבדות, הצטיידות, סגל וכו', ותארים ייחודיים שנבנו.

<יונת מרטון - רזון: יש עבודה מאוד יפה עם משרד החינוך, יושבת כאן שני, נציגת משרד החינוך, אולי אחר כך היא תתייחס בהרחבה.

<יונת מרטון - רזון: בעצם מה שעשינו, הסתכלנו ואמרנו, אנחנו רוצים בסוף שכוח האדם בבסיסים האלה יגיע מהדרום.

<יונת מרטון - רזון: שתי אפשרויות – אפשרות אחת זה אנשים שיגיעו לדרום ויעברו לגור שם.

<יונת מרטון - רזון: אפשרות שנייה, טובה לא פחות, זה בעצם לנסות להנגיש ככלל שניתן את היחידות האלה – תקשוב ומודיעין לילדי הנגב.

<יונת מרטון - רזון: בעצם מה שעשינו פה יחד עם משרד החינוך, עמותות, ארגונים וכמובן היחידות, פתחנו הרבה מאוד תכניות שראינו כאשר בחנו אותן שהן מגיעות הרבה פעמים דרומה עד גדרה, קריית גת.

חיים ילין: גדרה זה לא דרומה, זה צפון הארץ.

<יונת מרטון - רזון: זה משפט הבהרה – לכן באנו ואמרנו, תכניות כאלה נכון שיהיו עד אילת.

<יונת מרטון - רזון: מה שעשינו – פתחנו כיתות ייחודיות בתוך הרשויות המקומיות, עבודה צמודה עם כל ראש רשות ומנהל מחלקת חינוך של הרשות המקומית, וזה מפרסית לבגרות, דרך כיתות סייבר שמשרד החינוך פתח ב-18 בתי-ספר שונים, אני חושבת שזה יותר ממה שיש בכל הארץ.

<יונת מרטון - רזון: ילדים שמסיימים עתודה טכנולוגית סייבר, עושים בגרות בסייבר, בעצם בזה אנחנו פותחים בפניהם את השערים של היחידות של תיקשוב ואמ"ן.

<יונת מרטון - רזון: הם צריכים כמובן לעמוד במבחנים, אבל לפחות יש את הבסיס לטובת הדבר הזה.

<יונת מרטון - רזון: תכנית "נחשון" זה תכנית מצוינות שפועלת בתוך בתי ספר.

<יונת מרטון - רזון: "דוכיפת" תכנית הדרים, זו תכנית שלוקחת בנות בשמינית, גם צמרות לחיל האוויר, ובעצם נותנת בוסט של התכנים של אגף התקשוב ושל חיל האוויר אלקטרוניקה, ובעצם הבנות האלה מתגייסות לאגף התקשוב.

איל בן ראובן: הן מיועדות כבר לאגף התקשוב.

<יונת מרטון - רזון: כן.

<יונת מרטון - רזון: הן מוזמנות לאגף התקשוב.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, בשנת 2012, אנחנו, ראשי הרשויות, בדקנו ביחד איתם עם החבר'ה, כמה ילדים מהפריפריה נמצאים ביחידות התקשוב - 1.2%.

<יונת מרטון - רזון: קצת יותר.

מאיר כהן: אני יודע מה שהיה אז.

מאיר כהן: היום אני יודע שהיום יש עלייה ממש משמעותית בזכות הדברים האלה חד וחלק.

מאיר כהן: מצד שני, מה שקורה בירוחם, דימונה, בבאר-שבע בכל נושא הסייבר וחיזוק המדעים.

מאיר כהן: מצד שני, ההירתמות - - -

איל בן ראובן: נשמח לקבל עדכון מביטון מה קורה.

<יונת מרטון - רזון: לפני כחודש סיימנו את קורס הדרים וצמרות יחד עם משרד החינוך.

<יונת מרטון - רזון: עמדו שם 78 בנות שמגייסות לאגף התקשוב ולחיל האוויר למקצועות אלקטרוניקה.

<יונת מרטון - רזון: עמדה שם נשיאת אוניברסיטת בן-גוריון, אמרה להן, אני רואה אתכן באות ללמוד באוניברסיטה אצלי.

איל בן ראובן: צריך להבין, לבנות, זה גם מקצוע לאחר הצבא.

<יונת מרטון - רזון: זו בעצם החשיבה שיצרנו, שבעצם לראות איך אתה מייצר מעגל חיים שלם.

מאיר כהן: הרוצה להחכים – ידרים.

<יונת מרטון - רזון: היום זה מאוד נכון.

<יונת מרטון - רזון: כמובן, ניצני תקשוב מגשימים שהורחבה בצורה מאוד משמעותית.

<יונת מרטון - רזון: היום אנחנו מתחילים לעשות ניצני מגשימים, ומסד נחשון שכבר מתחיל מכיתות ז', לא להתחיל ב-י' שיש כבר הסללה, אלא להתחיל אפילו לפני.

<יונת מרטון - רזון: קצת לגבי הסוגיה של כוח האדם.

<יונת מרטון - רזון: קריית ההדרכה מבחינת כוח האדם שלה זה בית-ספר.

<יונת מרטון - רזון: בית-ספר שלוקח חיילים צעירים משלב הטירונות ומעביר אותם קורסים של בין שבוע ועד שמונה חודשים.

<יונת מרטון - רזון: הקורסים האלה הם קורסים קצרים יחסית, והאנשים האלה מגיעים בעצם לתהליך הכשרתי וממשיכים הלאה.

<יונת מרטון - רזון: הסגל של קריית הדרכה מתוך 10 אלפים שנמצאים בקריית ההדרכה, הוא משהו כמו 500 איש, מרביתם אנשי סגל של קורסים, זאת אומרת, זה חבר'ה שהם בתחילת שרות הקבע שלהם, וכן, צעירים מאוד בגיל.

<יונת מרטון - רזון: כאשר מיפינו את היקף האוכלוסייה הפוטנציאלית בקריית ההדרכה, הגענו למשהו כמו 300 אנשי קבע שכוללים בדרך כלל נגדים, אנשים שמגיעים לתקופות ארוכות יותר.

<יונת מרטון - רזון: אנחנו מאוד בתחילת הדרך.

<יונת מרטון - רזון: אנחנו רק שנה אחרי האכלוס המלא של הבה"דים, ואנחנו כבר רואים משפחות שבחרו לעבור לגור בנגב, חלקם בשכירות, חלקם ברכישה.

איל בן ראובן: איפה הם גרים בעיקרון?

<יונת מרטון - רזון: בבאר-שבע.

<מיכאל ביטון: קרוב ל-10 משפחות בעיר הבה"דים, אבל בוא נמנה הבתים – המועצה, בתים צמודי קרקע ובנייה שלנו שמורים לאנשי קבע 30 משפחות.

<יונת מרטון - רזון: ועוד 25 לשכירות, כי אנחנו מבינים שאנשים רוצים לפני שהם עושים את הצעד הגדול הזה, רגע להתנסות, אז גם זה קורה.

<יונת מרטון - רזון: לכן אנחנו רואים התעניינות, אבל אנחנו רק בתחילת הדרך.

מאיר כהן: אז היה רעיון מצוין ביחד עם צה"ל, שהדירות לשכירות האלה, ברגע שהם ירצו לקנות אותם, אז רטרו-אקטיבי זה חלק מהעניין.

<יונת מרטון - רזון: התשלום לא ייחשב להם, לא, כי זה בסוף צריך מודל כלכלי שתומך בזה, אבל כן השיטה היא שיש יותר יחידות דיור אפשרויות, ואז מי שקונה בתמורה נבנית יחידה מיוחדת, וזה פרויקט משותף יחד עם המשרד לפיתוח הנגב והגליל.

מאיר כהן: יש את זה רק בירוחם או בעוד מקומות?

חיים ילין: זו השיטה שאנחנו עושים בעוטף עזה.

חיים ילין: זה השיטה שהקפאנו שם – אנחנו לוקחים 10 יחידות דיור ובונים 100, זה כמו בנק אותו דבר – הון עצמי של דירות.

<יונת מרטון - רזון: מה שחשוב להגיד, זה שמשרד הביטחון הקים בבאר-שבע מרכז מידע וליווי למשרתי הקבע.

<יונת מרטון - רזון: דובר פה הרבה על הסוגיה של התעסוקה, הליווי התעסוקה לבני, בנות זוג.

<יונת מרטון - רזון: למרות שבאמת המספרים עדיין קטנים, כי המאסה הגדולה - - -

איל בן ראובן: זה מספרים לגבי עיר הבה"דים.

איל בן ראובן: האם עשיתם איזה שהם שאלונים, הייתם בודקים באמ"ן, באגף התקשוב כוונות, רעיונות, מחשבות – איפה אנחנו נמצאים בעניין הזה?

איל בן ראובן: בדקו, עושים איזה מבדקים בעניין הזה?

<יונת מרטון - רזון: עושים מבדקים.

<יונת מרטון - רזון: צריך להבין שגם באמ"ן וגם בתקשוב הרבה מאוד מהאנשים שיעברו לשרת הם איפשהו בכיתה י"א, י"ב, הם צעירים מאוד בגיל.

<יונת מרטון - רזון: אבל אנחנו כן מנסים להנגיש את הנגב, ומה שקורה בנגב.

<יונת מרטון - רזון: הנגב פשוט עשה קפיצה כל כך משמעותית ב-10 השנים האחרונות.

<יונת מרטון - רזון: מה שאנחנו עושים – זה בעצם מביאים את אנשי הקבע של אמ"ן ותקשוב לבאר-שבע.

<יונת מרטון - רזון: יש מאות אנשי קבע שמגיעים בשנה לבאר-שבע, דימונה, ירוחם, ערד, כל היישובים.

<יונת מרטון - רזון: לוקחים אותם לאוניברסיטת בן-גוריון, מראים להם תעשייה מתפתחת.

<יונת מרטון - רזון: אני חושבת שבהחלט יש פה פוטנציאל, זה כמובן תלוי כמו שפתחת אתה ואמרת, יש כל כך הרבה מה לעשות עוד, אבל יש כאן עבודה מצוינת.

איל בן ראובן: בקרב אנשי הקבע אפשר לדעת כן מה הלך הרוחות.

<יונת מרטון - רזון: שוב, כרגע זה עוד חמש שנים קדימה, גם תא משפחתי מאוד משתנה בחמש שנים.

<יונת מרטון - רזון: אני חושבת שיש כאן כן פוטנציאל לראות בנגב מקום מגורים.

איל בן ראובן: הפוטנציאל זה ברור, בשביל זה נולד המהלך.

איל בן ראובן: השאלה היא אם בהתקדמות התהליך יש נתונים קצת יותר מדויקים, כי נתונים זה אומר משאבים.

איל בן ראובן: זה אומר שאנחנו יכולים לעשות איזשהו תכנון.

איל בן ראובן: אם יש איזושהי תמונה, או שאתם לקראת איזושהי תמונה, כי זה מאוד חשוב לדעתי בעבודה פה לגבי סוגית המשאבים, לגבי איך להתייחס לעניין הזה בהקשר העתיד.

<יונת מרטון - רזון: אני חושבת שאם להיות מדויקים, אנחנו לקראת תמונה, כי זה באמת, חמש שנים זו תקופה מאוד משמעותית לאדם להחליט מה הוא יעשה בעוד חמש שנים ואיפה הוא יגור – אנחנו לקראת תמונה.

<יונת מרטון - רזון: אנחנו כרגע יותר עושים הכשרת לבבות.

<איציק כהן: אנחנו מזכירים את זה גם בדוח.

<שני ברזי: ב-2012, 2013, אנחנו הזכרנו בדוחות סקרים שנעשו לגבי הרצונות לעבור לנגב בקרב אנשי קבע פוטנציאליים עתידיים.

<יונת מרטון - רזון: אבל שוב, נעשו כל הזמן, אבל באמת זה מאוד רחוק.

<יונת מרטון - רזון: אם אנחנו רוצים להיות אמתיים ולא לנחש, אז אני חושבת שנכון יהיה להגיד שאנחנו לקראת.

איל בן ראובן: שאלה לגבי תכנון משאבים, ביצוע משאבים.

איל בן ראובן: איפה אתם נמצאים היום לגבי הסוגיה הזאת של אנשי הקבע, לגבי כל אותן תכניות שמתכננים.

איל בן ראובן: לגבי דיור, לגבי כל הקליטה שלהם, אני מניח שיש איזה תכנית אב לכל הסיפור הזה.

איל בן ראובן: איפה אנחנו נמצאים היום מבחינת תכנון וביצוע.

<איציק כהן: סך הכול, כפי שפתחת ואמרת, יש שני חסמים גדולים, היו שני חסמים והם בתהליך של עבודה – נושא התחבורה, והנושא השני זה נושא מעטפת המשא"ן.

<איציק כהן: בהקשר של התחבורה, זה היה תקוע הרבה מאוד זמן.

<איציק כהן: היה דיון אצל נשיא המדינה, הוא הרים את הכפפה, הביא את שר התחבורה והביא את ראשי הרשויות, יחד עם ראש עיר של באר-שבע, עשינו אצלו דיון.

<איציק כהן: אלה התובנות שהגענו אליהן בסופו של דבר לממש כמובן את הסכם ההבנות.

<איציק כהן: להקים קו רכבת שיחבר בין המטרופולין של באר-שבע לקריית המודיעין.

<איציק כהן: לטפל בכל המחלפים שנדרשים לקריית המודיעין וגם לתקשוב.

<איציק כהן: לטפל בתשתיות, לחשמל את הרכבת מתל-אביב לבאר-שבע ולקדם עוד מסילה רביעית, אלה בגדול.

איל בן ראובן: זה גם עומד מול לוח זמנים?

<איציק כהן: לא.

<איציק כהן: זה לא מתכנס, למה שנקרא ללוחות הזמנים שאנחנו רואים את קריית המודיעין.

איל בן ראובן: אתה מדבר על קריית מודיעין.

<מיטל הומינר: זה ממש לא מתכנס, זה הולך לעכב.

<מיטל הומינר: הנושא התחבורתי הוא יגרום לזה - - -

<קריאה: מה עם מונבטים שהיה מחסום?

<איציק כהן: זה מתקדם על-פי תכנית.

<איציק כהן: סך הכול אני אומר, אנחנו כרגע תופרים מענה ראשוני שבסופו של דבר ייתן מענה לנושא הזה של מה נעשה עד וכאשר יפגוש אותנו התכנית הגדולה, אבל אני חושב שגם זו בשורה.

איל בן ראובן: יש פה נציג משרד התחבורה?

איל בן ראובן: אני מבקש שתייחס לעניין הזה בהקשר לוח זמנים.

איל בן ראובן: כלומר, תנסה להעמיד אותנו מול מה שנאמר פה 2023 – איפה אנחנו נעמוד בעניין הזה.

<איציק כהן: לגבי מעטפת משא"ן – היה סיכום לגבי מעטפת המשא"ן, גם המסגרת התקציבית.

<איציק כהן: בסך הכול היה שיח בין מנכ"ל משרד הביטחון לאוצר.

<איציק כהן: היה גם מנכ"ל משרד האוצר, יש איזשהו כיוון, זה לא פתור.

איל בן ראובן: על איזה כסף אנחנו מדברים?

<איציק כהן: זה מחולק לשתיים – 1.3 ו-1.8 – שני חלקים.

<איציק כהן: סך הכול כפי שנאמר פה, 3.2 אבל יש 1.3 והמרחיב זה עוד 1.8.

<איציק כהן: זה כרגע נמצא ממש בישורת האחרונה בעבודת מטה שלנו.

<איציק כהן: 1.3 סגור, 1.8 לא סגור.

איל בן ראובן: נמצאים פה נציגי האוצר?

איל בן ראובן: אפשר לחדש משהו?

<ליאור בראון: כפי שאיציק ציין, מסגרת תקציבית של - - -

איל בן ראובן: אני שואל שאלה מאוד ברורה.

איל בן ראובן: סגור 1.3, האם השאר לגבי 3.2?

<ליאור בראון: 3.2 זה עבודה פנימית שמשרד הביטחון עשה, זה לא משהו שמעולם גובש.

<ליאור בראון: מתוך ה-3.2, 1.3 סגור חתום, מחויבות של האוצר הסכום הזה.

<ליאור בראון: הרכיב השני של מעטפת הדיור, שזה אותו 1.8 היא עדיין בתהליך עבודה, מתקדם, אנחנו עובדים על זה.

איל בן ראובן: מה לוח הזמנים שלו שאת יכולה להגיד לנו פחות או יותר שנדע לאן זה הולך?

איל בן ראובן: מתי זה אמור להיסגר?

<ליאור בראון: אני לא יודעת להתחייב על מועד, אנחנו עדיין עובדים על זה כרגע, זה שלב מתקדם יחסית.

<איציק כהן: אלה הנתונים בסך הכול.

<איציק כהן: כשאני מסתכל על כל מרבית הפרויקטים, אני חושב שיש פה, למרות שנשמע פה איזשהו ויכוח.

<איציק כהן: בסך הכול כמי שמכיר את הפרויקטים כשהם נולדו, ועד למה שקורה כרגע בנגב, אני חושב שיש פה קפיצת מדרגה, הדרך עוד ארוכה, יש לנו עוד הרבה מה לעשות.

<איציק כהן: בסוף, במבחן התוצאה, אפשר לומר – קריית הדרכה כבר חיה נושמת ובועטת.

<איציק כהן: קריית התקשוב בדרך, קריית המודיעין, אני אומר זו בשורה לנגב.

איל בן ראובן: תודה למשרד הביטחון.

איל בן ראובן: משרד התחבורה, בקצרה, רק לענות לשאלות.

<עמיחי לוי: אני מאגף תחבורה ציבורית.

<עמיחי לוי: איתי נמצא גם איתי הומינר מאגף תשתיות.

<עמיחי לוי: לגבי קריית ההדרכה – אם נסת

<עמיחי לוי: כל אחורה, אנחנו רואים שבעצם המענה התחבורתי כפי שסוכם עם משרד הביטחון עובד, ועובד בסדר גמור.

איל בן ראובן: למיטב זכרוני דובר על רכבת בזמנו.

<איציק כהן: דובר על רכבת.

<איציק כהן: עכשיו השר באותו דיון עם הנשיא אישר את ההארכה מנאות חובב - - -

איל בן ראובן: לאן?

איל בן ראובן: עד לעיר הבה"דים?

<איציק כהן: כן.

איל בן ראובן: זאת אומרת, יהיה רכבת לעיר הבה"דים.

מאיר כהן: תשעה קילומטר.

<עמיחי לוי: בשלב זה כרגע אין החלטה אופרטיבית, צריך להגיד את זה לגבי רכבת לעיר הבה"דים.

איל בן ראובן: למה?

<עמיחי לוי: משיקולים של היכולת של הרכבת לתת את המענה.

איל בן ראובן: אני חושב שדווקא לעיר הבה"דים בגלל עיר הבה"דים, שם החיילים כן נוסעים הביתה.

<עמיחי לוי: שם מגיעים ביום ראשון, בסיס סגור, וחוזרים ביום חמישי.

<עמיחי לוי: הקיבולת של הרכבות בימי ראשון וחמישי לא יודעת לתת את המענה לדבר הזה הנראה לעין.

<קריאה: לפחות חלקי.

<עמיחי לוי: צריך לציין עוד שרכבת שתמשיך לצומת הנגב, תדלג על תחנת באר-שבע מרכז, זה בעצם ייפגע בתדירות הרכבת לבאר-שבע מרכז.

<עמיחי לוי: נכון להיום, המענה התחבורתי לעיר הבה"דים ניתן בצורה טובה.

<עמיחי לוי: אפשר להגיד שאפילו העומס שהיה בתחנה מרכזית באר-שבע בימי ראשון פחת.

מאיר כהן: מה הביג דיל בזה?

מאיר כהן: העבירו את - - -

<עמיחי לוי: זה נכון שמחנה "נתן" עבר את צומת הנגב, אבל התווספו שם עוד 10 אלפים חיילים שהגיעו בעצם חדשים לעיר הבה"דים.

<עמיחי לוי: מה שהתחדש, מה שהביג דיל פה, שהיום פועל שרות מ-30 מוקדים ברחבי הארץ, ישירות לצומת הנגב בלי צורך להעמיס, וזה עובד יפה מאוד.

<עמיחי לוי: לגבי קריית המודיעין, למעשה הצגנו גם לאור דוח המבקר, הצגנו חליפת פתרונות שהיא כן תוכל לפעול ב-2023, מתבססת על שילוב של מערכי רכבת ומערך אוטובוסים נרחב ממרכז הארץ.

<עמיחי לוי: בעצם אוטובוסים ישירים ממגוון ערים במרכז הארץ ישירות לשוקת, קריית המודיעין, כשבחלק מהמקרים זה נותן מענה מהיר יותר אפילו לנוסעים מאשר לעשות מעבר לרכבת, ואחרי זה עוד מעבר מהרכבת - - -

איל בן ראובן: תאריך היעד הוא 2023?

איל בן ראובן: זה התאריך?

<עמיחי לוי: מערך אוטובוסים יכול לפעול ב-2023, מה שיהיה ברכבת בנוסף, כמובן שאטל מתחנת להבים לקריית המודיעין.

<עמיחי לוי: הקיבולת ברכבות נכון ל-2023, צריכה לקחת בחשבון גם את קריית התקשוב שהיא צמודה לתחנת רכבת באר שבע צפון, ולכן היא תיקח בעצם את מרבית התפוסה שלה של המושבים.

<עמיחי לוי: בעתיד כרגע אין לוחות זמנים, זה כמובן מסילה מזרחית שתוסיף קיבולת של רכבות בתחנת להבים, והמסילה הרביעית באילון שגם בעצם תוסיף אפשרות להגדיל את התדירות.

<עמיחי לוי: כרגע עדיין אין לוחות זמנים, מה שברור שזה לא יהיה ב-2023, כן יש חבילה שתאפשר את האכלוס ב-2023.

<עמיחי לוי: מה שהתחדש בדיון אצל הנשיא לפני שבועיים, זה הנושא לבאר-שבע.

<עמיחי לוי: בעצם גם בעיניים שלנו, הדבר החשוב פה זה לא איך לייצר אלטרנטיבות מהירות למרכז הארץ, אלא איך לחבר את קריית המודיעין בצורה תחבורתית טובה.

חיים ילין: תסלח לי, זה תכנון.

חיים ילין: זה תכנון של עיר, ופריפריה של העיר זה משהו אחר לגמרי, ושם צריך להשקיע.

חיים ילין: גם לחשוב היום שאתם סוללים כבישים, אני אומר לך את זה עכשיו, גם אזה רכבת תחתית ולא עוד 70 שנה יבואו יגידו, איך לא חשבו על זה קודם.

חיים ילין: צריך לחשוב קדימה, לא הייתה מדינה אחרת, אני אומר לך את זה בשיא הרצינות.

חיים ילין: אנחנו יודעים להתמודד, כיפת ברזל יודעת ליירט טיל, ואנחנו לא מסוגלים להוביל ביום ראשון חיילים לבסיס שלהם, תסביר לי את התופעה הזאת.

<עמיחי לוי: מסילה רביעית באיילון - - -

חיים ילין: היא תקועה כבר שמונה שנים, אני מודיע לך.

חיים ילין: אנחנו צריכים את המים של איילון לנגב, אני אומר לך את זה.

מאיר כהן: אני לא חושב שהדיון הזה צריך להתעסק באיך להוביל את החיילים מאיילון לנגב.

מאיר כהן: אני הייתי שואל את משרד התחבורה, היות ואנחנו מדברים על הזיקה בין היישובים, פתחו את היישובים למהלך.

מאיר כהן: אני בזמנו הצלחתי לשכנע את השר להאיר את כל כביש דימונה באר שבע, למה לא מאירים מצומת דימונה לירוחם?

מאיר כהן: למה לא מאירים את כביש הנפט ששם ייסעו חיילים וזה כביש אדום, למה לא מפתחים את זה?

מאיר כהן: אלה השאלות, כי אתם ננעלים שם באיזה מקום.

מאיר כהן: אני אומר עוד פעם.

מאיר כהן: לא מעניין אותי איך אתם תיקחו את החיילים.

מאיר כהן: מה מעניין אותי איך הפרויקט הזה גורם לירוחם להיראות הרבה יותר טוב, וגורם לדימונה להיראות הרבה יותר – זה הסיפור בכל העניין הזה.

מאיר כהן: אז ישבתם כאן ודיברתם על באר שבע, זה חשוב זה מטרופולין.

מאיר כהן: אבל אם חיילים לא יכולים לצאת מעיר הבה"דים ולנוע למשפחה שלהם בירושלים, המשפחה לא תהיה בירוחם, והם ייסעו אם הכביש שיהיה נוח, והם יגיעו לירוחם, אם בירוחם יהיה בית קולנוע.

מאיר כהן: ויגיעו לירוחם, אם בירוחם יהיה רופא בשעה 12 בלילה לילדים, ואם בירוחם בבית הספר התיכון פרויקט הסייבר או הרובוטיקה מהטובים בארץ.

מאיר כהן: אז ראשי הערים, לצערי, אדוני, ובזה אני אסיים, היום יודעים לעבוד יותר מהר מצה"ל.

מאיר כהן: אתה תראה שכל ראשי הערים בירוחם, בדימונה, בבאר-שבע, הכינו את ארגזי הכלים לקלוט את המשפחות.

מאיר כהן: עדיין המשפחות לא מגיעות כי הצבא עדיין קצת מאחר, וראיתם את זה בדוח המבקר בנושא של הבינוי.

מאיר כהן: הצבא עדיין מאחר בנושא של השמת מקומות עבודה לאנשים.

מאיר כהן: כי כאשר משפחה באה לדימונה, מה הם שואלים?

מאיר כהן: הם שואלים האם יש רופא בלילה?

מאיר כהן: האם יש סינמטק?

מאיר כהן: האם יש בית-ספר טוב?

מאיר כהן: האם יש גן?

מאיר כהן: האם יש שעות פנאי?

מאיר כהן: כמה מדשאות יש?

מאיר כהן: והאם המדשאות האלה מוצללות – איך לכם מושג.

מאיר כהן: ואם אנחנו לא נטפל בזה - - -

<סיגל מורן: אני ראש המועצה אזורית בני-שמעון.

<סיגל מורן: קריית המודיעין נמצאת כ-90% ממנה בתחום התכנון שלנו.

<סיגל מורן: רק בשביל לסבר את האוזן, ויש לי הרבה דברים טובים להגיד על העבודה של המינהלת.

<סיגל מורן: אבל אני רוצה להגיד למשרד התחבורה.

<סיגל מורן: ביום ראשון הזה, הגיעה התכנית בפעם הראשונה, התכנית של המחלף של קריית המודיעין על כביש 60 לדיון בוועדה המקומית.

<סיגל מורן: המחלף הוא תנאי בתב"ע לפתיחת קריית המודיעין.

<סיגל מורן: כל אחד שיודע טיפה לעשות חשבון, מבין שב-2023 לא תהיה פתיחה של קריית המודיעין.

<סיגל מורן: יש עוד מחלפון על כביש 31.

<סיגל מורן: היינו בדיון, אמרנו למשרד התחבורה, תראו, בואו קחו את זה כחלופה כי זו תכנית שמאושרת תבע"י, בואו תקדמו אותה כדי שיהיה לכם אלטרנטיבה גם לשלב האכלוס הזמני.

<סיגל מורן: נכון להיום, כפי שאני מבינה, ואני לא רואה את כל התמונה כי יש את הדברים שהצבא מנהל, אבל לפחות בזווית המבט שלי קריית המודיעין לא תיפתח ב-2023, בעיקר בגלל הבעיה התחבורתית, התחבורתית, אני מדברת עכשיו על המחלף.

איל בן ראובן: איך את קוראת למחלף הזה צומת שוקת?

<סיגל מורן: לא, זה מחלף של קריית המודיעין על כביש 60.

<סיגל מורן: התנאי הוא תנאי בתב"ע לפתיחת קריית המודיעין.

<סיגל מורן: אני אומרת, ולא רוצה להרחיב יותר מדיי, אבל יש גם איזשהו פתרון ביניים שאפשר בעבודה משותפת לייצר, מכיוון שזה מחלף אדיר שייקח המון זמן, אפשר לייצר גם איזשהו פתרון זמני.

איל בן ראובן: אתם משרד התחבורה, אתה יכול לתת תשובה לעניין הזה?

<סיגל מורן: רק עוד מלה, אז אולי תתייחס גם לזה.

<סיגל מורן: כביש 60, מאז שפתחו את כביש 6 עד צומת שוקת, כביש 60 ממיתר לבאר שבע, אם חיים פתח ואמר בנגב אין פקקים, סיוט שאלוקים ישמור כל בוקר.

<סיגל מורן: לוקח מצומת שוקת לבאר שבע היום להגיע שעה בבוקר, שזה בזמן נסיעה רגיל 10 דקות.

<סיגל מורן: ביום שאם תפתח קריית המודיעין מבלי שיהיה את ההמשך של כביש 6 שאמור להגיע עד קריית המודיעין, ומבלי שיטופלו כל המרכיבים שיש שם בדרך, אז לפני הדברים החשובים שמאיר מדבר עליהם של תרבות, אחד היתרונות היחסיים הכי גדולים שיש לנו בנגב אנחנו מפסידים, כי אנשים לא ירצו לחיות במקום שבו הם מעתיקים את הפקקים שיש בתל אביב אליו.

<סיגל מורן: היום המצב הוא בלתי נסבל, נושא התחבורתי הופך להיות צוואר בקבוק במה שקשור למעבר צה"ל דרומה.

טלי פלוסקוב: לפני שמשרד התחבורה משיב, אני רק רוצה להוסיף לכם עוד שאלה, מה קורה בצומת שוקת?

טלי פלוסקוב: כי בצומת שוקת גם כן יש בעיה מאוד גדולה, ולא רואים שום דבר.

איל בן ראובן: משרד התחבורה.

<מיטל הומינר: אני מנהלת תחום תקציבי פיתוח.

<מיטל הומינר: מחלף היבטים תוקצב בהחלטת ממשלה דרום, תוקצב ל-20 מיליון שקל שכאשר החמישה מיליון שקל האחרונים אמורים לעבור למשרד התחבורה בשנת 2017, זאת אומרת, השנה קיבלנו את החמישה מיליון שקל האחרונים.

<מיטל הומינר: הפרויקט כן מקודם בחברת נתיבי ישראל.

<מיטל הומינר: יש לנו מהיום עד הפתיחה, עד האכלוס שש שנים קדימה.

<מיטל הומינר: אנחנו מניחים שתכנון סטטוטורי הסתיים תוך כשנתיים, תכנון מפורט עוד כשנה, וביצוע עוד כשנתיים, כך שאנחנו נתכנס בשנת 2022 שנה לפני האכלוס.

<מיטל הומינר: אני לא רואה סיבה שזה מה שיעכב את האכלוס כי המחלף יהיה מוכן לפני.

<מיטל הומינר: כניסה משנית לקריית המודיעין, זה סוכם במסמך ההבנות בינינו לבין משרד הביטחון לבין משרד האוצר.

<מיטל הומינר: עדיין לא סוכם סופית בדיוק המתווה, יש ישיבה בשבוע הבא בנושא להבין בדיוק איפה המתווה עובר ומה אנחנו סוגרים את זה תקציבית.

<מיטל הומינר: העדפה בציר 60.

<מיטל הומינר: הפרויקט נמצא אצלנו במלאי התכנוני לאחר ההחלטה שזו הדרך שאנחנו מקדמים.

<מיטל הומינר: היו המון דיונים בינינו לבין משרד הביטחון על מה נכון ואיך נכון לקדם.

<מיטל הומינר: כן חשוב לי להדגיש, וזה הודגש שוב ושוב.

איל בן ראובן: המושג מלאי תכנוני, אני מניח שזה קצת קונקרטי.

<מיטל הומינר: התכנון של המטען אמור להסתיים בשנתיים, שלוש הקרובות של ציר המטען.

<עמיחי לוי: אם נפרוט את זה לשלבים, בעצם השלב הראשון מדובר בין צומת שוקת לבאר-שבע על נתיב העדפה לתחבורה ציבורית שאמור להתכנס ל-2023.

<עמיחי לוי: בטווח הרחוק יותר שלוחה של הרכבת קלה מבאר-שבע לקריית המודיעין.

איל בן ראובן: זה רק לא כל כך נותן מענה לעניין של אנשים שרוצים לנסוע.

<עמיחי לוי: העדפה לתחבורה ציבורית בהחלט נותן מענה למי שרוצה לנסוע.

<עמיחי לוי: מרבית המשרתים זה אנשים שמשתמשים בתחבורה ציבורית, היא תהיה תדירות מאוד טובה משכונות באר-שבע לקריית המודיעין.

<עמיחי לוי: נתיב העדפה אמור להיות בשני הכיוונים, זאת אומרת, גם מי שמגיע בתחבורה ציבורית אל באר-שבע בבוקר ייהנה ממנו.

<סיגל מורן: זה פתרון יפה אבל חלקי מאוד.

<מיטל הומינר: זיקה לעיר באר-שבע.

<מיטל הומינר: בישיבה עם נשיא המדינה, הוחלט על פיתוח קו רכבת קלה בין באר-שבע לקריית המודיעין.

<מיטל הומינר: הסיבה שזה הוחלט ולא הוחלט על עוד רכבת כבדה וכו', אני כבר אתן לזה התייחסות, אבל רכבת קלה הוחלט כדי לא לגרום ליממות כל כך גבוהה מהמרכז לבאר-שבע, זה פשוט בלתי אפשרי, ואנחנו צריכים לעשות את עיקר היממות מבאר-שבע אל קריית המודיעין, זה הפתרון שאנחנו הצענו.

איל בן ראובן: לוח זמנים לדבר הזה.

<מיטל הומינר: ההחלטה התקבלה אצל הנשיא לפני חודש.

<מיטל הומינר: אנחנו עכשיו מפתחים ביחד עם עיריית באר-שבע בתכנית אב שיתחילו לתכנן, זה משהו שגובש לפני כשבוע.

<מיטל הומינר: אני רוצה לתת התייחסות לגבי המסילה המזרחית והמסילה הרביעית באלון.

<מיטל הומינר: כרגע, כיום, יש לנו בעיה עם הקיבולת באיילון.

<מיטל הומינר: אין פה פתרון קסם – להעביר את החיילים יום יום מאזור המרכז, לאזור הדרום, הבהרנו, דרך הרכבת יהיה בלתי אפשרי.

<מיטל הומינר: גם כשאנחנו נוסיף את המסילה המזרחית שתתכנס לשנת 2025, 2026, עדיין זה לא מה שייתן את הפתרון, אי אפשר לחיות על יממות של שעתיים וחצי שעות נסיעה לכיוון, זה בלתי אפשרי להגיע מחיפה או להגיע מאזור המרכז.

<מיטל הומינר: מסילה מזרחית גם לא עוברת בערים היא מזרחית למסילה הקיימת, היא לא עוברת בערים הגדולות, כך שזה גם לא ייתן את כל המענה.

<מיטל הומינר: מסילה רביעית באיילון תיתן מענה מאוד חלקי, עיקר הפתרון גם יש לנו את המסילה לירושלים שצריכה להגיע לאיילון וכו'.

<מיטל הומינר: המערך התפעולי של המסילות לא מאפשר לנו לעשות רכבות ייעודיות לחיילים מאזור המרכז לאזור הדרום.

<מיטל הומינר: זה הובהר בישיבות הלוך ושוב, אין לנו כבר מה להוסיף, זה פשוט לא משהו אפשרי להוסיף רכבות ייעודיות לחיילים מאזור המרכז לאזור הדרום.

איל בן ראובן: טוב, תודה רבה.

<מיכאל ביטון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חלקם יצאו, תושבי הנגב, טלי שלנו.

<מיכאל ביטון: הדיון הזה נסוב על עליית הבסיסים, הקמתם וההתארגנות והמשמעות שלהם לקהילות, אבל הוא מתקיים ביום הנגב.

<מיכאל ביטון: אתה יודע, לא עשו פה יום השרון, או יום שפלה, או יום ערי יהודה.

<מיכאל ביטון: אז יום הנגב זה טוב או רע?

<מיכאל ביטון: זה כנראה גם טוב וגם רע.

<מיכאל ביטון: זה טוב – כי יושבים פה אוהבי הנגב.

איל בן ראובן: זה טוב, אתה יודע למה?

איל בן ראובן: כי כאשר עושים היום את יום הנגב, אני מוכרח להגיד, אני אגיד את זה גם בסיכום, אבל אני שומע פה הרבה טוב.

איל בן ראובן: היה לא מזמן פה יום הצפון, הוא היה יום עצוב.

<מיכאל ביטון: כן.

<מיכאל ביטון: אני גם לזה רוצה להתייחס, כי גם עושים פה הפרד ומשול גרוע, גם לזה אני אגיד מילה.

<מיכאל ביטון: אבל יום הנגב זה יום טוב, כי יש פה את אוהבי הנגב, המנהיגים של הנגב, מועצת הנגב.

<מיכאל ביטון: סיגל שיחד איתי הקימה את מועצת הנגב עם ראשי רשויות, עם הגופים הגדולים בנגב, עמותות, יוהן אטלן, מנכ"ל מועצת הנגב.

<מיכאל ביטון: חברי כנסת פה, חבל שרק כאלה שגרים בנגב, חוץ ממך, ראוי היה שיהיו פה כאלה שלא גרים בנגב כיעד לאומי.

<מיכאל ביטון: זה רע – כי לא הכול נעשה כראוי בנגב.

<מיכאל ביטון: אם בנגב עדיין מתים כמה שנים לפני תושבי תל אביב, זה רע.

<מיכאל ביטון: אם יש מונופול של בית-חולים, ופה כתוב בהחלטת ממשלה שיקום בית חולים חדש בנגב, זאת החלטה שלא יושמה.

<מיכאל ביטון: איך אנחנו יודעים שהיא לא יושמה?

<מיכאל ביטון: כי המרכז להעצמת האזרח עם מועצת הנגב עושה בקרה לראשונה להחלטות שקשורות לנגב, ובית חולים חדש לא מתקדם.

<מיכאל ביטון: בלי בריאות אף אחד לא יגור פה בנגב, אנשים מתים מוקדם מדיי בנגב, חיים טובים אבל קצרים.

<מיכאל ביטון: אנחנו רוצים חיים ארוכים וטובים בנגב – זה ככה לפתיח.

<מיכאל ביטון: לגבי מבט חיובי על המציאות.

<מיכאל ביטון: מינהלת מעבר צה"ל דרומה שותפה שלנו ויש הישגים.

<מיכאל ביטון: אני הייתי המורד הכי גדול של עליית בסיסי צה"ל לנגב.

<מיכאל ביטון: אמרתי, בסיס לא יעשה כלום.

<מיכאל ביטון: צאלים קיים – 8,000 חיילים 30 שנה - היית מפקד צאלים לדעתי פעם.

איל בן ראובן: לא הייתי, אבל ביליתי שם הרבה מאוד.

<מיכאל ביטון: אף אחד לא הגיע לגור בקיבוץ צאלים בגלל שיש 8,000 חיילים לידו והייתה הקשבה.

<מיכאל ביטון: הגיעו החלטות ממשלה על המרכיב האזרחי בעליית בסיסי צה"ל לנגב, ועם ההחלטות האלה אנחנו בונים את הבתים לאנשי קבע ועושים חינוך.

<מיכאל ביטון: חלק מההחלטות האלה בסיכון.

<מיכאל ביטון: ב-546 יש תכנית למצוינות חינוכית לנוער.

<מיכאל ביטון: בנינו פלטפורמה, עושים רובוטיקה, עושים מחשבים, הכסף נגמר ב-2017, בשלוש שנים רוצים לעשות מהפכה חינוכית.

<מיכאל ביטון: אם יש לכם משימה, זה לעשות בקרת אמת לא בידי הוועד על התקלות, עכשיו.

<מיכאל ביטון: לשאול את השאלות למה מפסיקים לתקצב תכניות חינוכיות למצוינות בנגב.

איל בן ראובן: מי זה מפסיק לתקצב?

<מיכאל ביטון: נגב גליל, משרד החינוך.

טלי פלוסקוב: זו החלטת ממשלה.

<מיכאל ביטון: צריך לקבל תשובות.

<מיכאל ביטון: שאלה שנייה שצריך לשאול, למה אין בית חולים?

<מיכאל ביטון: שאלה שלישית, למה התחבורה מדדה?

<מיכאל ביטון: יש החלטה 224 כביש לירוחם, לא דיברתם עליו – תאורה והרחבת שוליים.

<מיכאל ביטון: כביש 204 – דימונה ירוחם, ראיתם 300 עובדים מדימונה נוסעים כל יום לעיר הבה"דים סכנת חיים, משפחות שלמות נהרגו ב-204.

<מיכאל ביטון: תאורה והרחבה – 204, 224, יחזק את העתיד של היישובים האלה.

<מיכאל ביטון: מחלף להבים – לא דיברת עליו, פקק אחד גדול מגיע.

<מיכאל ביטון: הגיע הזמן, כי אפשר להיכנס, אי אפשר לצאת.

<מיכאל ביטון: דבר אחרון – תעסוקה.

<מיכאל ביטון: עידן הנגב, זה מהפכה.

<מיכאל ביטון: הבסיסים הם מעסיקים גדולים, ראיתם כבר 600 עובדים אזרחיים בבסיסים, אבל נגב מזרחי עדיין באבטלה שהיא כמעט פי שתיים מהממוצע במשק.

<מיכאל ביטון: אלי כהן, שר הכלכלה, היה אצלי, הם רוצים, עכשיו צריך להביא תוצאות.

<מיכאל ביטון: משפט לסיום.

<מיכאל ביטון: אנחנו, אלה שאוהבים את הנגב, לא מחכים שאיזה קצין יעשה לנו חיים טובים, או איזו משפחת אנשי קבע שתגיע לירוחם או לבני שמעון פתאום תהיה מהפכה.

<מיכאל ביטון: ערינו ויישובנו צריכים להיות טובים ונפלאים למי שגר בהם.

<מיכאל ביטון: אם טוב למי שגר ביישוב אז הוא לא עוזב, ואם הוא לא עוזב, הוא מספר את זה לחבר שלו.

<מיכאל ביטון: אם הוא מספר את זה לחבר שלו, איש קבע הססן בא לירוחם, אומר, מה יש לכם להציע?

<מיכאל ביטון: אומר שמעתי ירוחם בחדשות לא משהו, אני בא אני רואה מעון, גן, בית-ספר, רובוטיקה, מתנ"ס, המתנ"ס פתוח, יש דשא נקי, יש מצב שאני בא לירוחם.

<מיכאל ביטון: באים 10 משפחות, באים 30.

<מיכאל ביטון: ערי הנגב צריכים להיות טובים למי שחי בהם.

<מיכאל ביטון: שיהיו טובים למי חי בהם בהיבטים של – חינוך, איכות חיים, תעסוקה, חינוך בלתי פורמלי, יציבות, יבואו אחרים.

<מיכאל ביטון: אז השפה שלכם היא לא צריכה להיות שפה – בוא נביא כמה קצינים לירוחם או לדימונה.

<מיכאל ביטון: בוא נעשה מהפכה חברתית בדימונה וירוחם, האיכות חיים תהיה גבוהה, אנשים ירצו לגור שם.

<מיכאל ביטון: תודה רבה.

איל בן ראובן: אני רוצה תשובה.

איל בן ראובן: הסיפור הזה של התקציב החינוכי הזה, איפה זה חונה?

איל בן ראובן: משרד החינוך, מי פה נציג?

איל בן ראובן: יש לך תשובות לעניין הזה על התקציב שנגמר לצורך העניין עכשיו לאן זה הולך?

איל בן ראובן: איציק אתה יודע משהו לגבי הדברים האלה?

<איציק כהן: החלטה 546 כמו שנאמר פה אמורה להסתיים בסוף השנה.

<איציק כהן: השאיפה עכשיו להאריך אותה.

איל בן ראובן: שאיפה – אתה יודע.

טלי פלוסקוב: 546 זו החלטה שבעצם היה שם תקצוב פר משרדי ממשלה, כל משרד כמה כסף, באיזה שנים הולך להשקיע לפרויקטים שקשורים לחיזוק היישובים.

טלי פלוסקוב: ערי המטרה – זאת אומרת, היישובים שאיכות החיים שלהם יכולה להשפיע על הצלחת הפרויקט.

טלי פלוסקוב: ב-2017, זה נגמר, כי זה היה מ-2012 – 2017, ארבע שנים, חמש שנים אני לא זוכרת בדיוק.

טלי פלוסקוב: כרגע אנחנו צריכים בדיוק למלא את הקופה מה שנקרא, כי הפרויקטים האלה אסור שייעצרו, כי סוף סוף בנינו משהו איכותי וחבל אם זה ייפסק.

איל בן ראובן: משרד החינוך, בבקשה, תשובה לגבי הדברים.

<שני ברזי: חברת הכנסת ענתה.

<שני ברזי: זה באמת נמצא בשלבים שאנחנו יושבים עכשיו על תקציב ההמשך לראות למה זה יהיה צבוע, כי בהחלטת הממשלה היה לנו ארבע משימות לבצע במשרד החינוך, הם בוצעו אובר.

<שני ברזי: היינו צריכים לפתוח 10 מסלולי סייבר, פתחנו כמעט 20.

<שני ברזי: תשתיות לבתי ספר - - -

איל בן ראובן: אבל זה אומר שעכשיו צריך להמשיך עם 25 לא לרדת חזרה.

<שני ברזי: ברור.

<שני ברזי: הם ממשיכים, הם לא נסגרים.

<שני ברזי: אנחנו רק מוסיפים מסלולים.

איל בן ראובן: אבל זה לא יילך בלי כסף.

<שני ברזי: נכון.

<שני ברזי: אז יש כסף שמשרד החינוך נותן בלי שום קשר להחלטת הממשלה, ואנחנו עובדים עכשיו על תקציב המשך לראות איך אנחנו פותחים את ה-25 ואת ה-30 הבאים.

איל בן ראובן: איפה התקציב הזה עומד?

<יונת מרטון - רזון: זו החלטה שחונה אצל משרד ראש הממשלה.

איל בן ראובן: יש פה מישהו ממשרד ראש הממשלה?

טלי פלוסקוב: זו החלטה של רוה"מ.

טלי פלוסקוב: באמת, הם היו צריכים להיות כאן.

<יונת מרטון - רזון: זה נקראת התשתית האזרחית לאור מעבר מחנות צה"ל לנגב, ככה זה נקרא.

<יונת מרטון - רזון: היערכות התשתית האזרחית לאור המחנות, והאמירה הייתה שבתום חמש שנים יבחנו החלטת המשך, כי היה ברור שעכשיו צריך להיערך לאמ"ן ותקשוב.

<יונת מרטון - רזון: אני מבינה שמשרד רוה"מ מקדם החלטת המשך, עוד אין טיוטה.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לציין פה, אדוני היושב-ראש, כי בהחלטה הזאת עוד פעם, יש כסף צבוע לנושאים שונים.

טלי פלוסקוב: אם אנחנו מדברים על הגיל הרך, ואם אנחנו מדברים על רפואה - הכול שם, זה פרויקט משותף לכולם.

איל בן ראובן: זה נושא מדאיג.

איל בן ראובן: הצטרף אלינו חבר הכנסת חנין.

דב חנין: ממש בקצרה, הערה מאוד ממוקדת, אני הייתי פשוט בדיון אחר, ואני מצטרף לדיון הזה.

דב חנין: אני חושב שאכן הסוגיה הזו של העברת בסיסי הצבא לנגב היא סוג של הזדמנות גדול לנגב וליישובים בנגב.

דב חנין: אני רוצה להוסיף עוד היבט אחד שלא השתכנעתי שהוא מוצא מספיק מקום בדיון, וזה ההשפעה של המהלך הזה על היישובים הערבים הבדואים בנגב, הם חלק משמעותי מהנגב, וגם לגביהם יכולות להיות השלכות מאוד גדולות של מינוף.

דב חנין: אנחנו מדברים על יישובים שבמקרים רבים הם נמצאים מאה שנה מאחור – מבחינת תשתיות, מבחינת לוגיסטיקה, מבחינת תנאי חיים בסיסיים וכדומה.

דב חנין: גם הם צריכים להיות בהסתכלות הרוחבית והרחבה חלק ממה שאנחנו רוצים לקדם באותה הזדמנות גדולה של השינוי הגדול שנעשה בנגב.

איל בן ראובן: תודה.

<סיגל מורן: אפשר מלה על הנקודה הזאת.

<סיגל מורן: רציתי לבקש להגיד את זה אחר כך.

<סיגל מורן: הדבר העיקרי שאני רוצה לומר, כי אני חושבת שבאמת כל הדברים הטובים נאמרו ואנחנו באמת לא מחכים, אנחנו עושים.

<סיגל מורן: אנחנו מרגישים שבנגב יש התפתחות אדירה.

<סיגל מורן: אני רציתי להדגיש את הנקודה הזאת.

<סיגל מורן: בעיניי, אמנם זה לא נמצא בתוך דוח המעקב, אבל כל עוד המצב של האוכלוסייה הבדואית בנגב יישאר כמו שהוא, וכשאני אומרת יישאר כמו שהוא, לא נשאר כמו שהוא, הפערים רק הולכים וגדלים.

<סיגל מורן: כל שאר הדברים, ותסלחו לי על הקיצוניות בעניין, כמעט בטלים בשישים, מכיוון שלנגב אין עתיד בלי מענה אסטרטגי משמעותי עמוק לסוגיה של החברה הבדואית על מרכיביה, גם היישובים הקיימים שמאה שנה מאחור, גם היישובים הבלתי מוכרים, גם מערכות החינוך, הרווחה, הבריאות וכו'.

<סיגל מורן: כל מה שאנחנו מדברים על הנגב ואומרים על פערי בריאות, אנחנו מדברים על הנגב היהודי.

<סיגל מורן: כשאנחנו מדברים על הנגב הערבי, אנחנו מדברים far far away.

<סיגל מורן: מעבר צה"ל דרומה נוגע בשולי השוליים בחברה הבדואית, זאת עובדה.

<סיגל מורן: אני כמי שחיה בנגב מתוך בחירה ואהבה גדולה, מסתכלת על התהליכים שקורים בחרדה גדולה, מכיוון שרמת חיים היא לא דבר אובייקטיבי, רמת חיים היא דבר סובייקטיבי.

<סיגל מורן: ככל שאיכות ורמת החיים שלנו עולה, והיא עולה, ואיכות ורמת החיים של השכנים הבדואים שלנו מספיק שתישאר כמו שהיא, הפער גדל, ואנחנו נמצאים – השתמשתי במונח הקשה הזה כבר לא מעט פעמים על חבית חומר נפץ שביום שהיא מתפוצצת כולם מתפלאים, והחבית הזאת תתפוצץ לנו בפנים, ואז אף אחד לא ירצה לחיות בנגב.

<סיגל מורן: מבחינתי אי אפשר לדבר ביום הנגב, מבלי להתייחס לפיל שנמצא במרכז החדר.

איל בן ראובן: ברור.

איל בן ראובן: תודה.

<יוהן אטלן: תודה רבה.

<יוהן אטלן: מיד אחרי יוכלו להציג את הדוח שאנחנו הבאנו לפה.

<יוהן אטלן: זה דוח מעקב שהוא בדיוק על אחד הצירים שדיברנו עליהם.

<יוהן אטלן: בעצם ראינו פה שני צירים – הציר של המענה הצבאי ביטחוני, ואנחנו רואים אותו מתקדם יפה מאוד, ובאמת, אנחנו רואים פה דברים גדולים וטובים שקורים.

<יוהן אטלן: מהצד השני, מנגד, יש ציר של מענה אזרחי, חבל שמשרד רוה"מ לא נמצא כאן.

<יוהן אטלן: אני חושב שזה המענה שאותנו כתושבי הנגב מעניין במיוחד.

<יוהן אטלן: שם בציר הזה אנחנו גם רואים דברים טובים שקורים, חייבים להגיד, אבל גם רואים התקדמות יותר אישית, ומימוש פחות משמעותי של תכניות ממשלתיות.

<יוהן אטלן: מיכאל נתן לזה איזשהו ביטוי בהקשרים של תכניות חינוך ובהקשרים אחרים.

<יוהן אטלן: אני חושב שהדבר החשוב ביותר שצריך לקרות, שראשי רשויות ורשויות מקומיות מהנגב חייבות להיות מעורבות.

<יוהן אטלן: אנחנו שומעים על תכנית המשך ל-546, זה המענה האזרחי.

<יוהן אטלן: אנחנו חייבים להיות מעורבים מתחילת הדרך.

<יוהן אטלן: אנחנו רואים שכאשר ראשי רשויות מעורבים מתחילת הדרך כפי שמאיר היה וכפי שטלי היו בתחילת הדרך של 2025, ושל 546, אנחנו רואים את ההחלטות האלה באות לידי מימוש בצורה יותר טובה, בצורה יותר יעילה.

<יוהן אטלן: לכן אנחנו רוצים לוודא שאם יש החלטת המשך ל-546, מיכאל, ראשי רשויות אחרים מהנגב, חיים לדעת, חייבים להכיר וחייבים להיות מעורבים בפרטים.

<יוהן אטלן: אני לא ארחיב בנושא הזה, אני כן אשמח אם תומר לוטן, המנכ"ל יוכל להציג כמה מסקנות וכמה תובנות מהדוח של מעקב של שנתיים אחר מענה האזרחי למעבר צה"ל דרומה.

איל בן ראובן: יפה.

איל בן ראובן: מאיר, ראש עיריית אילת.

<מאיר יצחק-הלוי: קודם כל אני מברך על היוזמה.

<מאיר יצחק-הלוי: אני רוצה לנצל את הבמה רק לשאול שאלה אחת בחלל האוויר, האם אילת היא חלק מהנגב?

<מאיר יצחק-הלוי: אני שואל את זה, משום שבלא מעט מקומות יש דיון על הנגב, ולא יודעים איך להתייחס לעיר אילת.

<מאיר יצחק-הלוי: אני ממליץ שתהיה החלטה ברורה וגורפת שאילת היא בעצם השורשים של הנגב, לא רוצה להיות חלק מצפון סיני, אני רוצה להיות חלק מדרום הנגב.

<מאיר יצחק-הלוי: אני אומר את זה, ואני אומר את זה לא בהתרסה.

<מאיר יצחק-הלוי: בלא מעט מקרים, אני לא מדבר על נגב-גליל, אבל בלא מעט מקרים, בהרבה מאוד נושאים שדנים בנגב, לא יודעים להתייחס לאילת משום ריחוקה, בידודה וכן הלאה, ואנחנו מוצאים את עצמנו באמירה של – על אילת נדון בנפרד.

<מאיר יצחק-הלוי: אני חושב שזה אמירה של ועדת ביקורת.

<מאיר יצחק-הלוי: אני חושב שבהחלט צריך לשים את אילת על מפת הנגב, שלא נתנצל על כך, וצריך בכלל להתחבר עם סיבים אופטיים כדי להגיע לנגב כדי שהתקשורת שלנו הרבה יותר - - -

מאיר כהן: מאיר, אם רק תרצה אין לנו בעיה לשים אותך על מפת הנגב.

<מאיר יצחק-הלוי: אנחנו רוצים.

מאיר כהן: מבחינת ראשי הרשויות אתה נגב.

מאיר כהן: מבחינת הממשלה לממשלה יש איזה משהו שהוא – אתה יודע בכל הדיונים על אילת לא דנו על ירוחם, דנו על איל - דנו על הטבות המס לאילת.

<מאיר יצחק-הלוי: אבל אני אומר לך, לא מעט דיונים שדנים על הנגב, אומרים, בואו נראה מה מתייחסים.

<מאיר יצחק-הלוי: אם נהפוך להיות עיר נפה - ניחא, אבל אנחנו עדיין לא.

<מאיר יצחק-הלוי: לכן אני חושש מכל הדיונים, אם אני רואה את הנושאים, אז אני יכול לקחת את הנושא האקדמי, למשל, אז אני חייב להגיד שבעניין הזה באופן שיטתי ומגמתי אנחנו אילת, אילת.

<מאיר יצחק-הלוי: אני אומר את זה הכי ברור בעולם – נפגעת מופלית לרעה, וכן הלאה וכן הלאה, נדון בזה בוועדת החינוך - לכן זו אמירה שנזרקת ככה לחלל האוויר.

איל בן ראובן: משרד הבריאות, נציג משרד הבריאות.

איל בן ראובן: אני מבקש שתתייחסי לשאלת בית החולים המתוכנן, ואם יש דברים נוספים בהקשר לתכנית שדיברנו עליה.

<שירה ארנון: אני ממינהל רפואה.

<שירה ארנון: הוא יוקם באזור צומת - - -.

<שירה ארנון: אנחנו ביחד עם העירייה עובדים עכשיו לשינוי התב"ע, זה תהליך שיכול לקחת משהו כמו שנתיים.

<שירה ארנון: במקביל, אנחנו והחשב הכללי בימים אלו אמורים להקים ועדת מכרזים משותפת.

איל בן ראובן: בואי נעשה קצר – מתי יהיה בית החולים הנוסף בנגב, לוח זמנים?

איל בן ראובן: שנתיים הבנתי, אני לא מבין למה שנתיים, אבל בסדר.

<שירה ארנון: להקים בית חולים זה משהו שלוקח המון זמן.

טלי פלוסקוב: כמה זמן לקח את "אסותא" באשדוד?

טלי פלוסקוב: – 2001, אז 16 שנה.

איל בן ראובן: יש לוח זמנים, או כזה לא ברור?

מאיר כהן: אדוני היושב ראש, אם מותר לי להתערב.

מאיר כהן: אני הייתי שואל את משרד הבריאות על דברים של כאן ועכשיו.

מאיר כהן: האם משרד הבריאות ער לצורך של ירוחם במרכז לרפואה דחופה בשעות הלילה ולמצפה רמון וליישובים הבדואים?

מאיר כהן: – אלה הדברים שעכשיו משפחה רוצה לבוא לגור בירוחם, היא לא שואלת אם בונים עוד בית חולים בעוד 15 שנה.

מאיר כהן: היא שואלת – האם בירוחם, בדימונה, בערד, בכל היישובים האלה, יש רופא שיכול לתת לי מענה בשתיים בלילה.

מאיר כהן: אז דובר עם משרד הבריאות שיוקמו 15 מרכזים, כמו המרכז שהוקם בדימונה בערד.

מאיר כהן: האם משרד הבריאות ער לסוגיה הזאת?

מאיר כהן: וביחד עם משרד הביטחון מנסים לאגם תקציבים בכדי לבוא לראש הרשות ולהגיד לו, תשמע, זה עולה מיליון וחצי בשנה, אנחנו נותנים לך 50% מזה – האם הדברים האלה קורים?

<שירה ארנון: אנחנו יש לנו מוקדי לילה שפועלים.

<שירה ארנון: באופקים נפתח לנו מוקד.

<שירה ארנון: בחורה, פורסם מכרז שנסגר אתמול.

<שירה ארנון: בשדרות עכשיו גם סיימנו איזה תהליך איתם, הם גם אמורים לפרסם מכרז, בירוחם יש.

<מיכאל ביטון: בירוחם פתחנו על בסיס תרומה.

טלי פלוסקוב: כולנו עשינו על בסיס תרומה.

<מיכאל ביטון: השר ליצמן עכשיו משתתף.

<מיכאל ביטון: הבעיה הכי חמורה של מרפאות בנגב זה רופאים מומחים, אין זמינות של רופאים מומחים.

<מיכאל ביטון: הרופאים של החירום זה עד 12 בלילה, צריך לעשות רציפות.

<מיכאל ביטון: חסר את השעות של 12 עד 8 בבוקר כאשר המרפאה נפתחת.

מאיר כהן: אני אגיד לך כמה זה יעלה לך – 800 אלף שקלים.

<מיכאל ביטון: כן.

<מיכאל ביטון: אתה יודע לחשב.

<מיכאל ביטון: אבל אתה הלכת למיראז' ואני הלכתי לתורמים לצרפת.

טלי פלוסקוב: אני הלכתי לאנגליה.

<מיכאל ביטון: היא הלכה לאנגליה, אבל מה זה איפה המדינה?

<מיכאל ביטון: מה, אנחנו נעשה - - - בתורמים?

מאיר כהן: תודה שהעלית את זה.

<שירה ארנון: אנחנו משתתפים באותם מוקדים שפועלים – שליש אנחנו, שליש המועצה ושליש הקופות.

<שירה ארנון: זאת אומרת, אנחנו כן משתתפים באותם מוקדים.

טלי פלוסקוב: זה לא מזמן התחיל, אגב.

איל בן ראובן: יותר טוב מאוחר מאשר אף פעם.

<שירה ארנון: אם דיברתם לגבי מומחים, השנה אנחנו הקצנו מענקים לעידוד רופאי משפחה שיעברו לעבוד לאזור הדרום.

<שירה ארנון: גם הקצנו מענקים למעבר של רופאים מומחים שיעברו לעבוד בבית חולים סורוקה.

<שירה ארנון: דווקא השנה שמנו דגש על חיזוק מערך המומחים בפריפריה גם בצפון וגם בדרום.

איל בן ראובן: רבותיי, תודה.

<מיכאל ביטון: היושב-ראש, משפט על הנגב והגליל שאתה כל הזמן מדבר עליו.

<מיכאל ביטון: זה זדון ומניפולציה.

<מיכאל ביטון: בגליל יש פערים ובנגב יש פערים – שמעת.

<מיכאל ביטון: אז מה עכשיו אומרים?

<מיכאל ביטון: נתתם להם, תעבירו לצפון – לא.

<מיכאל ביטון: נגב וגליל כל הזמן – 20 שנה תשקיע כדי לצמצם פערים.

<מיכאל ביטון: אל תציגו את זה אף פעם, אלה קיבלו בנגב ועכשיו נעבור צפונה, זה מסר חמור מאוד.

<מיכאל ביטון: נגב, גליל כל הזמן, עד שיצומצמו פערים ויהיה שגשוג לאוכלוסיות.

<מיכאל ביטון: תודה.

איל בן ראובן: תודה רבה לחברי הכנסת, לכל המשתתפים.

איל בן ראובן: אני רוצה לסכם בכמה מלים.

איל בן ראובן: אני מברך על היום החשוב הזה ליוזמיו, גם למאיר, גם לטלי, ולנוספים שעסקו בנושא.

איל בן ראובן: אני מאוד מודה למבקר המדינה שמייצר לנו כל הזמן גלגלי שיניים שאנחנו יושבים עליהם ומקדמים עליהם.

איל בן ראובן: אני חושב שהמסר שצריך לצאת מכאן היום הוא מאוד ברור.

איל בן ראובן: הנגב כרגע נמצא בתנופה.

איל בן ראובן: אנחנו עוסקים היום בצה"ל לנגב, אבל צה"ל לנגב ברמה הלאומית היה כדי להרים את הנגב בכל המשתמע לכל סוגיית איכות החיים במרחב הגדול הזה שכל כך חשוב למדינת ישראל שהתפתח.

איל בן ראובן: אני רוצה פה להצטרף לקריאה של ראש עיריית ירוחם שאמר בצורה ברורה, אין פה שום מסר, של – נתנו לזה, אז עכשיו נעצור ונעבור צפונה.

איל בן ראובן: הפריפריה של מדינת ישראל היא שם המשחק.

איל בן ראובן: מאיפה שצריך להעביר את המשאבים זה מהמרכז, על מנת שאנשים יעברו וירצו לגור שם.

איל בן ראובן: ירצו לגור שם, זה גם לעבור לשם.

איל בן ראובן: כמו שאמרתי בפתיחת דבריי, שהבנים חלומם יהיה להמשיך להתגורר ולפתח – בדיון שלנו זה את הנגב ואת הפריפריה בכלל במדינת ישראל.

מאיר כהן: ובכל זאת, למרות שאני מסכים עם הדברים של מיכאל מירוחם, אני חייב להגיד, ולא בכדי ליצור חלילה פערים.

מאיר כהן: אבל אני חייב להגיד, מהמקום הזה אתה נמצא בכנסת, כשאתה רוצה לדבר מול אנשי הנגב, אתה מוצא שם ראשי רשויות שאוזנם כרויה.

מאיר כהן: אתה מוצא שם ראשי רשויות שפועלים כל אחד עם חזונו.

מאיר כהן: אתה מוצא מועצת נגב שעובדת מצוין.

מאיר כהן: אתה מוצא את המשרד לפיתוח נגב גליל שתמיד יש עם מי לדבר.

מאיר כהן: לכן אני אומר, אחד הדברים שאני תמיד מציע, זה נכון לראות את זה כמקשה אחת.

מאיר כהן: אבל אני גם מציע לקחת תמיד בחשבון התעוררות של מנהיגות מקומית, כמו מי שחי כאן בכנסת ודואג לכל פרט ופרט.

מאיר כהן: כי בסופו של דבר הממשלה לא תעשה, אלא אם כן במקומות שהחבר'ה שם נמצאים על המשמר כל הזמן, ומזינים אותנו גם בקשיים וגם בהצלחות.

איל בן ראובן: אני לא רוצה עכשיו להפוך את הדיון לעניין איפה, ומי עושה מה.

איל בן ראובן: גם הצפונים נמצאים פה לא מעט, אבל זו לא הנקודה כרגע.

איל בן ראובן: הנקודה כרגע שמדינת ישראל צריכה להבין שהפריפריה היא כרגע היעד המרכזי שלה לפיתוח ולשם צריך ללכת.

איל בן ראובן: אני, לפחות מהדיון הזה, אני חושב שיש פה הרבה תקווה וסיפוק על דברים שנעשים.

איל בן ראובן: נעשים פה דברים עצומים בראייה של מדינה.

איל בן ראובן: אבל כמו שאמרתי, הדיון שלנו על מה שצריך למקד את המאמץ זה על הפערים, זה על איפה עדיין צריך להמשיך ולעשות.

איל בן ראובן: אני רוצה לציין מספר דברים.

איל בן ראובן: אנחנו נמשיך בדיוני מעקב של ועדת ביקורת המדינה, כשאנחנו נשתמש בפלטפורמה הזאת של מבקר המדינה על מנת להמשיך ולהסתכל ולראות איך הדברים מתקדמים.

איל בן ראובן: יש כמה דברים שארצה לשמוע בפירוט בדיון הבא, ואני רוצה לומר אותם.

איל בן ראובן: נושא תחבורה – אני מבין שבתחבורה נעשים הרבה דברים.

איל בן ראובן: אני מבקש, לדיון הבא להכין ממש, כמו שהכין פה היום משרד הביטחון מצגת שכוללת את כל הסוגיות שעלו כאן היום בדיון מבחינת תכנית, גם לגבי איך מביאים חיילים, וגם לגבי איך מניידים אזרחים.

איל בן ראובן: בסופו של דבר, אנחנו מדברים על אזרחים.

איל בן ראובן: מדברים על אנשים שאנחנו רוצים שיבואו לירוחם, שיבואו לדימונה ושיבואו לערד.

איל בן ראובן: ושבני ובנות הזוג של אלו שבבוקר נוסעים לעבודה לבסיסים, שיוכלו לנסוע למקומות העבודה שלהם במערכות הבריאות, או במערכות התרבות, או במערכות האחרות – מי לבאר-שבע, מי לערד, או מי לירוחם.

איל בן ראובן: אני רוצה לראות תמונה כללית, שמבחינה תמונה זו תכנית ותקציב וזה לוח זמנים – זה מה שאני רוצה לראות, מין מפה כזאת שנותנת תשובות פה לדברים שהעלית פה סיגל לגבי הצמתים של המודיעין לגבי כביש 60, לגבי כל הנושאים האלה, ממש לקבל תפריט מפורט על איך ומה עושים.

איל בן ראובן: הדיון הבא, אני מניח יהיה משהו במושב הבא, בעוד חודשיים וחצי, שלושה.

איל בן ראובן: אני מבקש שבועיים קודם לקבל את הדברים האלה בוועדה.

איל בן ראובן: הנושא השני שמטריד – תכנית 546, היא תכנית שעל סף עצירה.

איל בן ראובן: זה דבר חמור, אין רע מזה.

איל בן ראובן: לא יכול להיות רע מזה, שאנחנו ממריאים לאן שהוא, ופתאום המנוע של המטוס מתקלקל, אז אנחנו צריכים לחזור חזרה לשדה התעופה, מי שמצליח לחזור במקרה הטוב.

איל בן ראובן: הדבר הכי גרוע שיכול להיות.

איל בן ראובן: לכן, מה שאני מבקש, אנחנו נוציא מהוועדה מסמך למשרד ראש הממשלה בעניין הזה פעם אחת, גם לכל המשרדים, אבל בראשם למשרד ראש הממשלה.

איל בן ראובן: אני מבקש בפעם הבאה דיווח גם ממערכת הביטחון, איציק, לגבי איפה זה עומד כי מסתכלים על כל הדבר בכל המשרדים האחרים, כל אחד ידווח על הנושא הזה של תקציב שמסתיים ב-2017.

איל בן ראובן: מה שאני מצפה לשמוע בפעם הבאה זה את התקציב לפעם הבאה, לא להסביר 2017 מסתיימת, אלא להסביר לאן זה הולך.

איל בן ראובן: אני מקווה שעד אז הדבר הזה ייפתר.

איל בן ראובן: לצערי, לא קשור כרגע לדיון בוועדה הזאת, זו סוגיית הבדואים.

איל בן ראובן: אכן סוגיה כאובה, מאוד משמעותית.

איל בן ראובן: אני חושב שסיגל הציגה את זה בצורה הכי בהירה.

איל בן ראובן: אנחנו יכולים לטפס פה לשמיים, אנחנו לא נפתור את בעיית הבדואים, אז משהו ברצפה שלנו לא אחוז טוב, אנחנו נמצאים בבורות.

איל בן ראובן: אנחנו נלך כל החיים שלנו עם בורות בעניין הזה.

איל בן ראובן: ועדת ביקורת המדינה עוסקת בזה, וגם מבקר המדינה, למיטב הבנתי, עוסק בנושא הזה.

איל בן ראובן: אני בהחלט לוקח את זה לתשומת לב, ואנחנו נטפל גם בנושא הזה.

איל בן ראובן: לסיכום.

איל בן ראובן: הרבה תקווה, הרבה רוח, וצריך למנף את המומנטום הקיים.

איל בן ראובן: אני אומר עוד פעם – למנף, להמשיך להמריא בעניין הזה.

איל בן ראובן: אין רע מלהפסיק בזה.

איל בן ראובן: גם ברמת מדינה – מי שחושב שהגענו להגיד היום תראו, מה אתם רוצים, המצב מצוין, כי – זו אמירה רעה מאוד בעניין הזה.

איל בן ראובן: צריך להמשיך ולהתקדם, ואפילו להגביר קצב בכל מה שאנחנו עוסקים בו.

איל בן ראובן: שוב, המון, המון תודה רבה לכל העוסקים במלאכה.

<מיכאל ביטון: תודה לך בשם תושבי הנגב.

<מיכאל ביטון: מה שחשוב לנו זה הבקרה והביצוע.

<מיכאל ביטון: התחילו פה דברים, צריך להיות אגרסיביים עד שנגיע לתוצאה.

<מיכאל ביטון: תודה רבה לך.

איל בן ראובן: תודה רבה לכולם.

איל בן ראובן: הישיבה נעולה.