הוועדה המיוחדת לצדק חלוקתי ולשוויון חברתי, כנסת 20, פרוטוקול מספר 70, 2017-07-04 10:30

מכלוף מיקי זוהר: שלום וברכה, אני מתכבד לפתוח את הוועדה לצדק חלוקתי ושוויון חברתי לציון יום הנגב.

מכלוף מיקי זוהר: הנושא שלפנינו היום: צמצום פערים בחברה הבדואית - אתגרים והזדמנויות במימוש תוכנית החומש למגזר הבדואי בנגב.

מכלוף מיקי זוהר: ראשית, המגזר הבדואי הוא חלק בלתי נפרד ממדינת ישראל.

מכלוף מיקי זוהר: חלק גדול ממנו גם משרת בצבא ההגנה לישראל, שווה זכויות וחובות מלאים פה במדינת ישראל.

מכלוף מיקי זוהר: אנחנו רוצים שהחברה הבדואית תשתלב בחברה הישראלית בצורה הטובה והחיובית ביותר, ומצד שני, מצפים מהחברה הבדואית, לעמוד בכל הדרישות ובכל דרישות החוק של מדינת ישראל.

מכלוף מיקי זוהר: אנחנו יודעים שחלק גדול מהחברה הבדואית אכן עושה את זה, ויש מיעוט מסוים בחברה הבדואית, שלא כל כך עושה את זה.

מכלוף מיקי זוהר: לכן אנחנו רוצים לומר – מצד אחד, אנחנו דורשים חובות ועקרונות מאוד-מאוד ברורים, אבל מצד שני, אנחנו נותנים את הזכויות השוות, נותנים את ההזדמנות השווה, נותנים את הכלים, כמו שאנחנו צריכים לתת לכל אזרח במדינת ישראל.

מכלוף מיקי זוהר: זו מהות של דמוקרטיה – זכויות וחובות שוות לכולם.

מכלוף מיקי זוהר: לכן אנחנו רוצים גם לכנס פה היום את הדיון.

מכלוף מיקי זוהר: נשמע מגוון רחב של קולות.

מכלוף מיקי זוהר: אנשים ידברו בהקשרים הללו, ויסבירו, כל אחד מנקודת מבטו, מה המצב כרגע, ואיך אפשר לקדמו.

מכלוף מיקי זוהר: נתחיל לשמוע את הדוברים.

מכלוף מיקי זוהר: ראשון הדוברים, משרד החקלאות, יריב מן, בבקשה.

<יריב מן: בוקר טוב.

<יריב מן: קודם כל, תודה על עצם קיום הדיון הזה.

<יריב מן: אני חושב שזה דבר חשוב מאוד.

<יריב מן: אני מודה לחבר הכנסת ולראש הוועדה על זימון הדיון ולאנשי מועצת הנגב, שמעלים את זה על סדר-היום הציבורי.

<יריב מן: אני מבקש להודות למר טלאל אלקרנאווי, ראש פורום ראשי הרשויות הבדואים בנגב, שדוחפים ומעלים את הנושאים של הצרכים של החברה הבדואית בנגב מול הממשלה יום-יום, שעה-שעה, וגם להודות לגב' סיגל מורן, ראש מועצת בני שמעון, שמכבדת אותנו פה.

<יריב מן: אנחנו מדברים על החלטת ממשלה שעברה בפברואר 2017, לפני כחמישה חודשים, שהיא ממשיכה החלטת ממשלה קודמת, שכוללת את התוכנית לפיתוח כלכלי-חברתי ביישובי הבדואים בנגב.

<יריב מן: למה אנחנו עושים החלטה כזאת – אז קודם כל, שר החקלאות, חבר הכנסת אורי אריאל, יחד עם שר האוצר, הובילו את ההחלטה.

<יריב מן: ההחלטה מתבססת על עצם העובדה שאתם יכולים לראות אותה פה בשקף – כל הרשויות הבדואיות בנגב ממוקמות באשכול סוציו אקונומי 1, כלומר אין אף רשות ערבית אחרת בארץ, שנמצאת באשכול הזה, מה שאומר שהצורך בהשקעת משאבים של מדינת ישראל לטובת האוכלוסייה הבדואית הוא ברור, הוא רציונלי, הוא מובן, אין על זה ויכוח, וזה מהלך שחשוב לא רק לחברה הבדואית בנגב אלא לאוכלוסיית הדרום ובכלל למדינת ישראל.

<יריב מן: מבחינה דמוגרפית, החברה הבדואית היא חברה צעירה מאוד.

<יריב מן: אני לא אתעכב על הנתונים, אלא אני רוצה להציג לכם את ההחלטה, כי אנחנו רואים בבקרה של הכנסת עלינו הממשלה דבר מאוד-מאוד חשוב, שגם מזרז אותנו המשרדים לעמוד במטרות.

<יריב מן: אז כולנו יודעים שמבחינה דמוגרפית, האוכלוסייה הבדואית היא אוכלוסייה צעירה.

<יריב מן: אפשר להסתכל על הנתונים של החינוך, למרות שזה לא נושא הדיון שלנו.

<יריב מן: אני לא רוצה להתעכב על כל המספרים, אבל אתן מספר אחד קטן שמגלם את הכול – כמה תלמידי י"ב כל שנה מהחברה הבדואית מסיימים 5 יחידות מתמטיקה.

<יריב מן: מתוך 5,600 בוגרי י"ב, רק 80 עושים 5 יחידות מתמטיקה.

<יריב מן: זה 2% מהאוכלוסייה לעומת החברה הישראלית הכללית, שנדמה לי שזה מגיע לאזור 12% או 13%.

<יריב מן: זה אומר הכול, כלומר הפער שקיים בחברה הבדואית בנגב הוא לא רק אל מול האוכלוסייה הכללית בישראל אלא גם בהשוואה אל מול האוכלוסייה הערבית בישראל.

<יריב מן: זה בעצם אחד הזרזים שהוביל את הממשלה להקצות את המשאבים.

<יריב מן: בתחומים של בריאות – תמותת תינוקות – הכול נתונים שנלקחים ממשרדי הממשלה.

<יריב מן: אין פה שום משהו שאנחנו ממציאים אותו.

<יריב מן: תוחלת חיים נמוכה יותר משל החברה הכללית.

<יריב מן: נגישות לשירותים.

<יריב מן: אני מקווה שעוד ניגע בזה – יושבת פה נציגת משרד הבריאות.

<יריב מן: מבחינת תעסוקה, יש מהלך מאוד גדול, וכולם רואים אותו, ומאמצים – בדמות אזורי תעשייה, אזור תעשייה עידן הנגב, שמשותף לבני שמעון, רהט ולהבים – דבר שמגביר את התעסוקה בנגב המערבי, אבל עדיין, במיוחד בנגב המזרחי צריך להמשיך להקצות שטחים לאזורי תעשייה, צריך להקצות סובסידיות למעסיקים, ליזמים.

<יריב מן: אנחנו רואים שיש פער מבחינת המועסקים – גם נשים וגם גברים.

<יריב מן: אתם יכולים לראות את ההשוואה של ההכנסה לנפש.

<יריב מן: כל הנתונים הללו הובאו על סדר-יומה של הממשלה, והם הסיבה להובלת ההחלטה.

<יריב מן: מה החסמים שייחודיים בעבודה של פיתוח כלכלי-חברתי ביישובי הבדואים בנגב.

<יריב מן: קודם כל, קשיי נגישות.

<יריב מן: אנחנו מכירים את סוגיית תביעות הבעלות, שעדיין עומדת על סדר-היום של הממשלה ביחס שלה אל מול החברה הבדואית בנגב.

<יריב מן: יש מאמצים גדולים של יאיר מעיין, מנכ"ל הרשות לפיתוח והתיישבות הבדואים בנגב, שמביא פתרונות שלא היו קודם, ובעצם יוצא למבצע מאוד גדול של הקצאת מגרשים ושיווקים.

<יריב מן: אנחנו מקווים שזה יסייע גם בהיבט של נגישות וגם בהיבט של קורת גג, שזה הדבר החשוב ביותר.

<יריב מן: יש פערים בתחום ההשכלה – ראינו אותם קודם.

<יריב מן: מספר האקדמאים מקרב החברה הבדואית הוא נמוך מאוד.

<יריב מן: יש תוכניות מאוד יפות, גם במכללת ספיר, תוכנית שער לאקדמיה, במימון הממשלה, ותוכניות אחרות, אבל צריך להגביר את מספר הלומדים.

<יריב מן: החלטת הממשלה החדשה תקצה – רק לסבר את האוזן – 110 מיליון שקל לטובת שילוב של צעירים וצעירות בדואים רבים במוסדות ההשכלה הגבוהה בדרום.

<יריב מן: כמובן, יש חסמי תרבות ושפה.

<יריב מן: אם היתה נמצאת פה הגב' אמירה חיים, מנהלת מחוז דרום של משרד החינוך, היתה מספרת לכם שהילד הבדואי בעצם נדרש ללמוד שלוש שפות – גם נדרש ללמוד עברית, גם אנגלית, וגם הוא צריך להסתגל לשפה הערבית הספרותית, שהיא פחות שגורה בדרום.

<יריב מן: אז יש פה מכלול שלם של חסמים שהחברה הבדואית מתמודדת אתה, והתפקיד שלנו כממשלה, הוא לאפשר את ההזדמנויות, ולאפשר להם למצות את הפוטנציאל חרף החסמים האלה.

<יריב מן: אנחנו בנינו החלטת ממשלה יחד עם משרד האוצר, שהוביל אותה, יחד אתנו, שהתבססה על החלטת ממשלה קודמת 3078, 1.2 מיליארד שקל.

<יריב מן: משרדי הממשלה הוכיחו שיכולים ליישם את התקציבים ולבצע פעילות.

<יריב מן: לא הגענו לכל המטרות שרצינו, אבל שורה שלמה של דברים הצלחנו לעשות, ותכף נראה אותם.

<יריב מן: ההחלטה הקודמת התייחסה לשורה של נושאים – אני לא רוצה להתעכב עליה; אני רוצה לעבור להחלטה החדשה, אבל רק כדוגמה – דברים והישגים שהיו בהחלטה, ושהם בסיס להחלטה החדשה – הקמה של מרכזי ריאן, מרכזי הכוון לתעסוקה של משרד העבודה בכל ישובי הבדואים בנגב.

<יריב מן: אזורי תעשייה – דוגמה לזה זה עידן הנגב, שעולה ומשגשג, מפעלי עוגן גדולים – סודה סטרים, קרגל, שעיקר המועסקים בהם הוא מקרב החברה הבדואית בנגב.

<יריב מן: הדרישה שלנו ממשרד העבודה ומריאן – אנחנו רוצים לראות בדואים ובדואיות משתלבים בהנהלה – לא רק בפס הייצור.

<יריב מן: אנחנו רוצים לראות אותם חלק מהמפעל בכל שדרות הפעילות והעבודה.

<יריב מן: תחבורה ציבורית – חשוב לסבר את האוזן: עד החלטת הממשלה 3708, שעברה בשנת 2012, לא היו קווי תחבורה ציבורית ביישובי הבדואים בנגב.

<יריב מן: גם עכשיו עדיין לא ענינו על כל הפער, לא סגרנו את כל הפערים, אבל קרו דברים שבהחלט נגישות של תחבורה ציבורית מסייעת להשכלה, מסייעת גם לתעסוקה.

<יריב מן: פיתוח תשתיות תחבורה, חינוך – תוכניות למניעת נשירה ושיפור ההישגים הלימודיים.

<יריב מן: אנחנו מקווים שאנחנו מתחילים לראות את הפירות של הנושאים הללו, אבל עדיין יש לנו הרבה מאוד עבודה – חינוך בלתי פורמלי, מרכזי צעירים של המשרד לפיתוח הנגב והגליל, צמצום פערים, קבוצות ספורט.

<יריב מן: אלה דברים שהם בגדר הישגים.

<יריב מן: עוד לא הגענו לכל הדברים שרצינו.

<יריב מן: התוכנית החדשה.

<יריב מן: מתוכנית שהיקפה היה כמיליארד שקל, בא האוצר והסכים להשקיע – וזה ראוי, יחד עם ראש הממשלה – והסכימו להקצות לבקשתנו, לבקשת שר החקלאות, 3 מיליארד שקל.

<יריב מן: למעשה שילשנו את היקף התוכנית, שתתמקד בחינוך, תעסוקה, תשתיות, והדבר אולי החשוב ביותר – חיזוק הרשויות המקומיות.

<יריב מן: אנחנו יודעים שללא החיזוק של אבן הבסיס, שהיא הרשות המקומית, הממשלה תמשיך לשפוך כספים, דברים יקרו, אולי חלק לא יקרו, אבל צריך להשקיע בתקציב הרשויות המקומיות עצמן.

<יריב מן: צריך לעודד את המנהיגות המקומית, ולבנות לה כלים כדי שהיא תוכל לדרוש אל מול הממשלה את הצרכים שלה, וגם לתת את המענים לציבור, שהיא ההנהגה הנבחרת.

<יריב מן: מבחינת היעדים, צמצום פערים בין החברה לכלל החברה במדינת ישראל, לספק מענה לצרכים הייחודיים של החברה הבדואית בנגב.

<יריב מן: אנחנו משתדלים למצוא את הפתרונות, לתפור חליפות; לא לקחת, לא להעתיק פתרון שהתאים אולי בצפון, להעתיק אל הנגב.

<יריב מן: אנחנו רוצים להתאים לחברה הבדואית את מה שמתאים לה.

<יריב מן: רק כדוגמה, חברי הוועדה, מרכזי ריאן זה פיתוח שהיום מועתק לכל החברה בישראל, אבל צמח על רקע עבודה קהילתית שנעשתה בישובי הבדואים בנגב.

<יריב מן: וכמובן, חיזוק החוסן הכלכלי והחברתי של הרשויות המקומיות.

מכלוף מיקי זוהר: ברשותך, אני יודע שהתוכניות הללו טרם הוגשו, תוכניות שהיו אמורות להיות מוגשות.

מכלוף מיקי זוהר: השאלה, למי אנחנו ממתינים בטרם נגיש אותן?

<יריב מן: אדוני, ברשותך, אגיע להיבט התקציבי, שתוכל לראות את הפריסה התקציבית ואילו משרדי ממשלה שותפים.

<יריב מן: אם כך, אני טיפה לוחץ קדימה.

<יריב מן: אגיע לטבלה התקציבית.

<יריב מן: ההחלטה הזאת נשענת על החלטה 922 לחברה הערבית, אותה החלטה שהיקפה הכולל הוא 15 מיליארד שקל, שכמובן הוביל אגף תקציבים, אמיר לוי – אני לא צריך להכביר על כך מילים, והקצאה נוספת של מיליארד וחצי שקל, ייעודית ההחלטה הזאת.

<יריב מן: לגבי החלוקה, דיברנו עליה קודם.

<יריב מן: חינוך ושירותים חברתיים – זה הפלח הגדול, אחריו רשויות מקומיות, תשתיות ותעסוקה.

<יריב מן: אלה תקציבי החינוך.

<יריב מן: ואומר משהו לשאלת ראש הוועדה – ההחלטה עברה ב-17.2.17.

<יריב מן: ב-18.5 קיימנו ועדת היגוי משותפת לכל משרדי הממשלה יחד עם ראשי הרשויות, שמשמשים בקרים עלינו, משרדי הממשלה.

<יריב מן: בוועדה הציגו כל משרדי הממשלה קודם כל, אילו פערים הם צריכים לצמצם מההחלטה הקודמת, ומה הם צריכים להשלים בהחלטה הזאת.

<יריב מן: אנחנו אחת לחצי שנה מחייבים את כל משרדי הממשלה להגיע לפורום בראשות שר החקלאות, שבו כל משרד נדרש להציג, מה התקדמותו, אבל לא רק ברמת תפוקות ותקציבים אלא גם מה התוצאות שהוא רוצה להשיג.

<יריב מן: אנחנו לא רוצים לדבר עם המשרדים ברמה של – למשל, נמצאת פה חברתי מירי כהן ממשרד הבריאות.

<יריב מן: הם הולכים לעשות תוכנית גדולה של צמצום הנגישות – מי כמוך מכיר, של פריסת שירותי חירום בדרום.

<יריב מן: אנחנו רוצים לא לדבר רק על כמה אמבולנסים נכנסו אלא כמה אנשים מקבלים את השירות הזה, בין אם הם תושבי החברה הבדואית ובין אם שכניהם תושבי ישובים היהודים בנגב, אבל אנחנו רוצים לעבור לדבר בתוצאות.

<יריב מן: מרבית המשרדים הגישו לנו את התוכניות.

<יריב מן: חלק מהמשרדים שהגישו תוכניות, ביקשנו מהם לקחת חזרה את התוכניות משולחן הדיונים, ולבוא עם תוכניות טובות יותר.

<יריב מן: אנחנו רוצים לראות פה השקעה גדולה של המשרדים.

<יריב מן: אנחנו רוצים לרתום את המשרדים למהלך הזה.

מכלוף מיקי זוהר: מה עם דיווח?

<יריב מן: אמרנו – הדיווח ב-18.5 אצל שר החקלאות, כל המשרדים הגיעו לשם יחד עם ראשי הרשויות ומסרו לשר דיווח, והציגו את התוכניות שלהם.

<יריב מן: החלטת הממשלה קובעת שאין תקצוב ללא דיווח שלהם על ההישגים שלהם.

<יריב מן: אם בשנה מסוימת הם לא עומדים בהישגים, הם לא יקבלו את התקציב לשנה שאחריה.

<יריב מן: זה רמת הבקרה שלנו עליהם.

מכלוף מיקי זוהר: תודה.

מכלוף מיקי זוהר: טלאל אלקראנווי, ראש עיריית רהט וגם ראש פורום הרשויות הבדואיות בנגב, בבקשה.

<טלאל אלקראנווי: שלום.

<טלאל אלקראנווי: אני מברך על המפגש הזה ועל הכנס הזה.

<טלאל אלקראנווי: כנס הנגב הוא חשוב.

<טלאל אלקראנווי: מי שיזם את הכנס הזה, ותוך כדי כך לקח את הנושא של האוכלוסייה הבדואית בחשבון, גם יבורך.

<טלאל אלקראנווי: אני בעד לדבר, אני בעד דיאלוג, אני בעד שניפגש ונעלה את הנושאים, ולא בעד שנגיד: לא, ונחרים.

<טלאל אלקראנווי: אני לא מקבל את זה.

<טלאל אלקראנווי: יחד עם זה, הנושא של הנגב הוא חשוב.

<טלאל אלקראנווי: פתרון בעיית הנגב והצמחת הנגב ופיתוחו בלי פתרון בעיית האוכלוסייה הבדואית – לעולם הנגב לא יתקדם.

<טלאל אלקראנווי: בנגב יש 260,000 תושבים בדואים, למי שלא יודע.

<טלאל אלקראנווי: 50% מהם מתחת לגיל 17.

<טלאל אלקראנווי: יש פה סיכוי גדול, ויש פה גם סיכונים גדולים.

<טלאל אלקראנווי: לצערנו הרב, משך 70 שנה מצבה של האוכלוסייה הבדואית הולך ומחמיר מיום ליום.

<טלאל אלקראנווי: אנחנו לא מפרי חוק, אנחנו לא עבריינים.

<טלאל אלקראנווי: אנחנו אזרחים נאמנים למדינה, ורוצים לקבל את הזכויות שלנו בזכות ולא בחסד.

<טלאל אלקראנווי: המצב היום זועק לשמיים.

<טלאל אלקראנווי: 100,000 תושבים בדואים עדיין חיים בפזורה, וראינו אתמול בחום הזה, שעדיין 100,000 תושבים נמצאים בגיהנום – לא מים, לא חשמל, לא קורת גג.

<טלאל אלקראנווי: ומצפים מהאוכלוסייה הבדואית – נאמנות, לויאליות, הם לא בסדר.

<טלאל אלקראנווי: קודם כל מי שלא בסדר זאת מדינת ישראל, שקיפחה אותם במשך 70 שנה, ולא ראתה אותם על המפה.

<טלאל אלקראנווי: בתוך זה יש 160,000 תושבים בדואים שחיים בתשעה ישובים, שתי מועצות אזוריות ושבע מועצות מקומיות.

<טלאל אלקראנווי: עיר יחידה, רהט, שמונה היום כ-70,000 תושבים.

<טלאל אלקראנווי: העיר השנייה בגודלה בנגב, במצב סוציו אקונומי 1, ברמות כלכליות קשות.

<טלאל אלקראנווי: זאת העיר.

<טלאל אלקראנווי: זאת התוכנית 3708 ב-200 מיליון שקל, ויש עכשיו תוכניות 2397, עם 3 מיליון שקל.

<טלאל אלקראנווי: והמבחן של התוצאה הוא המבחן, לאן אנחנו רוצים את האוכלוסייה הבדואית – האם היא תהיה חלק מפיתוח הנגב, או בעצם כל הזמן נמשיך ונאשים אותם בדברים שליליים?

<טלאל אלקראנווי: המצב הסוציו אקונומי – דיבר עליו.

<טלאל אלקראנווי: אין לי מה להוסיף עליו.

<טלאל אלקראנווי: מצב החינוך – רק 4% יש להם תואר ראשון, מהאוכלוסייה הבדואית.

<טלאל אלקראנווי: זה אומר הכול.

<טלאל אלקראנווי: כשאנחנו באים כראשי רשויות, ואומרים: אנחנו לא המסכנים ולא הבכיינים, ולא רוצים טובות מאף אחד.

<טלאל אלקראנווי: אנחנו מובילים, כדי להתקדם ולהתפתח, ולרצות מקומנו במרחב הנגב – יש עדיין חסמים שלא תלויים בנו.

<טלאל אלקראנווי: כאשר מדברים על אקדמיה, וצעיר או צעירה בדואים, וכיום המהפכה בכיוון הצעירות הבדואיות שרוצות ללמוד באקדמיה, ואין להן היכולת לשלם את שכר הלימוד באוניברסיטאות או המבחנים הפסיכומטריים, אלה שצריכים לעבור אותם – יש פתרונות.

<טלאל אלקראנווי: הולכים ללמוד ברשות הפלסטינית.

<טלאל אלקראנווי: אין מה לעשות.

<טלאל אלקראנווי: כ-3,000 סטודנטים בדואים כל בוקר נוסעים לרשות הפלסטינית, ללמוד שם.

מכלוף מיקי זוהר: בעיניי זה דבר גרוע מאוד.

<טלאל אלקראנווי: בעיניי זה הפתרון למצב שמדינת ישראל לא רוצה להכיר במכללה אקדמית, שאני מוביל אותה יחד עם חבריי, שנמצאים פה, סגני ראש העיר וסיגל.

<טלאל אלקראנווי: אני מוביל את זה מאז שנת 2000.

מכלוף מיקי זוהר: אדוני, אני חייב לומר שמרגע שאנחנו כמדינה לא נותנים מענה, אני יכול להבין את ההחלטה.

<טלאל אלקראנווי: אין מענה, אדוני.

מכלוף מיקי זוהר: אבל – ואבל גדול – אנחנו צריכים להבחין בסוגיה מאוד-מאוד פשוטה.

מכלוף מיקי זוהר: הבדואים הם חלק ממדינת ישראל, הם אזרחי ישראל, הם אזרחים שווי זכויות.

מכלוף מיקי זוהר: אין להם מה לחפש אצל הפלסטינים.

מכלוף מיקי זוהר: אם הם רוצים ללכת לפלסטינים, זו החלטה לא נכונה – זו עמדתי.

מכלוף מיקי זוהר: פלסטינים זה לא חלק ממדינת ישראל.

מכלוף מיקי זוהר: הם גרים וחיים פה, אף אחד לא אומר להם ללכת לשום מקום, אבל הם לא אזרחי ישראל.

מכלוף מיקי זוהר: הבדואים הם כן אזרחי ישראל, וצריך לעשות הבדל משמעותי בעניין הזה.

<טלאל אלקראנווי: יפה מאוד.

<טלאל אלקראנווי: לכן, אדוני היושב-ראש, תן לי את הפתרון.

<טלאל אלקראנווי: כאשר מתכוננת מכללה אקדמית דו-לשונית ברהט, בבני שמעון, בלהבים, שראינו את זה אנחנו כראשי רשויות, גם עידן הנגב, שכיום מעלים אותו – אנחנו יזמנו אותו עוד בשנת 2000, בקדנציות הקודמות שלנו.

<טלאל אלקראנווי: ראינו את החזון של עידן הנגב.

<טלאל אלקראנווי: ראינו שיש צורך להקים מכללה.

<טלאל אלקראנווי: כל המדינה יודעת מזה.

<טלאל אלקראנווי: יש ועדת היגוי.

<טלאל אלקראנווי: בראש חבר הנאמנים עמד שמעון פרס ז"ל, וכולם אומרים: אין מקום, יש מקום, הולכים להשקיע בשער לאקדמיה כ-120 מיליון שקל, לספיר, לאחווה, לבן-גוריון, ואנחנו אומרים: בואו נכיר במכללה אקדמית שתיתן מענה לאוכלוסייה הערבית בנגב, בצפון, בגליל, גם אוכלוסייה יהודית.

<טלאל אלקראנווי: אף אחד לא רוצה לשמוע את זה, ואז לא נשאר לי פתרון.

<טלאל אלקראנווי: אני רוצה תואר אקדמי, כדי להשתלב.

מכלוף מיקי זוהר: אני גם שואל את עצמי, מה תואר אקדמי שם שווה?

<טלאל אלקראנווי: תואר אקדמי מוכר במל"ג, ואנשים שמסיימים שם מייד נקלטים – או בחינוך או בפסיכולוגיה או עובדים סוציאליים.

<טלאל אלקראנווי: בכל מקום הם נקלטים.

<טלאל אלקראנווי: התואר האקדמי מוכר.

<טלאל אלקראנווי: גם רפואה היום מוכר, וגם עוברים את המבחנים של משרד הבריאות- - -

מכלוף מיקי זוהר: גרוע מאוד.

<טלאל אלקראנווי: לכן הצורך הוא היום להקים מכללה אקדמית מיידית במרחבי הנגב, שתיתן מענה לאקדמיה.

<טלאל אלקראנווי: תוכנית ה-3 מיליארד שקל.

<טלאל אלקראנווי: אני גם אמרתי את זה, ואני אומר את זה לשר החקלאות.

<טלאל אלקראנווי: זו תוכנית שחלק גדול ממנה יישאר על הנייר.

<טלאל אלקראנווי: לא יתבצע ממנה – אולי 20%, מלבד מה שמיועד למוניציפלי.

<טלאל אלקראנווי: כל זמן שיש תביעת בעלות שלא מוסדרת – הן ביישובי הקבע והן ביישובי הפזורה, חבל לתכנן.

<טלאל אלקראנווי: חבל להשקיע כסף.

<טלאל אלקראנווי: כאשר העיר רהט, היום מדברים על חיבור הכביש רהט לכביש 6.

<טלאל אלקראנווי: יש תקציב של 25 מיליון שקל בהחלטה – 20, 25 – לא בהחלטה הזו; צוק איתן, הקודם.

<טלאל אלקראנווי: יש שם תביעת בעלות של כמה מאות דונמים, והמדינה באה ומציעה לאנשים פתרונות מעליבים.

<טלאל אלקראנווי: אז אנשים לא מוכנים להגיע לפתרון, אז לא יהיה חיבור לכביש 6, לא יהיה אצטדיון כדורגל, לא יהיה אזור תעסוקה או תעשייה חדש, שייתן פרנסה.

<טלאל אלקראנווי: כאשר אדם תובע 350 דונם, ומציעים לו מיליון וחצי או 2 מיליון שקל פיצוי כספי, אני רוצה לראות מי מאתנו מוכן לוותר על 350 דונם תמורת 2 מיליון שקל, שזה בקושי דירה בתל-אביב.

<טלאל אלקראנווי: וזה הפתרון שמציעים המדינה.

<טלאל אלקראנווי: אז לא יהיה לא אזור תעשייה חדש ולא חיבור העיר רהט לכביש 6.

<טלאל אלקראנווי: והנקודה הנוספת – מצוקת הדיור.

<טלאל אלקראנווי: מדברים על משמעות הרשות לפיתוח הנגב.

<טלאל אלקראנווי: אגב, אנחנו ראשי הרשויות הבדואים עדיין נמצאים תחת ממשל ה- - - אנחנו נבחרים, אבל יש לנו בעל הבית.

<טלאל אלקראנווי: זה רק במדינת ישראל, הדבר הזה.

<טלאל אלקראנווי: קוראים לזה: הרשות להסדרת ההתיישבות הבדואית, והיא מתעסקת כמובן ברשויות.

<טלאל אלקראנווי: אנחנו נלחמים בזה, ולא ניתן לזה שיקרה, בשום פנים ואופן, כי אנחנו גופים סטטוטוריים, שנבחרנו על-פי דין, ולא ימונה מעלינו אף פקיד, אחרי שנעבוד – ימונו על אופקים, על בני שמעון – אין בעיה, אבל לא רק עלינו.

<טלאל אלקראנווי: הנושא של תביעת הבעלות ונושא מצוקת הדיור.

<טלאל אלקראנווי: אחת הבעיות הקשות בתשע העיירות הבדואיות היא מצוקת הדיור.

<טלאל אלקראנווי: הזוגות הצעירים צועקים כל בוקר: רוצים קורת גג.

<טלאל אלקראנווי: ואנחנו מתכננים, כשבאים לעלות על הקרקע, יש תביעת בעלות.

<טלאל אלקראנווי: ובלי פתרון תביעת הבעלות, אין יכולת להתפתח בישובים הקיימים שלנו, כי התוכנית הזו מיועדת לתשעת היישובים.

<טלאל אלקראנווי: בלי פתרון בעיית תביעת הבעלות, לא נוכל לקדם – לא תעשייה, לא תעסוקה, לא אקדמיה, לא מצוקת דיור.

<טלאל אלקראנווי: יחד עם זאת, אנחנו מובילים תקווה, והתקווה היא שיבוא מישהו, ויבין את העניין של תביעת הבעלות של הקרקעות, וימצא פתרונות.

<טלאל אלקראנווי: אנחנו לא לוקחים את הקרקעות ומעבירים אותן לסעודיה, אם מגיעים אתנו לפשרות, וזה נמצא בקו כחול, שאפשר לפתח על זה אזור תעשייה ומגורים ומסחר, ויגדיל את ההכנסות העצמיות של הרשויות המקומיות.

<טלאל אלקראנווי: השקעה בחינוך.

<טלאל אלקראנווי: כאשר רשות מאוזנת במדינת ישראל משקיעה פר תלמיד 8,500 שקל, ורשות בדואית משקיעה 4,500, זה הפער, יריב.

<טלאל אלקראנווי: מכאן נובע הפער.

<טלאל אלקראנווי: והפערים ילכו ויגדלו.

<טלאל אלקראנווי: עידן הנגב – אחת ההצלחות שאנחנו מדברים עליהן, אין ספק.

<טלאל אלקראנווי: סיגל ושמעון, רהט ולהבים – חשבנו על זה בשנות ה-2000, והיום קיימים שני מפעלים רציניים מאוד – סודה סטרים וקרגל.

<טלאל אלקראנווי: אתן לכם דוגמה.

<טלאל אלקראנווי: רהט, ההכנסות העצמיות שלה הן 16 מיליון שקל, ארנונה שזה 90% גבייה.

<טלאל אלקראנווי: שני המפעלים הללו לבד משלמים 8 מיליון שקל, ולראשונה אנחנו מתחילים להרגיש מה זה כסף שבא מתעשייה ומסחר.

<טלאל אלקראנווי: כאשר סכום כזה עובר בהוראת קבע, אתה מרגיש את ההבדל.

<טלאל אלקראנווי: 800 נשים מרהט יוצאות כל יום לעבוד בסודה סטרים.

<טלאל אלקראנווי: זה עושה מהפכה גם בתחום ההכנסות.

<טלאל אלקראנווי: לכן הנושא של ה-3 מיליארד שקל מחייב בראש ובראשונה החלטת ממשלה לנושא הסדרת תביעת הבעלות בתחום הקו הכחול.

<טלאל אלקראנווי: בלי זה חבל על ה-3 מיליארד שקל – אני מציע ששר האוצר יקבל אותם בחזרה, כי אין לנו מזה שום תועלת כלכלית.

<טלאל אלקראנווי: ברשותכם, אני רוצה לעבור לנושא הישובים הלא מוכרים וצווי ההריסה, שכל יום אנחנו נתקלים בהם.

<טלאל אלקראנווי: רבותיי, אנחנו קיימים בישובים האלה מלפני קום המדינה.

<טלאל אלקראנווי: לא קמנו אתמול בבוקר.

<טלאל אלקראנווי: ואני מודע לזה שכל מי שעובר לנגב, ועמותת רגבים כל יום מצלמים אותנו הבדואים – פלשו והשתלטו על הנגב.

<טלאל אלקראנווי: אין לנו עניין להשתלט על הנגב; יש לנו עניין להשתלב בנגב.

<טלאל אלקראנווי: והישובים הללו, זה לא תורה מסיני להכיר בישובים שמונים 3,000 ו-2,500 ו-4,000 בני אדם.

<טלאל אלקראנווי: כמו שמכירים במושב של 250 ו-300 נפשות, להכיר בישובים כאלה.

<טלאל אלקראנווי: והמאבק הזה הוא מאבק קשה מאוד.

<טלאל אלקראנווי: כל יום אנחנו נתקלים בצווי הריסה.

<טלאל אלקראנווי: כל יום יש הריסות.

<טלאל אלקראנווי: ההריסות מרחיקות את האוכלוסייה, ולא מקרבות אותה.

<טלאל אלקראנווי: מי שלא יבין את זה, בסופו של דבר נמצא עצמנו במצב שלא נוכל להתמודד עם מה שקורה.

<טלאל אלקראנווי: לכן הדרישה שלנו, שיהיה הסדר הוגן ומקובל, והכרה בישובים בדואים לא מוכרים, ולספק להם את השירותים הנאותים, ולהפסיק לתקופה מסוימת את ההריסות, עד שיהיו פתרונות.

<טלאל אלקראנווי: כאשר הורסים לבני אדם את הצריף ואת המבנה שקיים מלפני קום המדינה, לאן הוא ילך?

<טלאל אלקראנווי: אז אם המדינה מצפה לפתרונות – אנחנו פתוחים לפתרונות.

<טלאל אלקראנווי: אם המדינה לא רוצה – אין בעיה, נשכיר בתים בדימונה ובערד ובבאר שבע, ואז ישובים קטנים כמו אופקים ודימונה – ישובים מעורבים.

<טלאל אלקראנווי: אם זה מה שהם רוצים – אהלן וסהלן.

<טלאל אלקראנווי: אז נקרא לצעירים שלנו – בבקשה, קנו דירות בערד, באופקים, בבאר שבע, ו-100,000 תושבים בדואים יהיו מעורבים בישובים יהודים.

<טלאל אלקראנווי: ברשותך, אני מצפה שתצא מכאן קריאה למינהל מקרקעי ישראל, לשר האוצר, שממונה על מינהל מקרקעי ישראל, לממשלת ישראל, להציע פתרונות לתביעת הבעלות ופתרונות על הישובים הלא מוכרים.

מכלוף מיקי זוהר: תודה, אדוני.

מכלוף מיקי זוהר: בסופו של דבר חייבים להגיע להסדרה כוללת – אף אחד לא חושב שלא, אבל בהסדרה כוללת יש מחיר ששני הצדדים צריכים לשלמו – גם מדינת ישראל מן הסתם, תצטרך להקריב דברים מקודשים, כמו למשל מסירת קרקע בלי שום הבחנה.

מכלוף מיקי זוהר: צריך להבין את זה.

מכלוף מיקי זוהר: לא כזה פשוט למדינת ישראל, למסור קרקע או לתת קרקע או לאפשר שהייה בקרקע, שאין לה שום תב"ע ואין לה שום דבר מוכן, וצריך לעשות פעולות מרחיקות לכת מבחינת הליכי תכנון ובנייה; מצד שני, לא יהיה אפשר להשאיר את המצב על כנו.

מכלוף מיקי זוהר: יצטרכו להתרכז אוכלוסיות שלמות באזורים מסוימים, במקום מסוים.

מכלוף מיקי זוהר: אי-אפשר לייצר 50 ישובים; אפשר לייצר 6, 7, 8 ישובים לכל היותר, ויצטרכו כולם להתקבץ יחד ולחיות יחד במקום מוניציפלי טוב, נוח, עם כל השירותים הנדרשים, ברמת חיים טובה, אבל לא בהיקפים שיש היום.

מכלוף מיקי זוהר: אז ההסדרה לא יכולה לבוא מצד אחד – היא צריכה לבוא משני הצדדים, וזה בדיוק הדבר החשוב שצריך להבהיר.

מכלוף מיקי זוהר: אני באמת חושב שצריך להסדיר את הנושא הזה.

מכלוף מיקי זוהר: כרגע המצב פרוץ, הוא הולך למקומות אפילו קיצוניים באיזושהי צורה.

מכלוף מיקי זוהר: לכן צריך להסדיר את זה.

מכלוף מיקי זוהר: זה תהליך שיקרה, ואנחנו גם נדבר על זה היום במסקנות הוועדה.

מכלוף מיקי זוהר: אני רואה פה את משטרת ישראל – אשמח לשמוע את עמדתכם בנושא.

<אבשלום פלד: בוקר טוב.

<אבשלום פלד: אני עד שבוע שעבר הייתי סגנו של ניצב ג'מאל חגרוש, ראש המינהלת לשיפור השירות למגזר הערבי.

<אבשלום פלד: אני נמצא פה בכובע הזה; לא בכובע של התפקיד החדש, למרות שבתפקיד החדש, כראש אגף ההדרכה של המשטרה, יש לי הרבה מה לומר על השתלבות – מסרתי את הכדור ואני תופס אותו בצד השני, כי השתלבות של בכלל ערבים ובדואים בפרט במשטרת ישראל, יש לו שני פנים: אל"ף, בהדרכה ובהתאמת ההדרכה, התאמה תרבותית למגזרים ייחודיים, אבל גם בהנחלה של כשירות תרבותית – איך עובד שוטר בתוך ישוב ערבי, אבל לא על זה באתי לדבר.

<אבשלום פלד: המינהלת לשיפור השירות של שירותי משטרה לחברה הערבית קמה גם בעקבות תוכנית 922.

<אבשלום פלד: קמה המינהלת, בנינו אותה אד הוק לטובת המשימה הזאת.

<אבשלום פלד: אנחנו מתעסקים בשלושה תחומים עיקריים: אחד הוא תחום קהילתי, חברתי – מיזמים לקירוב לבבות מול מגזרים ערביים, בישראל.

<אבשלום פלד: התחום השני הוא בניית תחנות משטרה.

<אבשלום פלד: כשהתחלנו את העבודה, סימנו 12 תחנות משטרה שצריך לבנות או לחזק.

<אבשלום פלד: כרגע אנחנו עומדים על כמעט 20 תחנות כאלה.

<אבשלום פלד: תכף אדבר על המגזר הערבי בכללותו.

<אבשלום פלד: הציר הנוסף הוא ציר של גיוס ערבים למשטרת ישראל.

<אבשלום פלד: כשהכנו את הפרויקט, עמדנו, אם האחוז האוכלוסייה כ-20%, 21% מאוכלוסיית המדינה של ערבים, אז במשטרה היה פחות מאחוז וחצי.

<אבשלום פלד: לקחנו כיעד בשלוש השנים הקרובות לגייס 600 ערבים, מוסלמים למשטרת ישראל.

<אבשלום פלד: זה שלושת צירי הפעולה שלנו.

<אבשלום פלד: הנתונים שלנו יפים – גם בתחום הגיוס, אנחנו מדברים על 60 ב-2016, ועכשיו כבר 97.

<אבשלום פלד: הממוצע, לפני שקמה המינהלת – היו כ-20 ערבים מוסלמים בשנה.

<אבשלום פלד: עד סוף השנה נגייס כ-150 – זה לאוכלוסייה הכללית.

<אבשלום פלד: אנחנו מזהים בתוך האוכלוסייה הכללית, ולמען הנאות, בין 2009 ל-2011 הייתי מפקד מרחב נגב, כלומר יש לי חיבור חזק מאוד לנגב.

<אבשלום פלד: אני מכיר היטב את הרשויות בנגב, במיוחד את האוכלוסייה הבדואית בנגב.

<אבשלום פלד: אגב, יש קשרים אמיצים אוד עם המשטרה.

<אבשלום פלד: לראשי הרשויות ולאוכלוסיות גדולות מאוד בנגב יש קשרים טובים מאוד עם המשטרה.

<אבשלום פלד: המשטרה מקיימת שם קשרים קהילתיים טובים מאוד, הרבה מאוד מיזמים.

<אבשלום פלד: אנחנו מזהים – וגם מההיכרות המוקדמת שלי – מזהים בעיה בכל ההצלחה שיש לנו בגיוס ערבים למשטרת ישראל כרגע בבניית הכנות, אבל אני מתמקד כרגע בגיוס ערבים.

<אבשלום פלד: אנחנו מזהים בעיה לא פשוטה בנגב.

<אבשלום פלד: אם אני מדבר על כך שגייסנו השנה 97 ערבים, רק שניים מתוכם הם בדואים מהנגב, כלומר יש לנו בדואיים צפוניים, אבל בדואים מהנגב – רק שניים מתוך 97 שגייסנו מאז תחילת השנה, ואחת מהם אגב היא חוקרת בדואית.

<אבשלום פלד: עשינו תוכנית לפני כחודשיים-שלושה, איך אנחנו מתגברים את הגיוס בנגב.

<אבשלום פלד: אל"ף, תגברנו בתקינה את מחלקת הגיוסים של מחוז דרומי, תקינה שמוכוונת אך ורק גיוס בדואי.

<אבשלום פלד: תגברנו לאחרונה, לפני כחודש וחצי, עם קצין בדרגת ניצב משנה, שזו דרגה בכירה, שקיבל תפקיד אחד.

<אבשלום פלד: הוא פרויקטור גיוס בדורים מהנגב.

<אבשלום פלד: קצין שגדל בדרום, גם אגף דרום.

<אבשלום פלד: קיבל את זה כמשימה.

<אבשלום פלד: בנינו כיתות שהן כיתות הכנה למיונים במשטרה.

<אבשלום פלד: כל אוכלוסיית הערבים מגיעה לכיתות האלה.

<אבשלום פלד: אז כשהתחלנו עם הנגב, הכיתה הראשונה, בנינו אותה בנגב, וטלאל תרם לנו את המתנ"ס, מחשבנו אותו, וזה לא נחל הצלחה גדולה, כלומר אנחנו מכינים אותם למבחני מיון במשטרה.

<אבשלום פלד: אגב, זה די חריג, כי בדרך כלל ארגון – באים להיבחן אצלו, אבל בשם הרב-תרבותיות, ואנחנו מבינים טוב מאוד שמבחני המיון במשטרה – אני מניח שלעוד גופים – הם מוכוונים מאוד למיין סטרים של מתגייס.

<אבשלום פלד: לכן בנינו כיתות ייחודיות, שאנחנו מכינים אותן למיונים במשטרה.

<אבשלום פלד: כרגע בנינו כיתה בצפון שמיועדת לבדואים מהנגב.

<אבשלום פלד: למה בצפון – כי בסקר שעשינו בקרב מועמדים לגיוס, התברר שמעדיפים להיות בצפון, ולהיות מנותקים – לבוא לשבוע בתנאי פנימייה ולעשות את המבחנים האלה.

<אבשלום פלד: הבעיה הגדולה ביותר היא בעיית ביטחון השדה.

<אבשלום פלד: הרבה מאוד נפסלים על ביטחון שדה.

<אבשלום פלד: אז גם כאן תגברנו בתקנים של קב"טים משטרתיים ומאבחנים בנגב.

<אבשלום פלד: אני מקווה שכל המאמצים האלה שאנחנו עושים בחודשיים האחרונים, יניבו פירות בגיוס בדואים בנגב.

<אבשלום פלד: אנחנו עושים הרבה מאמצים, מודעים לחשיבות הזאת.

<אבשלום פלד: בתחום הפריסה – פריסה בעגה המשטרתית זה בניית תחנות משטרה.

<אבשלום פלד: אז יש לנו מספר ישובים שאנחנו מתקדמים בבניית תחנות.

<אבשלום פלד: ברהט, למשל, יש תחנה ואנחנו עומדים לחזק אותה.

<אבשלום פלד: מיועד לקום בבניין הנגב.

<אבשלום פלד: יש פה קואליציה גם של בני שמעון, ראש מועצת בני שמעון, גם של ראש עיריית רהט, גם ראש מועצת להבים.

<אבשלום פלד: יחד אתם אני מניח שנגיע לבניית תחנה חדשה וחזקה יותר ברהט.

<אבשלום פלד: בחורה יש לנו כבר שטח, בשגב שלום יש שטח.

<אבשלום פלד: אנחנו מתקדמים עם העניין הזה.

<אבשלום פלד: הרבה מאמצים אנחנו מפנים לנגב, כי אנחנו מזהים כבר כמה חודשים שאנחנו מתקדמים יפה מאוד מול ערביי הצפון, המרכז.

<אבשלום פלד: קשה מאוד בנגב, ואנחנו כרגע מפנים משאבים וכוח אדם שיטפל רק בנגב.

מכלוף מיקי זוהר: חשוב מאוד לעשות סדר גם בנגב.

מכלוף מיקי זוהר: אני מברך אתכם על המגמה.

מכלוף מיקי זוהר: סיגל מורן, בבקשה.

<סיגל מורן: תודה.

<סיגל מורן: אשתדל להיות קצרה.

<סיגל מורן: היה חשוב לי להישאר בדיון הזה, כי במקביל מתקיימים עוד דיונים במסגרת יום הנגב, בעיקר בגלל סיבה אחת.

<סיגל מורן: אני חושבת שאנחנו צריכים להוציא מהלקסיקון שלנו את המונח הבעיה של החברה הבדואית.

<סיגל מורן: הבעיה היא של החברה הישראלית, הבעיה היא של כלל החברה בנגב, מכיוון שאני חושבת שמי שלא מבין שאם מצבה של החברה הבדואית לא ישתפר בצורה דרמטית, והפערים בינה לבין החברה היהודית בנגב בפרט ובחברה הישראלית בכלל, לא יצטמצמו, אזי לכולנו אין עתיד בנגב.

<סיגל מורן: זה בכלל לא שאלה, העניין הזה.

<סיגל מורן: אני חושבת שהמונחים שבהם אנחנו מדברים, של אנחנו ואתם, צריכים להיעלם מהעולם.

<סיגל מורן: אני גרה בקיבוץ בית קמה.

<סיגל מורן: לפי תמ"א 35, הקיבוץ הזה מיועד להיות ישוב של 500 בתי אב.

<סיגל מורן: היום הוא 350.

<סיגל מורן: במועצה האזורית שלי יש 13 ישובים.

<סיגל מורן: כולם עד 500 בתי אב.

<סיגל מורן: אני לא מבינה – ואני לא מדברת ספציפית על כל גבעה, אבל אני לא מבינה למה לאזרח בדואי ישראלי, כמו שאמרת, שווה זכויות אליי, לא מגיע שתהיה זכות בחירה בין עיר למושב ליישוב.

<סיגל מורן: לא ברור לי.

<סיגל מורן: אני חושבת שאנחנו צריכים להפוך את הדיסקט.

<סיגל מורן: אני חושבת שהגיע הזמן שבמקום להיות צודקים, נהיה חכמים.

<סיגל מורן: כרגע אני לא מדברת לא פוליטיקה, לא אידיאולוגיה, אפילו לא ערכים; אני מדברת על האינטרס שלי, שלילדים שלי יהיה עתיד בנגב.

<סיגל מורן: שלי – לא של טלאל.

<סיגל מורן: אבל אם לילדים של טלאל לא יהיה עתיד בנגב, גם לילדים שלי לא יהיה שם עתיד.

<סיגל מורן: מהמקום הזה אני מדברת, של כלל תושבי הנגב.

<סיגל מורן: ואני חושבת שזו הקריאה שצריכה לצאת.

<סיגל מורן: אני אומרת תמיד לחבריי הבדואים – ויש לי לא מעט – אני אומרת שהם לא צריכים שונאים.

<סיגל מורן: יש להם מספיק את עצמם.

<סיגל מורן: ויחד עם זה, אסור להתבלבל – יש במדינת ישראל ריבון ויש אזרחים, ותתכבד מדינת ישראל ותעשה את מה שהיא צריכה לעשות.

<סיגל מורן: יש לי הרבה הערכה לשר החקלאות ולצוות שעובד תחתיו, אבל זה לא קרוב בכלל לקצב שהדברים צריכים להתנהל.

<סיגל מורן: המציאות לא מתקדמת בקצב הזה, וכל יום שעובר, אנחנו הולכים אחורה ולא קדימה.

<סיגל מורן: התחלתי לומר שאנחנו צריכים להפוך את הדיסקט.

<סיגל מורן: אני רוצה את הנקודה הזאת לחדד.

<סיגל מורן: אני יוצאת מתוך נקודת הנחה – אולי מוזרה לחלק מהאנשים – שהתושבים והתושבות הבדואים הם בדיוק כמוני וכמו חבריי, דהיינו מה רוצים – רוצים לחיות באיכות חיים.

<סיגל מורן: רוצים שיהיה להם חינוך טוב, רוצים שתהיה להם סביבה נקייה, רוצים שתהיה להם פרנסה טובה, בדיוק כמוני וכמו כל אחד שיושב פה בחדר.

<סיגל מורן: אני חושבת שאם מדינת ישראל תבין שצריך להתחיל דווקא מהמקום של ההצלחות ולא מהמקום של האכיפה; אם היא תחזק את ראשי הרשויות הקיימים, ותיתן להם את כל הכלים ואת כל התמיכה להצליח, ואם העיר רהט לא תהיה בסוציו אקונומי 1 אלא תהיה ב-7 כמונו, תושבים ירצו לבד לעבור לרהט.

<סיגל מורן: איך אני יודעת – כי עובדה שרוצים להצטרף לבני שמעון.

<סיגל מורן: אותו דבר בדיוק.

<סיגל מורן: לכן אני חושבת שצריך לשנות את כל דרך העבודה, לחזק את הרשויות הקיימות קודם כל, להתחיל בהסדרת כל התושבים שמעוניינים להגיע להסדרה.

<סיגל מורן: לאחר מכן יישארו בסוף האחרונים שלא רוצים – תתכבד ממשלת ישראל, תפעיל את יכולותיה באמצעות החוק, ותטפל בהם.

מכלוף מיקי זוהר: אני נוטה להסכים עם הדברים שאמרת, שצריך להיות מאמץ משותף של שני הצדדים להסדרה כוללת.

מכלוף מיקי זוהר: עתיד הנגב תלוי בעניין הזה.

מכלוף מיקי זוהר: כפי שציינת, לא רק עתיד האוכלוסייה הבדואית אלא גם עתיד האוכלוסייה היהודית.

מכלוף מיקי זוהר: לכן צריך לעשות הסדרה בעניין הזה.

מכלוף מיקי זוהר: משרד הבריאות, מירי כהן, מנהלת תחום בכיר, שירותי הצלה.

מכלוף מיקי זוהר: אגב, היה דיון אצלי בוועדה לגבי הגעת אמבולנסים.

מכלוף מיקי זוהר: היית שם.

מכלוף מיקי זוהר: דיברנו על כך שבישוב בדואי בפרט לא כדאי לקבל התקף לב, כי לא בטוח שתינצל.

מכלוף מיקי זוהר: יש שעות שעדיף להיות בריא.

<מירי כהן: נושא בריאות – אני מבינה שזה ברור לכולם, החשיבות החולים – יהודים, ערבים, בדואים ודאי.

<מירי כהן: נוגע לכל אחד ואחד מאתנו.

<מירי כהן: לצערנו, כפי שנאמר פה, גם הנתונים של האוכלוסייה הבדואית לצערנו, פחות טובים מהאוכלוסייה היהודים, אם מדברים על תמותת תינוקות, אם מדברים על נושא של שיעורי היפגעות ילדים.

<מירי כהן: זה לא קשור רק למשרד הבריאות, אבל ניגע בזה אחר כך בתוכנית הלאומית על היפגעות ילדים.

<מירי כהן: גם נמצאת פה חברתי מארגון בטרם שתרחיב על השיעורים המאוד גבוהים של הנפגעים בקרב הילדים הבדואים מתאונות.

<מירי כהן: כמובן, הנושא שהזכרת עכשיו של זמינות אמבולנסים.

<מירי כהן: ראינו בדיון שזמינות האמבולנסים בישובים הבדואים הרבה יותר נמוכה, פחות טובה מהאוכלוסייה היהודית, ואלה דברים שצריכים לטפל.

<מירי כהן: כשהתוכנית היתה בחיתוליה – לדעתי אפילו על נייר, עוד לא יצאה אולי מעץ, העלינו את הצורך לחזק את שירותי הבריאות.

<מירי כהן: הנושא של הפערים בזמינות אמבולנסים זעק לנו מהשמיים.

<מירי כהן: אנחנו רואים את זה, מכירים את המקרים.

<מירי כהן: העליתי את זה.

<מירי כהן: מספר שנים פניתי לשר החקלאות, למינהלת הבדואים.

<מירי כהן: הם אכן מבינים את הצורך הזה, ואמרנו: חייבים לתת פה מענה, כי אם בישובים יהודיים חזקים, אוכלוסיות חזקות ישוב חזק יכול לממן את שירותי האמבולנסים, כפי שקיים בהרבה ישובים – תל-אביב, ירושלים, הרבה ישובים אחרים העירייה עצמה מממנת את הישובים –בישובים הבדואים הרבה יותר מצומצמות.

<מירי כהן: גם הפריסה הגיאוגרפית בעייתית.

<מירי כהן: לכן ביקשתי להכניס, לתת לזה מענה על-ידי הממשלה.

<מירי כהן: ביקשתי מספר פעמים.

<מירי כהן: למרות מאמצינו ובקשותינו – ופניתי לכל הגורמים האפשריים – נעניתי בשלילה.

<מירי כהן: רק לאחר מאמץ לא קטן בסופו של דבר נכנס תחום הבריאות להחלטת הממשלה, ממש בדקה האחרונה, ומה שניתן מתוך 3 מיליארד – ואני מדגישה את הנתונים – מתוך 3 מיליארד בהחלטת הממשלה, אם אני מחלקת 3 מיליארד לחמש שנים, אנחנו מדברים על 600 מיליון בשנה לערך.

<מירי כהן: נאמר, חלוקה שווה.

<מירי כהן: אם אנחנו מדברים על 600 מיליון שקל שיש לשנה בתוכנית, מתוך זה לכל צרכי הבריאות, 2 מיליון שקל.

<מירי כהן: זה צריך לתת מענה לנושא של אמבולנסים, לנושא של שירות בריאות וקידום בריאות ואפילו נושא של היפגעות ילדים – ששוב, זה לא נושא של משרד הבריאות.

<מירי כהן: ב-2 מיליון שקל בשנה מה אפשר לעשות?

<מירי כהן: כמו משפט שלמה – לתת לפה, לתת לשם.

<מירי כהן: בסופו של דבר באמת לא ידעתי מה אפשר לעשות.

<מירי כהן: מה שהחלטנו לעשות זה לחלק את זה לחצי – מיליון שקל בלבד יינתן הנושא של שירותי חירום ואמבולנסים, ומיליון שקל לנושא קידום הבריאות, נושאי הבריאות האחרים, כולל היפגעות ילדים, שזה חונה אצלנו.

<מירי כהן: ושוב – זה רחוק מאוד מלהספיק.

<מירי כהן: במיליון שקל אנחנו יכולים להוסיף בקושי- - -

מכלוף מיקי זוהר: זה ברור – חסר כסף.

<מירי כהן: בנושאים האלה של גם הוספת אמבולנסים אנחנו חייבים לשפר את הנתונים.

מכלוף מיקי זוהר: בהחלט.

מכלוף מיקי זוהר: דנו בזה.

<מירי כהן: אני פונה ומבקשת מהוועדה, להגדיל את התקציב בהחלטת הממשלה 3 מיליארד.

<מירי כהן: חייבים.

מכלוף מיקי זוהר: ניאבק בעבור זה.

מכלוף מיקי זוהר: תודה רבה.

מכלוף מיקי זוהר: בטרם ניתן אפשרות לארגונים לדבר, אני חייב לציין שיש פה מספר רב של ארגונים שהגיע.

מכלוף מיקי זוהר: נאפשר לריבוי דעות מכל הגוונים, נאפשר לרובם, אבל קודם לכן נשמע את חבר הכנסת אכרם חסון.

מכלוף מיקי זוהר: בבקשה.

אכרם חסון: בוקר טוב לכולם.

אכרם חסון: קודם כל אני רוצה להודות לך, ידידי מיקי זוהר, יושב-ראש הוועדה, שתמיד דואג לפריפריה, ואנחנו מעלים כמעט כל שבוע נושא חשוב בחיי האנשים החלשים בחברה הישראלית.

אכרם חסון: אני לא אופטימי מהדיון כאן, מכמה סיבות.

אכרם חסון: קודם כל, כבר שנה שלמה אני מתעסק ומנסה לקדם את נושא המגזר הדרוזי יחד עם מיקי ועוד חברים.

אכרם חסון: מצד שני, אני גם מברך שלפעמים יש החלטות, כמו החלטת הממשלה בפברואר 2017, לקדם את המגזר הבדואי.

אכרם חסון: אבל מי שבודק לעומק, לא תמיד תוכניות מהסוג הזה יכולות להיטיב ולשנות את המצב.

אכרם חסון: אם אתה, למשל, מקדם את הישובים הבדואים המוכרים, ואת השכנים שלהם, שהם לא מוכרים, ואת האחים שלהם אתה לא מקדם, אתה מגדיל את הפער בחברה, וזה הופך אותם לסוציו אקונומי עוד יותר נמוך.

אכרם חסון: אתן לכם דוגמה.

אכרם חסון: ב-2008 רהט, חורה, כסייפה וערערה היו באשכול 2.

אכרם חסון: ב-2013, אחרי חמש שנים, חזרו לאשכול 1, כך שמצבם יותר גרוע – לא יותר טוב.

אכרם חסון: אנחנו מכירים את כל הבעיות.

אכרם חסון: את כל מה שאמרתם כאן אנחנו רואים.

אכרם חסון: לעניות דעתי, קודם כל צריך להשקיע הרבה תקציבים בחינוך ובהשכלה.

אכרם חסון: החינוך וההשכלה יכולים לשנות את פני החברה הבדואית, אבל לא בדיבורים.

אכרם חסון: למשל, עשיתי בדיקה עם המועצה להשכלה גבוהה, שקיבלה מהאוצר בשנה שעברה 120 מיליון שקל, לתת לאלה שהם חלקים, בשני תנאים – הם אמרו שיש שני תנאים:

אכרם חסון: אתה חייב להיות בסוציו אקונומי נמוך, ואתה עשית שירות למדינה.

אכרם חסון: אז הבדואים משרתים את המדינה, והם בסוציו אקונומי הכי נמוך.

אכרם חסון: כמה כסף קיבלו?

אכרם חסון: כמעט כלום.

אכרם חסון: ולכן כשאנחנו באים לדבר, צריך לראות קודם כל כמה חברי כנסת כאן.

אכרם חסון: יש כאן אולי 19 חברי כנסת מהמגזרים השונים שהם בני מיעוטים.

אכרם חסון: דבר שני, שאר חברי הכנסת, גם אלה שגרים בנגב, חוץ ממיקי זוהר ואכרם חסון יש עוד 118 חברי כנסת.

אכרם חסון: כמה ראשי ערים ומועצות כמו ידידנו, שעושה עבודת קודש, טלאל אלקרנאווי שנמצא כאן, איפה ראשי המועצות הבדואים כאן?

אכרם חסון: איפה נציגי הציבור הבדואים במדינת ישראל?

אכרם חסון: לכן אני לא אופטימי, ובצדק, כי פה אנחנו אוכלים הרבה קש, ואנחנו מנסים בכל הכוח לשנות את המצב.

אכרם חסון: אני תמיד טוען – אם מצב הבדואים, שזה 260,000 בנגב, יישאר חלש, הכלכלה במדינת ישראל תישאר חלשה, והנגב לא ימריא.

אכרם חסון: אי-אפשר להמריא בלי להיטיב עם החברה החלשה במדינת ישראל.

אכרם חסון: ונמאס לנו תמיד לשמוע שהמדינה נגמרת בגדרה ובחדרה.

אכרם חסון: אנחנו מנסים לשנות את המצב.

אכרם חסון: לא מזמן נסעתי מכאן לכסייפה.

אכרם חסון: לקח לי שעתיים וחצי.

אכרם חסון: כבישים על הפנים, תשתיות לא קיימות, המצב מתאים למדינות עולם שלישי – לא מתאים למדינת ישראל.

אכרם חסון: לכן אני אומר – הגיע הזמן, ונסעתי בדרכים לפי מה שנתן לי הוויז, אז ירדתי בכל מיני ירידות מסוכנות ונכנסתי בכל מיני כפרים.

אכרם חסון: חבל על הזמן.

אכרם חסון: אבל בסופו של דבר הגעתי ונפגשתי עם אנשים נחמדים, רוצים להתקדם.

אכרם חסון: יש צעירים עם ראש על הכתפיים.

אכרם חסון: לפני שלושה חודשים נפגשתי עם אשה בדואית בוושינגטון, היינו בכנס, והיא באה מהאוניברסיטה הכי יוקרתית בקנדה, עושה דוקטורט, והיא מהרט.

אכרם חסון: גם באותו כנס נפגשתי עם רופאה בדואית שעובדת בבתי חולים מהכי טובים בארצות הברית.

אכרם חסון: סימן שיש לאנשים ראש על הכתפיים.

אכרם חסון: יש לאנשים שכל.

אכרם חסון: הם יכולים ללמוד.

אכרם חסון: צריך לתת להם את הכלים.

אכרם חסון: בדקנו, טלאל, 40 משרדי ממשלה.

אכרם חסון: בתוך 40 משרדי ממשלה אין אשה בדואית אחת.

אכרם חסון: אז אני שואל, איך אפשר לשלב את האשה הבדואית בחברה הישראלית, ולהביא אותה לנקודת זינוק שווה, ולהביא עוד שתי משכורות, כי אולי 70% או 80% מהבדואים חיים ממשכורת אחת במדינה שמחיר החשמל גם אצל טלאל עולה כמו בירושלים – זה לא שונה; גם הבנזין וגם המסים אותו דבר.

אכרם חסון: אנחנו משלמים אותם מחירים.

אכרם חסון: לכן יפה שנדבר ונדון, אבל אני לא יודע מתי – מיקי אולי איתי – מתי נתייאש.

אכרם חסון: אני לא יודע אם נתייאש, אבל אנחנו לא נמצאים במצב כל כך אופטימי, שאפשר באמת לשנות את המצב.

אכרם חסון: אני, למשל, שר החקלאות ממונה על המינהלת הבדואית.

אכרם חסון: מעולם לא קרא לנו לישיבה כדי לבדוק מה אנחנו יכולים גם לעזור לו כדי לקדם את הדברים האלה.

אכרם חסון: כל הזמן אנחנו חברי הכנסת יוזמים, מבטיחים לנו, ובסוף כמעט ולא מקיימים דבר.

אכרם חסון: אני אומר, אם אתה רוצה לתת תקווה, אתה צריך לעשות.

אכרם חסון: ברגע שיש אזרח שאין לו תקווה, הוא יעשה כל דבר לא חוקי ובלתי אפשרי.

אכרם חסון: לא מקובל על הדעת.

אכרם חסון: צריך לעשות שלכל אזרח יהיה מה להפסיד.

אכרם חסון: ברגע שלאזרח אין מה להפסיד, הוא יהיה עבריין, הוא ימכור סמים, הוא יתעסק בפשע, והוא יביא קללה על כל החברה הישראלית, וזה יקרין על הישוב היהודי וגם על הערבי יחד.

אכרם חסון: לכן הגיע הזמן שנצא בתוכנית – כפי שאני תמיד טוען – כדי להציל את הבדואים צריך תוכנית סטטוטורית.

אכרם חסון: להשקיע בה כמה מיליארדים, לתת פתרון לישובים הלא מוכרים.

אכרם חסון: צריך להביא את הבדואים, שיהיו אזרחים לא מפרי חוק אלא מכבדי חוק, אוהבים את מדינת ישראל, גאים במדינתם, אבל צריך להביא אותם לנקודה כזו שתיתן להם תקווה.

אכרם חסון: עד אז נצטרך כולנו יחד לעבוד קשה, ולא לקטר ולא להמציא סיפורים ולא לומר למה אנחנו לא עושים, ולא לעשות בירוקרטיה מיותרת כדי לעזור ולתמוך בחברה.

אכרם חסון: אני שוב מודה לך, מיקי.

אכרם חסון: כל הכבוד.

מכלוף מיקי זוהר: תודה רבה.

מכלוף מיקי זוהר: הדברים נכונים וחשובים.

מכלוף מיקי זוהר: נתחיל עם הארגונים.

מכלוף מיקי זוהר: יוהן אטלן, ממועצת הנגב, בבקשה.

<יוהן אטלן: תודה.

<יוהן אטלן: יטהן אטלן, מנכ"ל מועצת הנגב.

<יוהן אטלן: אהיה קצר, כי יש פה הרבה ארגונים, וכולם צריכים לדבר; לא רק ארגונים – גם פעילים שחשוב שיאמרו כמה מילים.

<יוהן אטלן: אתחיל ואומר שיום הנגב הקודם תוכנן במושב הקודם של הכנסת ובוטל בגלל האירוע המצער מאוד שקרה באום אל-חיראן.

<יוהן אטלן: יום אחרי האירוע כל ראשי הרשויות בנגב ומועצת הנגב יצאו בהצהרה שמבקשת להרגיע את הרוחות, ומבקשת לא להסיק מסקנות ולא למהר לקרוא קריאות, אלא לחכות לתוצאות.

<יוהן אטלן: אני חושב שהעמדה שביטאה סיגל זה לא רק העמדה של סיגל.

<יוהן אטלן: חשוב להבין – 24 ראשי רשויות במועצת הנגב עומדים מאחורי המילים של סיגל, וכולנו סבורים שהגורל של תושבי הנגב, יהודים וערבים, נמצא יחד באותה סירה.

<יוהן אטלן: יש אחריות אחד על השני.

<יוהן אטלן: הדיון כאן – אני מודה ליריב מן שהציג בתחילת הדרך את התוכנית.

<יוהן אטלן: בדרך כבר הספקנו לשכוח את התוכנית החשובה, אבל אני חושב שאחד הדברים שאנחנו חשבנו שבגללם התעקשנו לקיים את הדיון, ואני מודה גם למיקי שהסכים לקיים את הדיון החשוב הזה, זה כי אנחנו לא רוצים להתעורר עוד חמש שנים, ולגלות שדברים שיכולנו לעשות, לא נעשו, ושמעורבות ברשויות מקומיות של ארגונים אזרחיים, של חברה אזרחית לא היתה מספיק אינטנסיבית.

<יוהן אטלן: כדי שהתוכנית הזו תתממש כלשונה יש לנו פה דוח שהפקנו היום על 2.5 מיליארד שקלים על החלטות ממשלה ענקיות, שיצא היום על הנגב.

<יוהן אטלן: אנחנו לא רוצים שעוד חמש שנים יהיה דוח כזה על תוכנית החומש לחברה הבדואית, ואנחנו נגלה שחלק גדול מהדברים שהיו אמורים להתממש, לא התממשו.

<יוהן אטלן: לכן אנחנו כאן.

<יוהן אטלן: אשמח גם אם אפשר יהיה להפנות שאלות ליריב, אתם כארגוני חברה אזרחית מגלים שיש לכם איזה קושי להתחבר לתוכניות האלה – זה הזמן להכיר ולהתחבר.

<יוהן אטלן: תודה.

מכלוף מיקי זוהר: תודה רבה.

מכלוף מיקי זוהר: פורום היזמים הבדואים.

מכלוף מיקי זוהר: בבקשה, אדוני, עדיסאן אבו עבדון, נציג הפורום.

<עדיסאן אבו-עבדון: שלום לכולם.

<עדיסאן אבו-עבדון: ראשית, אני רוצה להודות למארגנים על כך שמצאו לנכון לשתף אותנו, ושנתנו לנו אפשרות לשמוע וגם להשמיע.

<עדיסאן אבו-עבדון: חברים יקרים, החברה הבדואית היא חברה בתוך החברה הישראלית, והיא חלק בלתי נפרד.

<עדיסאן אבו-עבדון: שמחתי לשמוע את כבודו אומר שככה רואים את החברה, כחלק בלתי נפרד מהחברה הישראלית.

<עדיסאן אבו-עבדון: מה שאני שומע בתקשורת ובמקומות אחרים, זה אחרת.

<עדיסאן אבו-עבדון: אנחנו מברכים על כך שאכן יש ראייה כזאת, שרואים את הבדואים כחלק מהחברה הישראלית.

<עדיסאן אבו-עבדון: חברים, המציאות עולה על כל דמיון.

<עדיסאן אבו-עבדון: החברה הבדואית היא חלק מההווי של הנגב – על כך ודאי יעידו המרכזים המסחריים של באר שבע ואלה של הישובים מסביב לבאר שבע, שיש צעירים בדואים שפוקדים את המקום הזה, וחלק גדול מהפרנסה של המרכזים המסחריים האלה הם מהצעירים הבדואים ומהחברה הבדואית.

<עדיסאן אבו-עבדון: לפני כשנתיים הקמנו פורום של אנשי עסקים בדואים, לאחר שראינו שלא מתרומם, או לפחות מלבד העיר רהט, לא רואים שום מרכזים מסחריים ופעילות מסחרית בתוך הישובים הבדואים בנגב.

<עדיסאן אבו-עבדון: בכלל.

<עדיסאן אבו-עבדון: בלקייה, למשל – אני חושב שהמונח של חזית מסחרית עבר מהעולם, כלומר בתוך התכנון עושים חזית מסחרית.

<עדיסאן אבו-עבדון: מוסך בתוך בית, מסגרייה בתוך בית, חנות מכולת בתוך בית.

<עדיסאן אבו-עבדון: לדעתי, צריך לפתור את הבעיה הזאת.

<עדיסאן אבו-עבדון: מרכז מסחרי זה הפתרון היחיד, אזורי תעשייה בישובים האלה זה מה שיפתור את הבעיה, ולדעתי יספק גם עבודה לאנשים בתוך הישוב.

<עדיסאן אבו-עבדון: המרכזים ואזורי התעסוקה כגון עידן הנגב ומה שמתכננים בתל שוקת זה לא יפתור את הבעיה של הישובים הבדואים, לדעתי.

<עדיסאן אבו-עבדון: זה נותן פתרונות ליזמים יותר גדולים.

<עדיסאן אבו-עבדון: היזמים שלנו הם יזמים ברמה בינונית עד קטנה.

<עדיסאן אבו-עבדון: אנחנו לא יכולים להיות שם.

<עדיסאן אבו-עבדון: גדול עלינו הנושא של עידן הנגב, ועל כך ודאי יעידו אנשים כמו סיגל מורן וטלאל, שאין שם יזמים בדואים בתוך המקומות האלה.

<עדיסאן אבו-עבדון: יש אנשים שקנו שם אדמות, ונתקעו עם האדמות, כי הם למעשה לא מתאימים למקומות האלה.

<עדיסאן אבו-עבדון: לכן אני קורא מפה לכל מי שמוכן לשמוע, שהישובים הבדואים צריכים לעבור פאזה, שיכולה לשנות, והפאזה הזאת היא תשנה את החברה הבדואית.

מכלוף מיקי זוהר: תודה, אדוני.

מכלוף מיקי זוהר: סלימאן אלעמור פה?

מכלוף מיקי זוהר: לא נמצא?

מכלוף מיקי זוהר: מודל למנהיגות בנגב.

<עדי ניר שגיא: תודה.

<עדי ניר שגיא: שמי עדי ניר שגיא.

<עדי ניר שגיא: אני מנהלת את מרכז מנדל למנהיגות בנגב.

<עדי ניר שגיא: מרכז מנדל הוא גוף של קרן מנדל ישראל, שעוסקת במקום של התקווה והמחויבות לפיתוח חברה אזרחית משגשגת ומערכת חינוך שוויונית ואיכותית.

<עדי ניר שגיא: לפני כעשור קרן מנדל ראתה שהנגישות של התוכניות הארציות לתושבי הנגב היא חלקית מדי, כמעט לא קיימת, ולכן הוקם מרכז מנדל למנהיגות בנגב.

<עדי ניר שגיא: אנחנו בצד של האחוזון המאוד-מאוד גבוה בחברה הבדואית, שנותן את התקווה.

<עדי ניר שגיא: אני חושבת שמה שצריך להוסיף לדיון כאן זה את המחויבות הכלל אזרחית שלנו, יהודים וערבים, יחד לקידום חברה צודקת בישראל בכלל ובנגב בפרט.

<עדי ניר שגיא: אנחנו פועלים בשיתוף פעולה עם חברנו ראש עיריית רהט, עם ראש עיריית חורה, לקייה כדי לקדם אותה מנהיגות.

<עדי ניר שגיא: מגיעים אלינו אנשים שעוברים מיונים קפדניים מאוד, ולכן אנחנו לא התשובה למספרים הגדולים; אנחנו התשובה לאותם אנשים שכבר יש להם תואר, כלומר עברו את המכשלה של הקבלה למסלול אקדמי, שהמורכבות שלו עלתה קודם לכן, ובעצם מקדישים במשך שנתיים את עצמם לתוכנית של למידה, של מיפוי הסביבה שבה הם פועלים, מחשבה על ערכים שהם רוצים לקדם, וכשהם מגיעים למקום של איך לקדם את הערכים האלה לחברה טובה יותר, הם נתקלים בהרבה מאוד קשיים, שיכול להיות שתוכנית הממשלה צריכה להכיר אותם, ואתן דוגמה אחת.

<עדי ניר שגיא: יש לנו עד כה כ-30 בוגרי תוכניות למנהיגות בהרט וסביבה, חורה ולקייה, שעומדים לסיים בימים אלה את התוכנית.

<עדי ניר שגיא: למשל, בחורה שאחראית, ואפה מלקייה, אבו עמאר, שאחראית על נושא קידום החינוך הלא פורמלי בלקייה, מתחבטת סביב נושא תוכניות של נשירה, שכולנו יודעים כמה הן חשובות בכלל בחברה הישראלית, אבל בחברה הבדואית בכלל, בהתאמה בכלל של אנשים שעברו הכשרה שמותאמת בכלל לסוגיה הזו של טיפול בנוער בדגש על הלא פורמלי, אבל ודאי לתוך החברה הבדואית, לתוך ההבנה של ההבדל בין בנים לבנות וכו'.

<עדי ניר שגיא: אז אני חושבת שמשרדי הממשלה צריכים לצאת מהקופסה הברורה של כיצד להכשיר אותם אנשים גם דרך האקדמיה וגם דרך תוכניות ייחודיות, ולחשוב איך לתת מענה אחרי שהיעד מוגדר ויש תוכנית פעולה לקידום של זה לאורך זמן.

<עדי ניר שגיא: הרבה פעמים אנחנו רואים תשובות שהן לטווח הקצר ולא לטווח הארוך.

<עדי ניר שגיא: אסיים ואומר, שבהמשך למה שסיגל אמרה וגם מה שטלאל אמר, שהאחריות בנגב – אני תושבת הנגב הרבה מאוד שנים – של כולנו, כדי שאיכות החיים של ילדינו, נכדינו תהיה טובה יותר – היא לא אחריות שמוטלת על צד אחד.

<עדי ניר שגיא: אנחנו עוסקים בכל אותם אנשים מאוד מחויבים ומאוד רציניים שאנחנו רואים את הפעולה שלהם, ואני רוצה לסיים ולומר לחבר הכנסת הנכבד שיש לי אולי בשורה, כי יש לנו בוגרת, ואפיין בן בהרי, שהשתלבה לאחרונה במשרד לשוויון חברתי, ופועלת מעמדות תפקידיות חשובות לכלל המדינה.

<עדי ניר שגיא: יש לנו בוגרות נוספות וגם כמובן בוגרים, שפועלים באומץ להוביל שינוי.

<עדי ניר שגיא: אני חושבת שתוכניות הממשלה צריכות להיות מותאמות יותר ומחוברות יותר ובהסתכלות ארוכת טווח וגם תרבותית.

מכלוף מיקי זוהר: בהחלט.

מכלוף מיקי זוהר: תודה רבה.

מכלוף מיקי זוהר: חנה דורסמן, מנכ"לית עמותת חינוך לפסגות.

<חנה דורסמן: שלום.

<חנה דורסמן: אני באתי לדבר על התקווה ועל הכאב, כשלוקחים קרן של תקווה.

<חנה דורסמן: אנחנו עמותה שעוסקת בקידום ילדים ונוער מהפריפריות החברתיות והגיאוגרפיות.

<חנה דורסמן: אנחנו עובדים עם אוכלוסיות שמגיעות ממקומות מוחלשים יותר מכל המדינה.

<חנה דורסמן: בגלל הניסיון הרב שלנו משרד החינוך בחר בנו להיכנס ולעבוד עם האוכלוסייה הבדואית.

<חנה דורסמן: בדרום התחלנו עם שגב שלום.

<חנה דורסמן: נכנסנו לפני כשנה וחצי.

<חנה דורסמן: המומחיות שלנו בעבודה עם בני נוער וילדים היא צמצום פערים.

<חנה דורסמן: אנחנו רואים כבר את התחלת הדבר הזה.

<חנה דורסמן: רק כדי להסביר – התוכנית שלנו היא מודל של עשר שנים לכל ילד, 16 שעות שבועיות אחרי שעות בית ספר, שמפתחת מצוינות ולוקחת את הילדים – אנחנו רואים לפי בוגרים שיש לנו היום, מביאה אותם למקומות הגבוהים ביותר.

<חנה דורסמן: התחלנו לפני שנה וחצי בשגב שלום מתוך הבנה ומסרים כוללים, שברור שאנחנו לא נכנסים לשנה וחצי; אנחנו נכנסים כדי לייצר את התהליך, ולייצר שם את סיירת המצוינות של דור העתיד בשגב שלום.

<חנה דורסמן: לצערנו, בתוך כל מה שמתרחש עם התוכנית החדשה, שיש בה מאות-מיליונים לנושא החינוך, אנחנו פשוט – אני לא מצליחה אפילו להבין ולעקוב, איך התרחש המהלך שבסופו של דבר לשנה הבאה, שמתחילה עוד חודשיים, אין תקצוב למרכז שלוקח ילדים ל-16 שעות שבועיות, ילדים בעלי פוטנציאל מצוינות, אחרי שעות בית ספר.

<חנה דורסמן: זה מצב נורא של חוסר ודאות.

<חנה דורסמן: כמנהלת עמותה אני לא יכולה לישון בשקט, שנתתי לילד לראות את העתיד ואת האפשרויות, והדבר הזה נלקח ממנו.

<חנה דורסמן: מדובר פה בצורה אמתית בדיני נפשות.

<חנה דורסמן: אלה ילדים שבאים אלינו, ואומרים לצוות שלהם שהם רוצים את ארוחת ארבע, שזה לחם עם שוקולד, ושהם רוצים להיות בחימום של המרכז בחורף.

<חנה דורסמן: איפה אנחנו רוצים שהילדים האלה יהיו?

<חנה דורסמן: איפה אנחנו רוצים שהם יסתובבו?

<חנה דורסמן: מה האפשרויות?

<חנה דורסמן: לכן אני באתי לפה לבקש את עזרת הוועדה, להבין – אל"ף, איפה נמצאים הכספים של תוכניות ההמשך, שהיה כתוב בהחלטת הממשלה שאחד הדברים החשובים- - -

מכלוף מיקי זוהר: ברשותך, ישיבו לך עכשיו תשובה.

<יריב מן: אל"ף, אני חותם על כל מה שאמרה מנכ"לית עמותת חינוך לפסגות.

<יריב מן: זה עמותה מצוינת שעשתה עבודה מעולה.

<יריב מן: אנחנו תקצבנו בהחלטה את משרד החינוך – 280 מיליון שקל לבינוי.

<יריב מן: מעבר לזה, סכום של קרוב ל-350 מיליון שקל לפדגוגיה.

<יריב מן: המענים של משרד החינוך יינתנו על-ידי המחוז.

<יריב מן: מנהלת המחוז עובדת על התוכנית, אבל אנחנו גם נעלה את הדרישה שהועלתה כאן בפני צוות של מנכ"ל משרד החינוך.

אכרם חסון: מי עוקב אחרי הביצוע של התוכנית?

<יריב מן: אנחנו עוקבים אחרי משרדי הממשלה האחרים, אנחנו ומשרד האוצר.

אכרם חסון: אני מקווה שלא יחזירו את הכסף אחרי זה לאוצר.

<יריב מן: למה שיחזירו?

אכרם חסון: צריך לעקוב אחרי הביצוע.

אכרם חסון: להוריד בירוקרטיה ולא לגרום נזק.

<יריב מן: אגב, משרד שלא יבצע את התקציב שלו, עדיף שיחזור לקופת האוצר, ושכספי האזרחים שמעלים מסים מעבודה קשה לא יבוזבזו.

<יריב מן: אנחנו מאוד בעד.

<יריב מן: לכן התפקיד שלנו, לוודא שהכספים האלה יוצאים כמו שצריך.

<יריב מן: זו המחויבות שלנו.

מכלוף מיקי זוהר: גברתי, בבקשה להשלים את דבריך.

<חנה דורסמן: קודם כל, בצדק אחד העקרונות הכי חשובים זה המשכיות.

<חנה דורסמן: זה מופיע גם בלשון ההחלטה.

<חנה דורסמן: ב-1.9, שזה פחות או יותר מחר בבוקר, אני לא יודעת לומר לילדים אם ממשיכים אתנו או לא, ולא יודעת לומר את זה למשפחות שלהם ולא יודעת לומר את זה לרשות.

<חנה דורסמן: לנו אמרו שממש ביום-יומיים הקרובים נחלטת התוכנית.

<חנה דורסמן: זה דבר שלא יכול לקרות.

<חנה דורסמן: עדיף שלא ניכנס למקומות, אם הממשלה לא לוקחת אחריות להמשיך את הדבר הזה.

<חנה דורסמן: זה לתת לילד תקווה ולהוריד אותו – אני מקווה שזה ייפתר, ושהוועדה, אם אפשר לבקש את עזרתה במעקב אחר הנושא הזה.

מכלוף מיקי זוהר: נעשה זאת בהחלט.

מכלוף מיקי זוהר: רגבים, יכין זיק.

<יכין זיק: אתמקד בנושא הקרקעות, שהוא מן הסתם מה שמעסיק אותנו.

<יכין זיק: אחת הבעיות המרכזיות מבחינתנו בכל תוכנית החומש, גם הקרובה וגם שאחריה – עשר השנים הקרובות – היא שאנחנו לא יודעים לאן היא הולכת.

<יכין זיק: בדרך כלל, כשקובעים יעד ארוך טווח, אנחנו רוצים לראות לאן אנחנו שואפים, ומשקיעים פה מיליארדים – ובצדק – אבל אנחנו לא יודעים לאיזה כיוון אנחנו רוצים לקחת אותה.

<יכין זיק: יש וקטור כללי, אבל אין שום תוכנית פרטנית.

<יכין זיק: הבקשה שלנו מהרשות להסדרה היא שיהיו מפות, כלומר כשאנחנו יוצאים עכשיו לדרך, לתוכנית הארוכה והחשובה הזאת, אנחנו יודעים לקראת מה אנחנו הולכים – גם בטווח של עשר השנים, ופרטנית ברזולוציה הרבה יותר נמוכה, בחמש השנים הקרובות.

<יכין זיק: אם אנחנו יוצאים לתוכנית כזו של הסדרה ושל הסדרת הפזורה ושינוי הקווים הכחולים והישובים בתוך האוכלוסייה הבדואית, אנחנו צריכים לדעת לאן אנחנו הולכים כדי לא לעשות טעויות שיפגעו – גם במדינת ישראל וגם באוכלוסייה הבדואית.

מכלוף מיקי זוהר: תודה רבה.

מכלוף מיקי זוהר: נאיף אבו-עראר נמצא פה?

מכלוף מיקי זוהר: הוא נרשם לדיון.

מכלוף מיקי זוהר: בטרם, גלית גלעד.

<גלית גלעד: שלום, שמי גלית גלעד.

<גלית גלעד: אני סמנכ"לית ארגון בטרם, וכל מה שנאמר פה, חשוב, אבל אתמול בערב מתה תינוקת בת חודשיים ברהט.

<גלית גלעד: כמעט כל יום טיפול נמרץ של בית החולים סורוקה מקבל לידיו ילד שנפגע מתאונה כלשהי.

<גלית גלעד: הילדים בחברה הבדואית נפגעים פי שבעה מהילדים בחברה היהודית באותו מקום.

<גלית גלעד: משרד החקלאות לפני שלוש שנים הבין את התופעה הזאת, והבין שאי-אפשר להמשיך עם הנושא הזה, והחליט יחד עם ארגון בטרם, לטפל בתופעה.

<גלית גלעד: התחלנו את זה, לעשות פרויקט מאוד-מאוד מקיף בשלושה ישובים.

<גלית גלעד: הפרויקט הזה הצליח, והמשיך שנה לאחר מכן לעוד ששה ישובים.

<גלית גלעד: השנה הגענו לכל תשעת הישובים.

<גלית גלעד: ודווקא השנה, שזכינו בפרס יושב-ראש הכנסת, מכיוון שהצלחנו להפחית את תאונות דריסת החצר ממוצע של עשרה ילדים מתים לממוצע של ארבעה ילדים, דווקא השנה, כשיש תוכנית חומש עם תקציב כל כך מכובד, נאמר לנו ולכל ההורים והילדים בחברה הבדואית: לא עוד.

<גלית גלעד: שנה הבאה אין תקציב.

<גלית גלעד: לא יכולים להציל נפשות.

<גלית גלעד: אז אני מאוד מזדהה עם עמותת פסגות, שחינוך זה אחד הדברים החשובים, אבל אני חושבת שהצלת נפשות זה משהו שאי-אפשר להתווכח אתו.

<גלית גלעד: אי-אפשר להתווכח אתו בשולחן הזה.

<גלית גלעד: ואני קוראת לוועדה ואני קוראת למשרד החקלאות, להסתכל לנו בעיניים ולומר לנו, מה אנחנו צריכים לעשות עוד כדי להציל את הילדים האלה.

<גלית גלעד: ילדים רכי, חסרי ישע, הם טובעים בגיגיות, הם נדרסים ליד הבית.

<גלית גלעד: צריך להציל אותם.

<גלית גלעד: אי-אפשר להתעלם.

<גלית גלעד: האוכלוסייה הבדואית היא רק אחוזים קטנים מתוך האוכלוסייה הערבית ומתוך האוכלוסייה בישראל, ובכל זאת 16 ילדים מתו מתחילת השנה.

<גלית גלעד: 16.

<גלית גלעד: אני לא מדברת על התאונות עם ההיפגעות והנכות הקשה, שזה בכלל, הלב לא יכול להכיל.

<גלית גלעד: לכן אני קוראת פה גם לוועדה, כבוד יושב-ראש הוועדה, וגם למשרד החקלאות, שהיה תעוזן מהבחינה של להבין את הנושא הזה, לא להשאיר אותנו עם השוקת שבורה.

<גלית גלעד: להבין שכרגע אפשר להמשיך להציל את הילדים.

<גלית גלעד: כמו שהילדים בדריסה לאחור, התחלנו להציל אותם, צריך להמשיך.

<גלית גלעד: טביעות, תאונות דרכים, היפגעות בבית.

<גלית גלעד: אי-אפשר להגיע למצב שאנחנו צריכים לקבל משהו שהוא לא ברור ממשרד הבריאות, שהוא כרגע לא עומד על השולחן אפילו.

<גלית גלעד: כרגע כל המדריכים שהם מתוך האוכלוסייה הבדואית, יודעים שבתחילת שנה הבאה אנחנו מפסיקים וסוגרים את הדעת.

<גלית גלעד: ולזה הדעת לא יכולה להסכים.

<גלית גלעד: תודה רבה.

מכלוף מיקי זוהר: תודה רבה, גברתי.

מכלוף מיקי זוהר: דברים חשובים.

מכלוף מיקי זוהר: בבקשה, אדוני.

עאמר אלהוזייל: שמי ד"ר עאמר אלהוזייל, אני סגן ראש עיריית רהט, ממונה על תיק החינוך ברהט.

עאמר אלהוזייל: אני רוצה רק להעיר שלוש הערות.

עאמר אלהוזייל: ראשית, למרות כל התקציבים המושקעים והמיליארדים המדוברים, תמונת החינוך האחרונה של משרד החינוך מעידה על הכפלת והגדלת האלימות באוכלוסייה הבדואית.

עאמר אלהוזייל: ממש הכפלה.

עאמר אלהוזייל: לתופעת האלימות בתוך האוכלוסייה הבדואית, גם עלייה בנשירה.

עאמר אלהוזייל: אם אתה שואל את עצמך, מדוע למרות כל המיליארדים המדוברים, כן יש עלייה באלימות, כן יש עלייה בנשירה, מי שחושב, אם יש עלייה באלימות בתוך החברה הבדואית, היא מסתגרת בתוכנו – הוא טועה; היא תגיע לחלון של עומר ולתוך באר שבע וגם לצפון, למרכז.

עאמר אלהוזייל: בכלל, מאחר שכל המיליארדים, אדוני ראש הוועדה, לא רואים מהם שום תוצר ביצירת תשתיות להפעלת הנוער שלנו.

עאמר אלהוזייל: כמעט אני יכול כאן לומר מספרים.

עאמר אלהוזייל: 90% מכלל הנוער הזה, אין לו מסגרת של תרבות הפנאי.

עאמר אלהוזייל: לכן ברור, אם אין המסגרת הזו, יש לו הרחוב, ויש לו האלימות והעבריינות.

עאמר אלהוזייל: זו נקודה אחת.

עאמר אלהוזייל: הנקודה השנייה – טוב שרגבים כאן מולי.

עאמר אלהוזייל: אני חושב שבשנים האחרונות מה שקורה, שיש עבריינות מאורגנת מצד רגבים נגד הבדואים.

עאמר אלהוזייל: אני פשוט מאוד רוצה כאן לומר מילה מאוד ברורה.

עאמר אלהוזייל: כל הבעיה שמדברים עליה, כבודו ראש הוועדה – לא נשאר לבדואים אדמות.

עאמר אלהוזייל: כל מה שנשאר לבדואים זה 77,000 דונם שמוחזקים בפועל, וזה בדוק.

עאמר אלהוזייל: זה ממש מחקר אקדמי.

עאמר אלהוזייל: מכל האדמות שידברו עליהן בדואים, נשאר רק 77,000 דונם מוחזקים בפועל.

עאמר אלהוזייל: קח מהם 30% של תשתיות, מה נשאר?

עאמר אלהוזייל: וקח בחשבון שאם אנחנו היום 250,000 תושבים בטווח של שנת 2040, שנת היעד התכנונית של מדינת ישראל, אנחנו נגיע ל-750,000.

עאמר אלהוזייל: איפה נאכלס אותם?

עאמר אלהוזייל: תגידו לי.

עאמר אלהוזייל: איפה נקבור את המתים שלנו?

עאמר אלהוזייל: זאת שאלה שמונחת כאן על השולחן.

עאמר אלהוזייל: אפילו לא יהיה לנו מקום לקבור את המתים שלנו.

עאמר אלהוזייל: לכן, אדוני, ראש עיריית רהט הדגיש שלא רק הבעיה היא בתוך הישובים המוכרים, אלא הבעיה הכי קיצונית היא גם בתוך הכפרים הבלתי מוכרים, ומי שאומר שהבדואים הקצינו, הוא רק מטעה אותך.

עאמר אלהוזייל: מי שהקצין, אדוני, זה המציאות האובייקטיבית שהממסד יצר.

עאמר אלהוזייל: המציאות הזו היא הקיצונית ולא בני האדם.

עאמר אלהוזייל: לכן עלינו לשנות אותה כדי שאנשים ישתנו, והשינוי שלה הוא להכיר בכפרים הבלתי מוכרים, על-פי תוכנית מובנית, תוכנית מתאר מובנית, שיש למועצה האזורית, לכפרים הבלתי מוכרים פשוט להכיר בהתאם להנחיות של תמ"א 35.

עאמר אלהוזייל: כפר שלא מתאים להנחיות או עקרונות תכנון של מדינת ישראל תמ"א 35, אל תכירו בו.

עאמר אלהוזייל: סיגל אמרה – אם מותר ליהודים לבחור, לגור במושב או בכפר או בעיר, מדוע אין לנו, כאשר הנגב הוא כל כך גדול, אדוני – הנגב מהווה 60% מכלל שטח מדינת ישראל, ומאוכלס רק ב-7% מכלל אוכלוסיית ישראל.

עאמר אלהוזייל: לכן יש מקום לכולנו לחיות, והשכנים שלנו יכולים לחיות.

עאמר אלהוזייל: אנחנו רוצים להשתלב ולא לריב.

מכלוף מיקי זוהר: אפשר לייצר את הפתרון הזה, אבל צריך גם להבין – אי-אפשר להקים ישוב בשביל מספר משפחות בודדות.

עאמר אלהוזייל: לא דיברתי על זה.

מכלוף מיקי זוהר: אפשר להקים ישובים שיתאימו לכל הצרכים, אבל אין דרך לעשות את זה בלי פשרות משני הצדדים.

מכלוף מיקי זוהר: אין דרך.

מכלוף מיקי זוהר: אי-אפשר לקבוע: זה המצב הקיים, לא משנים שום דבר, ועם זה אנחנו הולכים.

עאמר אלהוזייל: מי אמר שאנחנו לא פרטנר?

מכלוף מיקי זוהר: אני רק אומר.

מכלוף מיקי זוהר: לא אמרתי שאתם נגד.

מכלוף מיקי זוהר: אני רק אומר שבשביל להגיע להסדר צריך לעבור לשולחן משא ומתן, לעשות פשרות ולעשות הסדרה כוללת.

מכלוף מיקי זוהר: המצב הקיים חד-משמעית לא יכול להימשך.

מכלוף מיקי זוהר: נגמר לנו הזמן, אז כל אחד שיאמר לא יותר משני משפטים כדי שנוכל לסכם.

מכלוף מיקי זוהר: מצטער.

<אלטורי חליל: שלום לכולם.

<אלטורי חליל: קוראים לי אלטורי חליל, סגן ראש העיר רהט.

<אלטורי חליל: האמת, כשקראתי את הכותרת צדק חלוקתי ושוויון חברתי, שאלתי את עצמי, איפה האוכלוסייה הבדואית בכותרת הזאת?

<אלטורי חליל: האוכלוסייה הבדואית, מדברים עליהם כאילו הם פולשים, כאילו הם גנבים.

<אלטורי חליל: וכל ימי השבוע יש להם הריסות.

<אלטורי חליל: אני שואל את עצמי, ילד בן 6, 7 שנים שהורסים לו את הבית, מה הוא יחשוב?

<אלטורי חליל: מה האבא שלו יגיד לו, למה הרסו לו את הבית?

<אלטורי חליל: הבית לא חוקי, אז איך האבא שלו חוקי?

<אלטורי חליל: האבא שלו תושב מדינת ישראל.

<אלטורי חליל: אתה מכיר בתושב ולא מכיר בקורת הגג שלו?

מכלוף מיקי זוהר: אם היא נבנתה באופן לא חוקי – לא.

<אלטורי חליל: הכפר כולו.

<אלטורי חליל: אני לא מדבר על בית- - -

מכלוף מיקי זוהר: אם משהו נבנה בצורה חוקית – נכיר בו.

מכלוף מיקי זוהר: אם נבנה בצורה לא חוקית – לא נוכל להכיר בו.

מכלוף מיקי זוהר: אם לא נבנה בהיתר ובהתאם לגבולות בניין- - -

<קריאה: אין ועדה מקומית שתכיר בו.

<קריאה: אין רשות מוניציפלית שתיתן לו אישור בנייה.

מכלוף מיקי זוהר: זה סיפור אחר.

<אלטורי חליל: אדוני היושב-ראש, רק תן לי לסיים את המשפט.

<אלטורי חליל: הדבר השני מדבר על השפה.

<אלטורי חליל: שפה היום זה תרבות.

<אלטורי חליל: רוב הצעירים הבדואים או הצעירות הבדואיות יודעים עברית חלקי.

<אלטורי חליל: ואם הוא לא יודע עברית, איך הוא יכול להשתלב בחברה הישראלית?

מכלוף מיקי זוהר: שאלה טובה מאוד.

מכלוף מיקי זוהר: הוא צריך לדעת עברית.

<אלטורי חליל: אז צריך לבנות תוכנית, איך לשלב אותם – קודם כל שיידע עברית, ולשלב אותם בשוק העבודה.

מכלוף מיקי זוהר: חשוב מאוד.

מכלוף מיקי זוהר: מסכים אתך.

<יריב מן: ראש הוועדה, אני יכול להתייחס לזה?

<אלטורי חליל: עוד משפט אחד.

<אלטורי חליל: למשל, בחינוך, האקדמים שלנו הבדואים, אתה רואה את כולם אורזים את המזוודות והולכים ללמוד בחו"ל.

<אלטורי חליל: והם חוזרים, וכולם עובדים ורובם רופאים.

<אלטורי חליל: עובדים אחד ליד השני באותו בית חולים – זה למד בארץ וזה למד בחו"ל.

<אלטורי חליל: למה – יש לו המכשול של מבחן הפסיכומטרי.

<אלטורי חליל: פסיכומטרי הוא מבחן מתורגם.

מכלוף מיקי זוהר: אמרתי את זה גם לראש המועצה.

מכלוף מיקי זוהר: אנחנו רוצים שילמדו בארץ; לא רוצים שילמדו אצל הפלסטינים.

<אלטורי חליל: אנחנו כולנו רוצים שהם ילמדו בארץ.

<אלטורי חליל: הבת שלי תלמד בחברון, היא לא תלמד עברית.

מכלוף מיקי זוהר: אז אני לא רוצה שהיא תלמד בחברון.

מכלוף מיקי זוהר: אני רוצה שהיא תלמד בארץ.

<אלטורי חליל: אז אנחנו צריכים לחשוב- - -

מכלוף מיקי זוהר: צריך לשלב אותם בתוך המכללות, וגם להקים מכללה.

מכלוף מיקי זוהר: תודה רבה, אדוני.

מכלוף מיקי זוהר: רמזי, במשפט, אדוני.

<רמזי אלטורי: שלום, אני רמזי מרהט.

<רמזי אלטורי: אני יזם צעיר.

<רמזי אלטורי: הקמתי מרכז לחינוך בלתי פורמלי, שמציע חוויות טכנולוגיות, ואני רואה שיש ביקוש וצורך רב בקרב – הקמתי את זה ברהט, ויש מלא אנשים שמעוניינים בחוגים האלה.

מכלוף מיקי זוהר: יישר כוח.

<רמזי אלטורי: ויש מלא יזמים בדואים, שלא מוצאים תמיכה, של מי שיתמוך במיזם שלהם או בעניין שהם רוצים לקדם.

מכלוף מיקי זוהר: מה שאתה עושה זה דבר חשוב.

מכלוף מיקי זוהר: תודה לך, אדוני.

מכלוף מיקי זוהר: אני מתנצל, אבל לא אוכל לתת לעוד דוברים לדבר, כי הזמן אזל, ויש עוד דיון מאוד חשוב עכשיו – מי שרוצה, מוזמן להישאר, לגבי סגירת מפעלים בקריית גת.

מכלוף מיקי זוהר: מדובר בהרבה מאוד עובדים שהולכים לאבד את פרנסתם.

מכלוף מיקי זוהר: אנחנו נדבר על זה עכשיו.

מכלוף מיקי זוהר: משפט לסיום, אדוני?

<יריב מן: כן.

<יריב מן: אל"ף, אני מודה על הדיון.

<יריב מן: אנחנו מתחייבים – משרד החקלאות והרשות לפיתוח התיישבות הבדואים בנגב – לעקוב, לוודא שהתקציבים- - -

מכלוף מיקי זוהר: אנחנו נדרוש את זה גם כן – תשמע את זה במסקנות הוועדה.

מכלוף מיקי זוהר: תעבירו לנו את הנתונים.

<יריב מן: בנושא העברית, חשוב לי לומר לגבי מה שאמר מר אלטורי – הוא צודק במאה אחוז.

<יריב מן: יהיו תוכניות בעברית גם במשרד החינוך וגם בהיבטים של משרד העבודה דרך מרכזי ריאן.

<יריב מן: מתכוונים – קרוב ל-3,000 איש יעברו קורסים ל- - - תעסוקתית גם דרך שירות התעסוקה.

<יריב מן: אנחנו מחויבים לזה.

<יריב מן: נמשיך לשבת ולהידבר עם הנציגות כדי לשמוע, כדי שהדברים יהיו קרובים למה שאנחנו רוצים.

מכלוף מיקי זוהר: תודה, מסקנות הוועדה.

מכלוף מיקי זוהר: הוועדה מברכת על החלטת הממשלה 2397 מיום 12.2.17, התוכנית לפיתוח כלכלי חברתי בקרב האוכלוסייה הבדואית בנגב לשנת 2017-2020.

מכלוף מיקי זוהר: הוועדה רואה בחברה הבדואית שוות זכויות וחובות ככל אזרחי מדינת ישראל, זוהי מהות הדמוקרטיה.

מכלוף מיקי זוהר: יחד עם זאת, על החברה הבדואית למען קידום המהלכים לצמצום הפערים, לעמוד בדרישות החוק של מדינת ישראל מבחינת חובות ועקרונות.

מכלוף מיקי זוהר: זו חברה חשובה, ומהווה חלק בלתי נפרד מהחברה הישראלית, ותורמת את חלקה למדינה.

מכלוף מיקי זוהר: אני מודה למועצת הנגב, לעומד בראשה, מר יוהן אטלן, על הבאת הדיון לוועדה היום.

מכלוף מיקי זוהר: הוועדה פונה למשרד החקלאות, לרשות לפיתוח ההתיישבות הבדואית בנגב, ומבקשת להעביר לוועדה במועד הדיון הבא, תחילת מושב הכנסת, אוקטובר, דיווח – אילו תוכניות הוכנו עד מועד זה, מה לא הוגש ומהו הסטטוס בהכנת כלל התוכניות.

מכלוף מיקי זוהר: הוועדה מבקשת ממשרד החקלאות, הרשות לפיתוח ההתיישבות הבדואית בנגב, לעדכן את הוועדה בתחילת המושב הבא, האם קיימים בעיות וקשיים או חסמים ביישום החלטת הממשלה ובהכנת התוכניות בפילוח על-פי המשרדים השונים.

מכלוף מיקי זוהר: הוועדה פונה לכלל המשרדים השותפים להחלטה זו – משרד החינוך, משרד הבריאות, משרד הרווחה – להעביר לוועדה דיווח על התקדמות בהכנת התוכניות לפי הפירוט המתייחס אליהם בהחלטת הממשלה.

מכלוף מיקי זוהר: הוועדה תקרא לשר האוצר לפעול להגדלת התקציב המוקצה בתוכנית לצורך הרחבת המענה של שירותי חירום רפואיים באמצעות הוספת אמבולנסים, וכן להגדיל את התקציב למניעת היפגעות ילדים במגזר הבדואי.

מכלוף מיקי זוהר: תודה רבה, הישיבה נעולה.