ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 550, 2017-06-26 13:00

טלי פלוסקוב: שלום לכולם, היום 26 ביוני 2017, ב' בתמוז התשע"ז.

טלי פלוסקוב: השעה 13:13.

טלי פלוסקוב: אני מתכבדת לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות והנושא שנדון בו היום הוא ההצעה של חברי הכנסת לדיון מהיר בנושא: "המשבר בטיפול בקשישים ופיטוריהם הצפויים של 250 עובדים סוציאליים".

טלי פלוסקוב: אלה הצעות של חברי הכנסת נחמן שי, חבר הכנסת מיקי לוי וחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

טלי פלוסקוב: הנושא מאוד מאוד חשוב ואנחנו מדברים עליו כבר תקופה ארוכה.

טלי פלוסקוב: מה שהוסיף לנו לאחרונה הוא הכתבה שהתפרסמה היום במאקו ומשפט אחד שנכנס לי מאוד עמוק ללב הוא המשפט של מטפלת, שאומרת:

טלי פלוסקוב: הקשישים האלה בנו לנו את המדינה ואסור לנו לפגוע בהם.

טלי פלוסקוב: האישה שאמרה את המשפט הזה נמצאת פה ואני לגמרי מתחברת למה שאמרת.

טלי פלוסקוב: אני חושבת שהמשפט הזה צריך היום להוביל את כל הדיון הזה, גם של אלה שמתנגדים, גם של אלה שמבקשים.

טלי פלוסקוב: אני חושבת שאין פה אחד שלא חושב שאנחנו צריכים קודם כל לדאוג לקשישים ושנית, גם לאותם 250 עובדים סוציאליים שהם בסכנה לאבד את מקום העבודה שלהם.

טלי פלוסקוב: נושא הקשישים עולה די הרבה בוועדה הזאת.

טלי פלוסקוב: זה לא סוד שאני עומדת בראש ועדת משנה של הוועדה הזאת לעניין מעמד הקשיש.

טלי פלוסקוב: הפגיעה בקשישים, לצערי הרב, היא נושא שעולה פה ושם לעתים יותר מדי קרובות, רבותי.

טלי פלוסקוב: נמצאים כאן הרבה אנשים שמטפלים בקשישים ואני פונה לכל השותפים כדי לפתור את הבעיה.

טלי פלוסקוב: אסור לנו לתת לפגוע בקשישים.

טלי פלוסקוב: אני אומרת את זה באחריות מלאה ואני בטוחה שכל חברי הכנסת מכל סיעות הבית יתחברו אליי.

טלי פלוסקוב: לא ניתן לפגוע בקשישים, חד משמעית.

טלי פלוסקוב: רבותי, אין בכנסת מחיאות כפיים.

טלי פלוסקוב: אני מאוד שמחה לקבל אותן, אבל אין בכנסת מחיאות כפיים.

טלי פלוסקוב: אנחנו כאן בדיון נשמע את כל הצדדים ונחפש פתרון.

טלי פלוסקוב: שמעתי עכשיו ממרכז השלטון המקומי שיש פתרון ואני מקווה מאוד שהוא לא פתרון של מיליונים.

טלי פלוסקוב: נמצא אתנו כאן אדם מאוד מאוד חשוב, מנכ"ל משרד העבודה והרווחה, מר אביגדור קפלן.

טלי פלוסקוב: נשמע גם אותו ונראה איך הוא רואה פתרון.

טלי פלוסקוב: אני בטוחה, אדוני המנכ"ל, שגם אתה אתנו בדעה לא לפגוע בקשישים.

טלי פלוסקוב: אני אתן קודם כל לחברי הכנסת המציעים ואחר כך נתחיל בדיון ונשמע את כל הצדדים המעורבים בנושא.

טלי פלוסקוב: בבקשה, חבר הכנסת נחמן שי, אתה הראשון.

נחמן שי: תודה רבה לך, יושבת-ראש הוועדה.

נחמן שי: אני שמח שאת יושבת בראש הישיבה כי באמת אנחנו משתפים פעולה בנושא האזרחים הוותיקים, של הגמלאים והקשישים.

נחמן שי: כשותפים אנחנו גם מצליחים במידה רבה להעלות את הנושא הזה על סדר-היום כי יש נטייה מובהקת לדחוק אותו מתחת לשטיח או מתחת לשולחן או בכל פינה שהיא, העיקר לא לראות מיליון איש במדינת ישראל, שנמנים על האוכלוסייה הזאת.

נחמן שי: מדי פעם מתעוררות סוגיות דחופות כי אין לנו מחשבה כוללת בנושא הזה.

נחמן שי: זה ברור וידוע.

טלי פלוסקוב: לצערי.

נחמן שי: לצערנו.

נחמן שי: כל פעם עולה לנו איזושהי סוגיית משנה שממחישה לנו עד כמה המדינה לא ערוכה בעצם להתמודד עם האתגר הזה.

נחמן שי: בדיוק המשבר הזה נופל ממש לתוך המשבצת הזאת.

נחמן שי: העובדה שעובדות ועובדים סוציאליים נאלצים לקחת על עצמם אחריות ל-500 קשישים או אזרחים ותיקים בגילאים האלה, שהם זכאי חוק סיעוד – זה לא מעל לנורמה, כי אני כבר לא יודע מה הנורמה פה – זה מעל ליכולת אנושית לתת את הדעת ולהקדיש את תשומת הלב.

נחמן שי: הרי אנחנו מצפים קודם כל מהעובדים הסוציאליים להיות בני אדם.

נחמן שי: כנראה שאת זה מלמדים בשיעור הראשון בעבודה סוציאלית, ויש לי כמה דוגמאות כאלה בבית.

נחמן שי: אני שמח על כך, אבל בסוף אומרים להם: תיקחו אחריות על 500.

נחמן שי: איך הם יכולים?

נחמן שי: הם בכלל לא יכולים להכיר את הציבור שהטילו עליו את האחריות ולצפות גם לתוצאות.

נחמן שי: אני לא יודע מיהו שק החבטות פה.

נחמן שי: האם אותם אזרחים ותיקים, קשישים שמטופלים, או העובדים והעובדות הסוציאליים.

נחמן שי: לא ברור לי.

נחמן שי: אבל ברור לי שהעובדים והעובדות הסוציאליים, שרבים מהם מגיעים לכאן, הם כלי משחק.

נחמן שי: הם הפכו להיות לכלי משחק בתוך ויכוח שמתנהל בין רשויות שונות ומשרדי ממשלה – משרד העבודה והרווחה, מרכז השלטון המקומי, הביטוח הלאומי.

נחמן שי: כל אחד יש לו עניין משלו ויכול להיות שכל אחד צודק בדרכו.

נחמן שי: המפסידים בסוף הם הקבוצה שישנה פה, ושמייצגת את הציבור של העובדים והעובדות הסוציאליים והציבור של הקשישים שלא מקבל את הטיפול שהוא ראוי לו.

נחמן שי: הם משלמים בסוף את המחיר.

נחמן שי: אנחנו חייבים לקבל פתרון וזה לא יכול להסתיים בלי, כי התוצאה המידית היא, קודם כל, בגלל הוויכוח, שעומדים לפטר 250 עובדים ועובדות כי יש גם עניין של תקנים ואיוש בפועל.

נחמן שי: 250 אנשים בחזית הזאת פירושו להפקיר את החזית של העובדים והעובדות הסוציאליים שמטפלים.

נחמן שי: אין לזה הגדרה אחרת.

נחמן שי: לזרוק אותם הביתה כשהרעיון המכונן הבא אחריו יהיה בטח להפריט.

נחמן שי: והמפריטים, ראינו אותם.

נחמן שי: ראינו אותם בבתי-אבות, נכון?

נחמן שי: איך הם מפריטים?

נחמן שי: הם מקצצים בשירותים.

נחמן שי: פחות סדינים, פחות חיתולים, פחות טיפולים ומקלחות משלוש בבוקר.

נחמן שי: כך נקראת הפרטה.

נחמן שי: אז יעשו לנו גם פה הפרטה.

נחמן שי: אולי במקום שהם יבואו הביתה, יביאו את הקשישים אליהם?

נחמן שי: יש לי רעיון טוב, יסיעו אותם, אולי יביאו אותם, יגררו אותם עם ההליכונים שלהם כדי שהם יבואו.

נחמן שי: נכון?

נחמן שי: יהיה יותר טוב.

נחמן שי: הם יבואו להתפקד אצל העובדים והעובדות.

אילן גילאון: כמו שיש דרייב-אין כזה במקדונלד?

נחמן שי: כן, יסיעו אותם.

נחמן שי: אני לא יודע איך יעשו את זה, אבל אפשר יהיה להתגבר.

נחמן שי: אני אומר שאנחנו צריכים לצאת מפה עם פתרון.

נחמן שי: הם שמים את עצמם על הגדר, העובדים והעובדות, אבל אנחנו לא יכולים לדרוך עליהם.

נחמן שי: אנחנו צריכים לחלץ אותם ולפתור את הבעיה הזאת.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

טלי פלוסקוב: היוזם הבא הוא חבר הכנסת מיקי לוי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

מיקי לוי: תודה רבה גברתי, היושבת-ראש, מנכ"ל משרד הרווחה מר אביגדור קפלן, ואתם, עובדים סוציאליים יקרים שאני בכלל לא רואה את העניין שלכם כעבודה.

מיקי לוי: אני רואה את העניין שלכם כשליחות.

מיקי לוי: לא הרבה אנשים היו מוכנים לעשות את מה שאתם עושים ואני מגדיר את זה כשליחות.

מיקי לוי: בתקופה האחרונה כולנו חשופים להזנחה פושעת והעדר פיקוח מצד המדינה.

מיקי לוי: בואו נשים את זה על השולחן.

מיקי לוי: העדר פיקוח בכל הקשור לנושא של טיפול בקשישים.

מיקי לוי: והנה אנחנו מתבשרים שיש כוונה לקצץ 164 תקנים של עובדות ועובדים סוציאליים בכל רחבי הארץ.

מיקי לוי: זה שני שליש, אם אני לא טועה, מהמשרות הקיימות.

מיקי לוי: שני שליש מהמשרות הקיימות.

מיקי לוי: זה נשמע לי הזוי.

מיקי לוי: זה מטורף.

מיקי לוי: איך אלה שיוותרו יוכלו לעמוד בעומס?

מיקי לוי: הרי הם יקרסו אחרי יומיים וחצי.

מיקי לוי: אני לא יודע לשים את האצבע, גברתי, היכן מצוי הסכסוך בין משרד העבודה לבין השלטון המקומי לבין הביטוח הלאומי.

מיקי לוי: אני לא יודע.

מיקי לוי: אני יודע להגיד מה התוצאה.

מיקי לוי: התוצאה היא שיש כרגע איום רציני מאוד לפטר 250 עובדים, כי 164 תקנים מתפרסים על 250 עובדים כי לא כולם עובדים במשרה מלאה, שזה גם כן חלק מהבעיה.

מיקי לוי: יש נזק עצום ומתמשך של פגיעה בקשישים בעקבות המחסור בעובדים סוציאליים.

מיקי לוי: כתוצאה מהמשבר 250 אנשים ילכו הביתה, הכול על גבם של האזרחים הכי חלשים ומוחלשים בחברה שלנו.

מיקי לוי: מדובר, גברתי, בסבתות ובסבים של כולנו.

מיקי לוי: עוד מעט כולנו נהיה שם במקום הזה, שלא יהיו אי הבנות.

מיקי לוי: אנחנו נצטרך להגיע גם לכאן ואם לא נצליח לעצור את זה עכשיו, זה לא ייעצר.

מיקי לוי: לכן, הדיון המהיר הזה יש לו משמעות בלתי רגילה לצאת מכאן עם החלטה.

מיקי לוי: יש לוועדה הזו כוח.

מיקי לוי: היא יכולה להגיד למשרד העבודה, למשרד האוצר ולמשרד ראש הממשלה שאם לא יהיה פתרון, יש בידינו הצעדים.

מיקי לוי: אני חבר ותיק בוועדת הכספים ואני יודע בדיוק איך לעשות את זה ואיך לא להעביר תקציבים.

מיקי לוי: יש הסכמים קואליציוניים ויש שם כסף.

מיקי לוי: לאלה אין כסף ובכמה מדובר?

מיקי לוי: בכמה עשרות בודדות של מיליונים.

מיקי לוי: זה לא מה שצריך לשבור את העסק.

מיקי לוי: צריך לעזור לזה.

מיקי לוי: אם יש ממשלה במדינת ישראל, שתבוא עכשיו ותגיד שיש ממשלה ותביאו פתרון.

מיקי לוי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה למיקי לוי.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל בירן, בבקשה.

טלי פלוסקוב: תנסו, בבקשה, בקצרה כי אני רוצה מאוד לשמוע את האורחים.

מיכל בירן: כל הכבוד ליוזמים של הדיון, נחמן ומיקי.

מיכל בירן: כל הכבוד.

מיכל בירן: אין לי מילים לתאר את מה שאנחנו עומדים בפניו.

מיכל בירן: גם ככה אנחנו מכירים את השיטה – שולחים את העובדים הסוציאליים לעמוד בחזית של כל הבעיות של מדינת ישראל.

מיכל בירן: כשיש בעיה, מיד מפקירים אותם לזעמו המוצדק של הציבור כשמתגלים פתאום דברים, אבל בשוטף מכריזים שוב ושוב שאין מספיק כלים ואין מספיק.

מיכל בירן: פשוט אין דרך לבצע את התפקיד הזה כמו שצריך.

מיכל בירן: דממה.

מיכל בירן: פשוט מפקירים אותם ואין מילה אחרת.

מיכל בירן: כשאנחנו מגיעים למלחמה אמיתית של מלחמות ישראל, וכשמגלים, חלילה, שללוחמים שלנו חסרים דברים שהם זקוקים להם, באמת יש קונצנזוס מאוד רחב וכולנו מתגייסים.

מיכל בירן: אבל כשלעובדים הסוציאליים, שגם אותם שולחים לחזית אין הדברים הבסיסיים שהם צריכים בשביל לנצח במלחמה שאי אפשר לנצח בה, יש שתיקה.

מיכל בירן: המצב כפי שהוא, גם ככה הוא בלתי נסבל.

מיכל בירן: עכשיו זה ממש העניין של העז.

מיכל בירן: מספרים לנו פה עכשיו שהולכים לפטר עובדים סוציאליים ובסוף זה לא יקרה, אבל המצב הוא בלתי סביר גם ככה.

מיכל בירן: ואז נגיד לכם: תודה שהחזרתם אותנו למצב בלתי סביר בעליל.

מיכל בירן: אין דרך אחרת לקרוא לזה חוץ מאשר רשעות והתעמרות באנשים הכי חלשים בחברה הישראלית.

מיכל בירן: אני יודעת שזה לא מכוונת זדון, אבל בסוף אנשים נשפטים לא על הכוונות שלהם אלא על ההחלטות שלהם ועל המעשים שלהם.

מיכל בירן: ואני מקווה שמהדיון הזה ייצא גם משהו פרודוקטיבי שהתוצאה שלו לא תהיה רק זה שהגזרה החדשה הזאת לא תצא לפועל, אלא שננצל את ההזדמנות להעלות את זה שהמצב היה לא סביר מלכתחילה והגיע הזמן להתחיל לעשות מעשים אמיתיים, להוסיף תקציביים אמיתיים לתקנים אמיתיים שיעשו את החיים של האנשים האלה קצת פחות גרועים.

מיכל בירן: (מחיאות כפיים באולם)

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: רבותי, ביקשתי בבקשה בלי מחיאות כפיים.

טלי פלוסקוב: עדיין אל תשכחו שאתם בכנסת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אילן גילאון, בבקשה.

אילן גילאון: תודה רבה, גברתי.

אילן גילאון: פעם היה בכנסת נציב הדורות הבאים.

אילן גילאון: הוא היה אמור לתכנן את העולם כשיש תוחלת חיים הרבה יותר ארוכה.

אילן גילאון: התפקיד הזה פוזר, כמובן, ואף אחד לא מביא בחשבון שבעצם ברגע שיש תוחלת חיים יותר ארוכה, יש אנשים הרבה יותר מבוגרים והצרכים של העולם משתנים.

אילן גילאון: מאידך, גם הטכנולוגיה, למזלנו, הולכת ומשתנה ואז אפשר להצליב את הדברים האלה, אבל אז זה אומר שעובד סוציאלי הופך למקצוע מועדף משום שיש הרבה יותר אנשים שצריכים אותו.

אילן גילאון: תראו איפה הקורבנות – במשרד הבריאות, עם הסיפור של הילדים חולי הסרטן, הילדים.

אילן גילאון: כאן האנשים המבוגרים והקשישים.

אילן גילאון: ובכל מקום החזית של הנפגעים היא אותה חזית של האנשים הכי חלשים.

אילן גילאון: לא אכפת לי אם הרופאים צודקים או אם השר צודק או משרד הבריאות צודק או משרד הרווחה צודק או משרד הפנים צודק.

אילן גילאון: מי שלא מבין את העיקרון שמי שרוצה לעשות מהתחום הזה ביזנס, עסק – כל אלה שמציעים את המדינה כעסק – אני מציע להם שינסו למכור אותה במחיר שהושקע בה.

אילן גילאון: הרי ברור לגמרי שהצמצום הזה יביא להפרטה נוספת, הפרטה בתחומים של רווחה, של שיקום, של סיעוד יוצרת רק פרדיגמה אחת, רק נוסחה אחת – ככל שאנחנו רוצים לחסוך יותר כסף, להמעיט בהוצאות ולהרבות בהכנסות, זה מסתכם ומסתיים בהתעללות בחסרי ישע.

אילן גילאון: אני אומר לכם משפט אחרון כדי לסיים, לא להרחיב בעוד חברי כנסת את הכנסת, להרחיב בעוד עובדים סוציאליים, זה מה שמדינה צריכה.

אילן גילאון: זו האמת בסדר העדיפויות ההגיוני התקין, אבל אנחנו לא נמצאים בסדר עדיפויות תקין וכאן הבעיה שלנו.

אילן גילאון: עובד סוציאלי זה מקצוע עתידי.

אילן גילאון: המעמד שלו צריך להתקדם בהתאם.

אילן גילאון: אני רואה הרבה מאוד מקצועות שיוצאים מן המחזור ויוצאים מן העולם, אבל לא לגבי עובדים סוציאליים.

אילן גילאון: להפך.

אילן גילאון: ככל שהאוכלוסייה תזדקן יותר, ככל שמפלס החרדה הקיומי של בני אדם יהיה גבוה יותר, כך יצטרכו יותר את העובדים הסוציאליים האלה.

אילן גילאון: לכן, גברתי, אני לא מבין מה הוויכוח ומה הסיכום.

אילן גילאון: קודם כל, הם לא צריכים להיות שותפים לוויכוח.

אילן גילאון: שיריבו המשרדים ביניהם, מה זה משנה?

אילן גילאון: לא לצמצם בעבודה הסוציאלית ולהפסיק עם התופעה המגונה הזאת של עובדים סוציאליים שהם עובדי קבלן.

אילן גילאון: זה גם אוקסימורון.

אילן גילאון: זה דבר והיפוכו.

אילן גילאון: מי שרוצה להיות ב-OECD, האצילות מחייבת.

אילן גילאון: אי אפשר להגיד: אני רוצה להיות בקבוצה הזאת ולא להעתיק מה שקורה שם או לשאוף לזה.

אילן גילאון: זה ברור.

מיכל בירן: וזה לפני שדיברנו על המשכורות שלהם, שחלקן נמוכות יותר מהאנשים שהם עוזרים להם.

אילן גילאון: כן, אני עשיתי חשבון.

אילן גילאון: עובד סוציאלי שעובד 13 שנים, מקבל משכורת של מנכ"לית בנק לאומי בחודש אחד.

אילן גילאון: רבאק, גם אם אתה מאוד קפיטליסט ומאוד בעד כלכלת שוק, איזה היגיון יש בדבר הזה?

אילן גילאון: אלה אנשים שלוקחים את העבודה שלהם אתם הביתה.

אילן גילאון: אף בן אדם שהוא ציני לא ילך לעבודה הזאת.

אילן גילאון: גם ההורים שלו לא ירשו לו.

טלי פלוסקוב: אגב, אני רוצה להגיד לך שפקידים ופקידות בבנק גם מרוויחים משכורות מאוד נמוכות, אבל זה כבר עניין אחר.

אילן גילאון: אין לי שום דבר נגדם.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אילן גילאון.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת האחרון שנמצא פה הוא יואל חסון ואני רוצה אחר כך לעבור למרכז השלטון המקומי.

טלי פלוסקוב: איפה דב חנין?

טלי פלוסקוב: אני רואה אותך ברשימה אבל לא רואה כאן.

דב חנין: אני תמיד מעדיף לשבת בצד שמאל.

דב חנין: גברתי יושבת-הראש, אורחות שלנו בכנסת, אם מישהו היה צריך הוכחה שהמערכת השלטונית במדינת ישראל השתגעה באופן מוחלט, אז הפרשה הזאת היא ההוכחה.

דב חנין: כולכם מכירים היטב את המצב.

דב חנין: אנחנו מדברים על 330,000 קשישים בישראל שצריכים עזרה סיעודית ואנחנו מדברים על 350 עובדות סוציאליות שאמורות לתת אותה.

דב חנין: זה מה שיש לנו עד היום, לפני השיגעון האחרון.

דב חנין: כמובן, זו מציאות בלתי אפשרית.

דב חנין: איזו עובדת יכולה לטפל ב-1,000 קשישים?

דב חנין: עשו חשבון, מתי היא תגיע לבקר אותם?

דב חנין: איך היא תגיע לבקר אותם?

דב חנין: כמה זמן היא תיתן לכל אחד מהם?

דב חנין: זה מצב מטורף.

דב חנין: אבל מכיוון שהמדינה שלנו לא מסתפקת בטירוף רגיל, היא עוברת לטירוף טורבו וזה המצב שאנחנו נמצאים בו כרגע.

דב חנין: אני חייב להגיד לכם שכאשר אני קראתי את הכותרת הזאת, בהתחלה פשוט לא האמנתי שזה יכול לקרות כי אני מכיר את המצוקה הבלתי אפשרית שעובדות סוציאליות עובדות בה.

דב חנין: כל אחת מכן עובדת בעומס בלתי אפשרי, לא נכון, לא מקצועי, לא מוסרי, לא באשמתכן אלא באשמתנו, באשמת המדינה.

דב חנין: ועכשיו מזה רוצים לקצץ?

דב חנין: אמר חבר הכנסת מיקי לוי שנכון להתייחס למה שאתם עושים לא כעבודה אלא כאל שליחות.

דב חנין: אני מסכים אתו.

דב חנין: אבל נדמה לי שהמדינה רוצה להתייחס אליכן לא כנשים שעושות עבודה.

דב חנין: זאת לא עבודה אלא התנדבות.

דב חנין: אולי בכלל לא צריך לתת לכם שום תנאים, שום שכר ושום כלום.

דב חנין: תבואו ותעשו את הדברים הטובים שאתם עושים.

דב חנין: זו מציאות לגמרי לגמרי בלתי נסבלת.

דב חנין: אני רוצה לומר לכם שכל מה שאנחנו צריכים זה לא רק לעצור את הגזרה המטורפת הנוכחית.

דב חנין: אנחנו צריכים להסתכל על כל הסיפור הזה לגמרי הפוך.

דב חנין: קודם כל לשאול איזה טיפול סיעודי צריך לקבל קשיש בישראל.

דב חנין: זוהי ההתחלה, זוהי נקודת המוצא.

דב חנין: האם מספיקה לו שעה בשנה?

דב חנין: אולי מספיקה לו רק שעה בעשר שנים?

דב חנין: ואז, אם הוא ימות מוקדם יותר, נחסוך למדינה את השעה.

דב חנין: נקודת המוצא חייבת להיות מה קשיש בישראל צריך לקבל.

דב חנין: אחרי שהחלטנו על זה, בואו נראה איך עושים את זה.

דב חנין: כדי לעשות את זה, אני אומר לכם באופן מאוד ברור, שלא רק שלא צריך לפטר 250 עובדות סוציאליות אלא שצריך לדעתי עוד 2,000.

דב חנין: בדחיפות.

דב חנין: ו-2,000 שיעבדו בצורה רצינית עם תנאים, עם שכר.

דב חנין: אדוני, מנכ"ל המשרד, אני בטוח שאתה תגיד לנו שאתם תעשו את כל מה שצריך כדי שלא יפוטרו 250.

דב חנין: זה מובן מאליו.

דב חנין: הרי אף אחד לא עד כדי כך מטורף שהוא יגיד שכל כך נמוך מתחת לאפס מותר לרדת.

דב חנין: האתגר שלך הוא להגיד לנו איך מגייסים עוד 2,000 עובדות סוציאליות במהלך השנה הקרובה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: יואל חסון, אתה מעוניין עכשיו?

טלי פלוסקוב: אם כך, אני אבקש ממנכ"ל השלטון המקומי, שלמה דולברג.

<שלמה דולברג: תודה על הדיון לך ולחברי הכנסת, אנחנו שמחים שהוא מתקיים ואני חושב שהוא חשוב.

<שלמה דולברג: אני רוצה להודות לעובדים הסוציאליים שהגיעו לכאן.

<שלמה דולברג: הם עובדי רשויות מקומיות, הם שליחי מצווה של מדינת ישראל והרבה הערכה לעבודה שלהם.

<שלמה דולברג: כולנו יודעים שבשכר מצומצם הם עושים עבודת נשמה וזה הזמן גם להודות להם מהזווית של השלטון המקומי.

אילן גילאון: שלא תחשבו ששכר מצווה זה מצווה.

<שלמה דולברג: זאת מצווה, מה שהם עושים.

<שלמה דולברג: זה ברור.

אילן גילאון: לא, אני מדבר על השכר, לא על מה שהם עושים.

<שלמה דולברג: אני רוצה לתת תמונה קצת יותר רחבה, גם בשביל חברי הכנסת וגם בשביל מי שאולי לא מכיר.

<שלמה דולברג: השלטון המקומי הוא זרוע ביצוע של הממשלה.

<שלמה דולברג: מחלקות הרווחה והשירותים החברתיים הן בעצם זרוע הביצוע של משרד הרווחה, כמו שאנחנו זרוע הביצוע של משרד החינוך ושל משרד הביטחון ושל משרד הקליטה.

<שלמה דולברג: בעצם, הרשויות המקומיות מבצעות את המדיניות שקובעת הממשלה.

<שלמה דולברג: משרד הרווחה יש לו בעיקר שני תחומים עיקריים מהזווית הזאת.

<שלמה דולברג: הראשון, הוא קובע את המדיניות הלאומית של רווחה.

<שלמה דולברג: הוא קובע עבורנו את המדיניות הלאומית.

<שלמה דולברג: הוא קובע, הוא יוצר הוראות, הוא נותן הוראות ביצוע והוא מממן את תקני העובדים הסוציאליים.

<שלמה דולברג: הוא מממן תקני עובדים סוציאליים לזקנה והוא מממן תקני עובדים סוציאליים לנוער ולמשפחות במצוקה ולנכות ולכל סוגי האוכלוסיות המוחלשות.

<שלמה דולברג: כמו שמשרד החינוך מממן מורים ומשרד החינוך מממן קב"טים.

<שלמה דולברג: זה המודל.

<שלמה דולברג: לפני עשרים משרד הרווחה מצא אוצר.

<שלמה דולברג: הוא גילה אוצר.

<קריאה: שלושים.

<שלמה דולברג: אני חושב עשרים, אבל אסא אומרת שלושים.

<שלמה דולברג: האוצר היה שהביטוח הלאומי הסכים לממן חלק מהתקנים האלה.

<שלמה דולברג: אז התהוותה מסורת ולפיה הביטוח הלאומי מממן חלק מפעילות העובדים הסוציאליים לנושא זקנה מסיבותיו שלו ומשיקוליו שלו.

<שלמה דולברג: לפני מספר שנים הביטוח הלאומי החליט שהוא לא רוצה לממן, יש לו ראייה אחרת.

<שלמה דולברג: הראייה שלו היא לא חברתית.

<שלמה דולברג: הוא רוצה מדידה של הדקות, הוא רוצה כל מיני דברים והוויכוח הזה עם הביטוח הלאומי נמשך מספר שנים, לפי דעתי שש-שבע שנים.

<שלמה דולברג: מה שקרה הוא שברגע שהביטוח הלאומי הפסיק להביא את האוצר הזה למשרד הרווחה, המשרד צריך להמשיך לממן את התקנים של העובדים הסוציאליים.

<שלמה דולברג: לא יכול להיות שהמשרד יסתתר מאחורי איזשהו הסדר טכני שהיה על חלק מהעובדים הסוציאליים לפני שלושים שנה ויגיד: אם הביטוח הלאומי לא משלם, אני מפטר את התקנים.

<שלמה דולברג: אני חושב שזה לא נכון, אני חושב שיש פה התנהלות טכנית.

<שלמה דולברג: הביטוח הלאומי, שימשיך להיות גרורה של האוצר וקופת האוצר.

<שלמה דולברג: לנו אין השפעה עליו.

<שלמה דולברג: משרד הרווחה צריך לממן את מלוא התקנים הנדרשים לעובדים הסוציאליים ולא רק זאת – אנחנו מבקשים כבר הרבה זמן ועדה ממלכתית או פרלמנטרית או ציבורית אחרת שתבחן פעם נוספת את נושא הזקנה, את הטיפול בזקנים.

<שלמה דולברג: מה שהיה נכון בחקיקה מודרנית לפני שלושים שנה, לא נכון היום.

<שלמה דולברג: צריך לנצל את ההזדמנות הזאת שכולנו כאן

<שלמה דולברג: כדי לקבוע שני דברים: 1.

<שלמה דולברג: תקני עובדים סוציאליים ממומנים על ידי המשרד כמו שאר התקנים של העובדים הסוציאליים.

<שלמה דולברג: 2.

<שלמה דולברג: ועדה ציבורית שתקום.

<שלמה דולברג: אני מציע שהיא תהיה בחסות הכנסת ותבחן פעם נוספת את צרכי הזקנה, איך עושים טוב יותר את הטיפול בזקנים של שנות האלפיים.

<שלמה דולברג: תודה.

טלי פלוסקוב: שני דברים אני רוצה להגיד לפני שאני נותנת למישהו אחר לדבר.

טלי פלוסקוב: המשפט האחרון שלך הוא משהו שאנחנו מטפלים בו במסגרת הוועדה שאני עומדת בראשה.

טלי פלוסקוב: אנחנו עובדים על תוכנית-אב לאומית בתחום הזקנה.

טלי פלוסקוב: יש פה הרבה שותפים שלנו, מכול המשרדים, ואנחנו כרגע פועלים.

טלי פלוסקוב: אגב, לפני כשבוע יצא מכתב של מנכ"ל משרד ראש הממשלה לשיתוף פעולה אתנו בנושא תוכנית-אב לאומית.

טלי פלוסקוב: אני מאוד אשמח אם המרכז לשלטון מקומי גם ייקח חלק בדיונים מסוג זה.

<קריאה: זאת פעם ראשונה שאנחנו שומעים את זה.

טלי פלוסקוב: אתם גם מוזמנים לוועדות, אז שימו לב בבקשה לוועדות שלנו.

טלי פלוסקוב: אני מפנה את תשומת לבה של הוועדה גם לפנות אליכם.

טלי פלוסקוב: שימו לב, ועדת משנה לעניין האזרח הוותיק.

טלי פלוסקוב: דבר שני, אני רוצה לשאול אותך שאלה.

טלי פלוסקוב: מה בעצם אמרת לנו?

טלי פלוסקוב: אמרת לנו שהיו לך 164 משרות – אני לא יודעת מתי קיבלת אותן.

<שלמה דולברג: לפני שלושים שנה.

טלי פלוסקוב: שהיו ממומנות על ידי ביטוח לאומי במשך כל שלושים השנה האלה.

<שלמה דולברג: נכון.

<שלמה דולברג: עד לפני שש שנים היו ממומנות במלואן על ידי הביטוח הלאומי ולפני שש שנים התחיל הביטוח הלאומי לעשות חוכמות ולהגיד שהוא לא רוצה לממן ככה והוא לא רוצה לממן ככה.

<שלמה דולברג: המשרד, במקום לשכנע את הביטוח הלאומי ולדאוג למקורות מימון אחרים, מפטר את העובדים במקום לממן את תקני העובדים הסוציאליים.

<שלמה דולברג: היום אנחנו בחוסר עובדים סוציאליים לזקנה.

אילן גילאון: מה היה המצ'ינג שלכם עד היום?

<שלמה דולברג: 25%.

<שלמה דולברג: בתקנים האלה לא היה, אבל אני לא מפחד.

<שלמה דולברג: מה שיהיה בתקנים יהיה גם מצ'ינג.

טלי פלוסקוב: יפה, זאת כבר אמירה ונתחיל מזה.

טלי פלוסקוב: ביטוח לאומי הפסיק לממן את המשרות האלה ולכן, אתם אומרים, משרד הרווחה לא נכנס לנעליו ופשוט אומר: אני לא רוצה את העובדים האלה.

<שלמה דולברג: הוא צריך לחזור ולממן את העובדים.

טלי פלוסקוב: רגע, בואו נחלק את הדיון לשני חלקים: 1.

טלי פלוסקוב: מה קורה עם אותן 164 משרות שאנחנו מדברים עליהן.

טלי פלוסקוב: 2.

טלי פלוסקוב: נדבר על הגדלת משרות, שזה גם, כמובן, הרפתקה לא קטנה בפנינו.

<שלמה דולברג: את ה-25% שהשלטון המקומי נותן בהסכמים של כל העובדים הסוציאליים, אנחנו נממן.

טלי פלוסקוב: הבנו.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואל חסון ומיד אחריך אני נותנת למנכ"ל המשרד להתייחס לכל מה שנאמר כרגע.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

יואל חסון: תודה, גברתי, ותודה על הדיון החשוב הזה.

יואל חסון: אני גם הייתי בהפגנה יחד עם העובדות הסוציאליות.

יואל חסון: קודם כל בואו נדבר על האנשים האלה.

יואל חסון: מי בדרך כלל הולך להיות עובד סוציאלי.

יואל חסון: אלה באמת אנשים שהדבר הזה בוער בתוכם.

יואל חסון: אלה אנשים שיודעים מראש לאיזה חיים הם נכנסים, יודעים מראש את תנאי השכר, יודעים מראש את הסיטואציות החברתיות, האישיות והיום-יומיות שהם הולכים להיות חלק מהן, לחוות אותן ולתמוך באותם אנשים.

יואל חסון: אני רואה שבחולון, לדוגמה, 30,000 קשישים עליהם אמונים 9.5 תקני עובדים סוציאליים בלבד ומבקשים לפטר 6.

יואל חסון: קודם כל, 9.5 – אני בטוח שהעובדים הסוציאליים יושבים עם איזה מדיד כזה שלא לטעות בתקנים ולהיות בשעות המדויקות ולעשות הכול על פי הכללים, ועוד רוצים את זה להוריד?

יואל חסון: רוצים להוריד?

יואל חסון: באיזה יחס?

יואל חסון: אני רואה את לוד, וכולם יודעים את המצב של לוד ויודעים כמה שם באמת יש צורך יותר גבוה.

יואל חסון: 6.45 תקנים, מתוכם מבקשים להוריד 2 תקנים.

יואל חסון: אלה דברים שאי אפשר לקבל אותם.

יואל חסון: אדוני מנכ"ל המשרד, שמעתי שהשר מבקש ליזום תוספת לקצבת הזקנה.

יואל חסון: אני מברך על זה, כמובן, אבל אם זה בא על חשבון הטיפול באותם קשישים שזקוקים לזה, אז אולי זאת לא החלטה כל כך נכונה וחכמה.

יואל חסון: מה יעזור לתת לקשיש עוד 300 שקלים?

יואל חסון: קודם כל, יש הרבה קשישים שלא צריכים את זה.

יואל חסון: העניין שמשלמים קצבת זקנה לכולם במדינת ישראל הוא סוגיה שצריך לדבר עליה.

יואל חסון: עשו פה מספיק חישובים ובדקו כמה כסף מיותר מגיע לקשישים שלהם זה לא עושה את השינוי והיה יכול לעשות את השינוי לקשישים אחרים באופן משמעותי?

יואל חסון: אני אומר בעניין הזה – אל תיקחו מאותם קשישים את הסיוע הזה.

יואל חסון: יש פה קשישים שצריכים סיוע אמיתי.

יואל חסון: המשפחות היום פחות יכולות להשקיע את זמנן.

יואל חסון: רוב המשפחות בעצמן עובדות.

יואל חסון: אני זוכר שלפני שלושים שנה, כשסבא וסבתא שלי היו מבוגרים מאוד, המשפחה יכלה לטפל בכולם כי היה אפשר.

יואל חסון: היום זה פחות ולא כי הילדים היום פחות טובים, אלא כי הם צריכים לפרנס ולעבוד והם עובדים מאוד מאוד קשה.

יואל חסון: לכן, העזרה המקצועית נדרשת.

יואל חסון: ובואו נדבר על הבדידות.

יואל חסון: על הבדידות.

יואל חסון: הבדידות היא המחלה הכי קטלנית של האנשים האלה.

יואל חסון: הכי קטלנית של קשישים.

טלי פלוסקוב: אגב, בדידות חברתית הרבה יותר חזקה מבדידות כלכלית.

יואל חסון: בוודאי.

יואל חסון: זה דבר שהוא בדם, זה צורך נפשי אמיתי.

יואל חסון: גם לזה העובדים הסוציאליים נותנים מענה, גם בעצמם וגם פתרונות לדברים האלה.

מיכל בירן: לא כשזה פעם בשנה.

יואל חסון: גם לא יודעים לאתר אם לא היה עובד סוציאלי שיאתר את האיש המבוגר הזה, שחי בבדידות, אין לו עזרה והוא נמצא לבד ורואים שהוא לא יודע להתמודד עם החיים האלה.

יואל חסון: חברים, בסוף כולנו נהיה קשישים.

טלי פלוסקוב: יואל, אני מבקשת לסכם כי אמרו לי עכשיו שבשעה שתיים אנחנו צריכים לסיים.

יואל חסון: כולנו נהיה שם ומה שאנחנו עושים היום הוא בשביל הקשישים של היום, אבל עושים את זה גם בשביל הקשישים של מחר.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: רבותי, אני רוצה להגיע למתן תשובות.

טלי פלוסקוב: כולנו פה דיברנו באותו קו.

טלי פלוסקוב: יש פה נציגים מביטוח לאומי?

טלי פלוסקוב: רוחמה?

טלי פלוסקוב: את יכולה לתת לנו כמה מילים מה קרה שם, למה הפסקתם לממן, לפי דבריו של מרכז השלטון המקומי.

<רוחמה מרזם: ב-2008 נחתם הסכם בין המוסד לביטוח לאומי למשרד הרווחה.

<רוחמה מרזם: יש איזשהו תשלום בסיסי כאשר ניתנה הדעת גם על הגידול באוכלוסייה ובהתאם לגידול באוכלוסייה, כך התגמול של המוסד לביטוח לאומי נערך.

<רוחמה מרזם: אני אומר באופן מאוד כללי שבנוסף לזה נקבע שייערכו ביקורי בקרה של עובדים סוציאליים בבתי הקשישים.

<רוחמה מרזם: התגמול עבור הביקורים הוא לפי מספר הביצועים.

<רוחמה מרזם: כלומר, מספר הביקורים המתקיימים מדווחים למוסד לביטוח לאומי ובהתאם לזה משולם התגמול.

<רוחמה מרזם: מה שקרה הוא שבפועל ממומשים פחות מ-50% מהביקורים הנדרשים, זאת אומרת שאם יש לנו כמות מסוימת של קשישים שצריך לבקר אותם פעמיים בשנה, פחות מ-50% מהביקורים שעומדים לרשותה של ה - - -

<צפרא דוויק: כמה זמן אתם מקצים לביקור, רוחמה?

<רוחמה מרזם: סליחה, סליחה, הכול מוגדר בהסכם וזה לא המקום להיכנס להסכם.

טלי פלוסקוב: סליחה, אני מבקשת לא להפריע.

טלי פלוסקוב: רגע, רגע.

טלי פלוסקוב: אני אתן לצפרא.

<צפרא דוויק: זה מפתח מעוות שאי אפשר לעמוד בו.

טלי פלוסקוב: רבותי, לא, זה לא עובד ככה.

טלי פלוסקוב: זה לא נרשם בפרוטוקול ולא יעזור לאף אחד שום דבר.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת להתאפק קצת ותנו לנציגת ביטוח לאומי לסיים.

טלי פלוסקוב: אחר כך אני אתן לנציגת העובדים הסוציאליים להביע עמדה ואחר כך אנחנו ניתן למנכ"ל להשיב.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

<רוחמה מרזם: זה סוכם בין הצדדים ב-2008.

<רוחמה מרזם: כמובן שלא הייתי שותפה לעניינים וזה סוכם על דעת שני הצדדים.

טלי פלוסקוב: זאת אומרת שבעצם נתתם כסף צבוע לבקרה של חוק סיעוד.

טלי פלוסקוב: זה כסף שהיה צבוע למטרה הזאת?

טלי פלוסקוב: אני רוצה להבין עד הסוף.

<רוחמה מרזם: זה כסף שצבוע למטרה הזאת ומהידע שיש בידינו, חלק מהכספים האלה מועברים לטיפול בקשישים מעבר לנושא של חוק סיעוד.

<רוחמה מרזם: הכסף הזה מיועד אך ורק לנושא של סיעוד ובחלק מהמקומות הוא מנוצל לטובת קשישים, אבל לא לטובת חוק סיעוד.

<שלמה דולברג: נכון, כי זה התפקיד שלנו.

טלי פלוסקוב: אוקיי, הבנו, תודה.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: צפרא, אני מבקשת את ההתייחסות שלך ואחר כך אנחנו ניתן למנכ"ל משרד הרווחה.

<צפרא דוויק: קודם כל, אני מאוד שמחה על המשבר הזה.

<צפרא דוויק: אולי זה לא פופולרי להגיד את זה, אבל זה משבר טוב.

<צפרא דוויק: זה משבר שמכריח את כולנו עכשיו להסתכל על המצב של הקשישים במדינת ישראל.

<צפרא דוויק: המצב של הקשישים במדינת ישראל הוא כבד את אביך ואת אמך שעה בשנה.

<צפרא דוויק: זה קצת לא אפשרי.

<צפרא דוויק: כל הדרך לירושלים ראינו את השלטים של ראש הרשימה שלך, כחלון – משפחה נטו, צעירים נטו.

<צפרא דוויק: איפה קשישים נטו, איפה?

<צפרא דוויק: איפה ההתייחסות?

<צפרא דוויק: הלא צריכים לדעת מאיפה באנו.

<צפרא דוויק: וכולנו הולכים לשם.

<צפרא דוויק: לפי התחזיות של מכון ברוקדייל, אנחנו עומדים בעוד עשר שנים על מיליון ושלוש מאות אלף קשישים.

טלי פלוסקוב: היום יש תשע מאות אלף.

<צפרא דוויק: כבר היום אנחנו עם מיליון קשישים.

<צפרא דוויק: מתוכם שלוש מאות ושלושים אלף זקוקים לעזרה של הרווחה והעזרה של הרווחה זה לא ביקורי בקרה של הביטוח הלאומי.

<צפרא דוויק: ממש לא.

<רוחמה מרזם: ביקורי הבקרה - - -

טלי פלוסקוב: לא, לא, אני לא מאשרת פה ויכוחים ביניכם.

טלי פלוסקוב: זה לא הדיון.

<צפרא דוויק: סליחה, זאת הבעיה בדיוק.

<צפרא דוויק: כולם שכחו שעובד סוציאלי עושה אלף דברים אחרים שלא שייכים לבקרה.

<צפרא דוויק: לעשות "וי" ב-17 דקות אם כן יש מטפלת או אין מטפלת, אם יש אוכל במקרר או אין אוכל במקרר.

<צפרא דוויק: זה לא התפקיד של עובד סוציאלי לעשות מעמסה של חיתולים ולקבוע קצבת חיתולים.

<צפרא דוויק: באמת זה לא התפקיד שלנו.

<צפרא דוויק: לא הלכנו לאוניברסיטה בשביל זה, לא התמחינו בגרונטולוגיה בשביל זה.

<צפרא דוויק: יושבים פה סטודנטים שרוצים לעבוד במקצוע.

<צפרא דוויק: הם לא יבואו למקצוע.

<צפרא דוויק: 50% מבוגרי עבודה סוציאלית היום לא באים למקצוע.

<צפרא דוויק: לא רק בגלל השכר, בגלל המעמסה הבלתי אפשרית הזאת.

<צפרא דוויק: פשוט כפו עלינו לא הר כגיגית אלא את האוורסט כגיגית.

<צפרא דוויק: זה משהו מזעזע.

<צפרא דוויק: על מה אנחנו מדברים?

<צפרא דוויק: אנחנו מדברים על זה שצריך לעשות תוכנית לאומית אבל לא בוועדות כאלה שמתמססות ונפגשות פעם אחת.

טלי פלוסקוב: הוועדה שלנו עובדת, היא לא ועדה שמתמססת.

<צפרא דוויק: צריך לקבוע איך מדינת ישראל רוצה שהטיפול בקשישים ייראה.

<צפרא דוויק: אנחנו כרגע לא יכולים לעמוד בפרץ.

<צפרא דוויק: אנחנו לא רוצים לעמוד בזה.

<צפרא דוויק: אנחנו רוצים לבצע עבודה מקצועית.

<צפרא דוויק: ואם אנחנו רוצים שהעבודה המקצועית תיראה כמו שצריך, שנוכל לעשות את חוק החוסים ונעשה את התזכירים על האפוטרופוס לפי חוק החוזים כמו שצריך, ועל דרי רחוב שהטילו את זה עלינו וביניהם יש הרבה מאוד קשישים, ועובדים זרים שגם ביניהם יש קשישים ואלימות וכולי, ודיור של הקשישים שיש להם בעיה, ותשושי נפש – מספר האנשים שיש להם אלצהיימר הולך ועולה מיום ליום.

<צפרא דוויק: קשישים עריריים, שאנחנו היחידים שמכניסים להם קצת אור הביתה.

<צפרא דוויק: מקרי חירום של הקשישים – נחנו אחראים.

<צפרא דוויק: יש לנו התערבויות משפחתיות.

<צפרא דוויק: אתם חושבים שאנחנו נכנסים לקשיש ואנחנו רק רואים אם יש הידרדרות ואנחנו עושים "וי" ומודיעים לחוק סיעוד?

<צפרא דוויק: יש בני משפחה שצריך לעבוד אתם.

<צפרא דוויק: צריך לעזור להם איך להתמודד עם ההידרדרות במצב של ההורים שלהם.

<צפרא דוויק: לעשות חלוקת תפקידים ביניהם, לתת איזשהו סיוע נפשי, לארגן אותם מבחינת תפקידים.

<צפרא דוויק: חברים, זה לא לבוא ולהסתכל.

<צפרא דוויק: זה לבוא ולעשות עבודה טיפולית.

<צפרא דוויק: זאת לא שליחות שאנחנו נכנסים למשפחה ואומרים: נו, היינו ויופי.

<צפרא דוויק: יש לנו עבודה קבוצתית, יש לנו עבודה קהילתית, יש לנו טיפול בניצולי שואה.

<צפרא דוויק: אני מוכרחה להגיד משהו.

<צפרא דוויק: השר כץ מביא לנו המון תוכניות.

<צפרא דוויק: באמת, יש לו רצון טוב והוא רגיש לקשישים, הוא רגיש לניצולי שואה.

<צפרא דוויק: האמת היא שהודענו לו חגיגית באופן רשמי שאנחנו לא מבצעים.

<צפרא דוויק: לא ביקורים – עכשיו הוא יצא בתוכנית יחד, ביקורים לגיל 86 ומעלה.

<צפרא דוויק: הודענו לו שאנחנו לא מבצעים.

<צפרא דוויק: לא צירוף קהילה תומכת של כל קשיש.

<צפרא דוויק: זה לא תפקיד של עובדים סוציאליים.

<צפרא דוויק: אתם יושבים בכנסת או במשרד הרווחה, מתכננים תוכניות וכולם רוצים שאנחנו נעשה.

<צפרא דוויק: תביאו תקנים, אנחנו נעשה.

<צפרא דוויק: לא תביאו תקנים, אנחנו לא נעשה.

טלי פלוסקוב: תודה, צפרא.

טלי פלוסקוב: אני מתחברת לגמרי למה שאת אומרת.

טלי פלוסקוב: אנחנו מכירים את כל העבודה הרחבה שאתם עושים.

טלי פלוסקוב: השאלה שלי עכשיו היא לגבי אותן 164 משרות שדיברו עליהן.

טלי פלוסקוב: אני הבנתי שהמטרה שלהן הייתה בקרת קשישים בכל מוסדות הסיעוד.

<קריאה: בקהילה, בבתים.

טלי פלוסקוב: רגע, אני רוצה להבין.

טלי פלוסקוב: אני לא רוצה שאתם תתקנו אותי.

טלי פלוסקוב: אני רוצה שביטוח לאומי יתקן אותי.

טלי פלוסקוב: אני שואלת עכשיו את ביטוח לאומי מה מטרת ה-164 משרות שהקציתם ב-2008?

טלי פלוסקוב: אמרת בקרה?

<רוחמה מרזם: על מנת לבצע את כל העבודה שנדרשת מהעובד הסוציאלי בוועדה המקומית של חוק סיעוד.

טלי פלוסקוב: רגע, אני שמה נקודה.

טלי פלוסקוב: נמצא פה מנכ"ל המשרד.

<קריאה: שיסבירו אנשי המשרד.

טלי פלוסקוב: אני חושבת שהמנכ"ל ייתן לי עכשיו תשובות.

טלי פלוסקוב: הוא לא בא לכאן בלי להתכונן וכנראה הוא בדק עם כולם.

טלי פלוסקוב: אנחנו מבקשים עכשיו הפסקה, לא להפריע.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לשמוע את המנכ"ל ואחר כך נראה איך אנחנו מתקדמים.

<אביגדור קפלן: קודם כל, אני מצטרף להבעת ההערכה על העבודה הנהדרת שנעשית על ידי כל העובדים הסוציאליים באשר הם, ברשויות, במשרדים אחרים ובכל המדינה.

<אביגדור קפלן: שבועיים אחרי כניסתי לתפקיד נדרשתי להתמודד עם הנחיית מרכז השלטון המקומי להפסיק את בקרות הסיעוד ולוותר עליהן.

<אביגדור קפלן: אני רוצה לחזור למה שהסבירה רוחמה.

<אביגדור קפלן: הביטוח הלאומי העביר כסף משני סוגים, כסף עבור השתתפותם של העובדים הסוציאליים בוועדות – 80 תקנים תורגמו כנגד הכסף הזה, וכסף שמיועד לבקרות סיעוד פעמיים בשנה בבתים של קשישים.

<אביגדור קפלן: תמורתו יש כסף משתנה לפי מספר הביקורים ותמורתו תורגם הכסף הזה, שמגיע מהביטוח הלאומי, ל-165 תקנים.

<אביגדור קפלן: עכשיו בא מרכז השלטון המקומי ומודיע – אני מפסיק את הבקרות.

<שלמה דולברג: תסביר גם למה.

<אביגדור קפלן: אני לא הפרעתי לך, שלמה.

<אביגדור קפלן: תן לי לדבר.

<שלמה דולברג: תסביר גם למה.

טלי פלוסקוב: לא, לא, אני מבקשת.

טלי פלוסקוב: כאן אני מנהלת ואם אני ארצה שתשאל משהו, אני אתן לך.

<אביגדור קפלן: אני ממש שמעתי אותך בקשב רב ולא הפרעתי לך.

<אביגדור קפלן: החלטתם להפסיק את זה ואין דבר כזה שהמוסד לביטוח לאומי יעביר כסף תמורת אי קבלת שירות.

<אביגדור קפלן: אנחנו לא נוכל לתרגם את הכסף הזה שלא מגיע לתקנים שאין להם מימון.

<אביגדור קפלן: לכן אני קורא לכם פה.

<אביגדור קפלן: הושבתי את מרכז השלטון המקומי עם מ"מ מנכ"ל הביטוח הלאומי אצלי במשרד כדי להגיע לנוסחה שלא תיאלץ אותנו לקצץ את 165 התקנים האלה, שעשינו את זה בלית ברירה.

<אביגדור קפלן: הביטוח הלאומי היה מוכן להעלות את התמורה בכ-25%.

טלי פלוסקוב: אגב, מתי זה היה?

<אביגדור קפלן: לפני חודש בערך.

<אביגדור קפלן: נתקלנו עדיין בסירוב ובהוראה חד משמעית שמה-1 במאי יופסקו הבקרות האלה.

<אביגדור קפלן: אני מנצל את ההזדמנות כאן וחוזר ופונה למרכז השלטון המקומי – תחזרו לשולחן.

<אביגדור קפלן: הצעתי כאן שנמשיך את הבדיקה בדיונים משותפים כדי להגיע לאיזושהי נוסחה שתהיה מקובלת על כולם, על הביטוח הלאומי, על המשרד ועל מרכז השלטון המקומי.

<אביגדור קפלן: מאחר והעסק הזה הופסק ולא הותנע הלאה, אני חושב שצריך לחזור עם אותן בקרות סיעוד.

<אביגדור קפלן: אי אפשר לשלם את הכסף מהביטוח הלאומי ללא הבקרות הללו.

<אביגדור קפלן: התקנים הללו לא יקוצצו.

<אביגדור קפלן: אני, המשרד והשר מכירים בעובדה שאין מספיק תקנים היום לטיפול באזרחים ותיקים.

<אביגדור קפלן: זה מוסכם על כולנו וצריך אכן להשיג כסף נוסף כדי לקבל עוד תקנים.

<אביגדור קפלן: יש סדר עדיפויות של משרד האוצר בכל הקצאות התקציב ואנחנו באים אתם בדברים.

<אביגדור קפלן: אנחנו מנסים לשכנע אותם להקצות עוד כסף כדי לממן את חלקנו בתקנים הנוספים שיוקצו ועבורם יקבלו את המצ'ינג.

<אביגדור קפלן: אני לא רואה שום היגיון למה לוותר על 165 תקנים שאין כנגדם מצ'ינג בכלל?

<אביגדור קפלן: אני יודע שבין הרשויות המקומיות יש דעות שונות ואין דעה אחידה.

<אביגדור קפלן: יש רשויות שמוכנות לא לוותר על הדברים.

<אביגדור קפלן: צריך לעשות את שתי הפעולות בפעולת מלקחיים.

<אביגדור קפלן: ראשית, להביא את התקנים האלה בחזרה ושהביטוח הלאומי ימשיך לשלם, וששתי הבקרות השנתיות האלה יתבצעו.

<אביגדור קפלן: ומאידך, אנחנו נמשיך לבוא בדברים עם האוצר להעביר עוד תקנים.

טלי פלוסקוב: עובדות סוציאליות יקרות, בנות יקרות, אני רוצה להזכיר לכן שאתן נמצאות בכנסת ישראל.

טלי פלוסקוב: כאן לא מדברים ככה.

טלי פלוסקוב: מי שרוצה לדבר ירים יד ואם תהיה אופציה, אני אתן.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לשאול את השלטון המקומי, אולי את צפרא.

טלי פלוסקוב: מה שאמר לנו המנכ"ל הוא שאתם החלטתם להשתמש בכסף שהוקצה למטרה מסוימת, למטרות אחרות שהן לא פחות חשובות.

<קריאה: לכתחילה לא הספיקו התקנים למטלות של חוק הסיעוד.

<קריאה: המפתח לא הגיוני.

טלי פלוסקוב: רבותי, רבותי, אני מסתכלת על השעון.

טלי פלוסקוב: אם אנחנו לא נסיים את הדיון, לא עשינו שום דבר.

טלי פלוסקוב: חלק מהמטרות ששמו לעצמם בביטוח לאומי, כשתקצבו 164 משרות, זה הבקרות שאתם מדברים עליהם.

טלי פלוסקוב: אתם החלטתם, ואני עדיין לא אומרת אם זה טוב או רע, את הכסף הזה ואת המשרות האלה לקחת למטרות אחרות ולהפסיק לעשות בקרות.

<קריאה: לא, זה לא ככה.

טלי פלוסקוב: לא אמרתי שאתם מפסיקים לעבוד.

<קריאה: אתה לא יכול ללכת לאנשים - - -

טלי פלוסקוב: רגע, גברת, את לא מפריעה לי.

טלי פלוסקוב: אני לא אמרתי שאתם הפסקתם לעבוד.

טלי פלוסקוב: אמרתי שהמשכתם לעשות את העבודה שצריך לעשות, אבל לא את מה שביקשו מכם בכסף הזה.

טלי פלוסקוב: אלה שני דברים שונים לגמרי.

<קריאה: לא, זה לא נכון.

<אסא בן יוסף: שמי אסא ואני מנהלת את תחום הרווחה בשלטון המקומי, עובדת סוציאלית גאה בהכשרתי.

<אסא בן יוסף: אני מבקשת להדגיש שזה נכון, אבל צריך לשים לב לדקויות.

<אסא בן יוסף: התקנים שניתנו לנו עד שנת 2009 היו כאלה שלא חייבו אותנו לעשות את הבקרה בדרך שהמוסד לביטוח לאומי מממן.

<אסא בן יוסף: הבקרות שנעשו עד שנת 2009 היו כאלה שכאשר נכנסנו לבית ראינו תמונה כוללת של עבודה סוציאלית, על כל מה שמשתמע מזה.

<אסא בן יוסף: משנת 2009 ביטוח לאומי ביקש מאתנו לעשות בקרות – אני מדברת עכשיו נורא בקצרה – ברמת צ'ק ליסט.

<אסא בן יוסף: רשימה.

<אסא בן יוסף: אנחנו לא יכולים, זה לא נכון.

<אסא בן יוסף: אנחנו נכנסים לבתים, אנחנו רואים ואנחנו לא יכולים להתעלם.

<אסא בן יוסף: זאת לא השפה שלנו, זה לא המקצוע שלנו, זאת לא התשתית ואלה לא הערכים של המקצוע שלנו.

<אסא בן יוסף: מכיוון שכך, לא יכולנו למלא את מלוא שני הביקורים על מנת לממן את מלוא התקנים.

<אסא בן יוסף: שש שנים אנחנו יושבים בדיונים הלוך וחזור והלוך וחזור ומבקשים לתקנן ולכמת את הביקורים האלה בצורה מותאמת לצרכים, למה שקורה בשטח.

טלי פלוסקוב: האם ביקור מסוג זה צריך לבצע עובד סוציאלי?

<אסא בן יוסף: בין היתר גם לבדוק האם את כל הביקורים צריכים לעשות עובדים סוציאליים, איזה ביקורים לא ואיך.

<אסא בן יוסף: הטכנולוגיה התפתחה, הזקנים היום אפילו מחוברים למחשבים ולטלפונים.

טלי פלוסקוב: זה רק מחזק את העובדה שאתם צריכים לשבת ביחד.

<אסא בן יוסף: אבל אנחנו ישבנו.

<אסא בן יוסף: שש שנים.

<אסא בן יוסף: ובעצם מה שקורה הוא שאנחנו היום מבצעים עבודה עבור ביטוח לאומי ולא מקבלים על זה מימון, כשבעצם אנחנו מטפלים בכלל הבעיות של הזקנה, ללא קשר לבקרה.

טלי פלוסקוב: שש שנים?

טלי פלוסקוב: לא רציתם לאכזב את הקשישים, אני מבינה.

<שלמה דולברג: זה באחריות המשרד בכלל.

<אסא בן יוסף: בוודאי.

טלי פלוסקוב: שש שנים נתתם מעצמכם כדי לא לפגוע באזרחים הוותיקים.

<אסא בן יוסף: בדיוק.

<אסא בן יוסף: זה מכעיס מקצועית ואני יכולה להראות את כל התכתובת.

<אסא בן יוסף: בעוונותיי אני מלווה את זה משנת 2009.

<אסא בן יוסף: בוז'י הקים את הוועדה הראשונה בנושא הזה.

<אסא בן יוסף: השר בוז'י.

<אסא בן יוסף: שש שנים.

<אסא בן יוסף: בעצם השלטון המקומי מממן למעלה מ-50% מהתקנים האלה כדי להגיע לפתרון.

<אסא בן יוסף: התקנים האלה קיימים ואנחנו מקבלים רק 50% מהמימון.

<אסא בן יוסף: אני מגזימה, לדעתי אנחנו מקבלים פחות מ-50% ובעצם את כל שאר התקנים אנחנו מממנים.

<אסא בן יוסף: המשבר שקרה הוא כי הגענו למצב שאנחנו לא יכולים להמשיך גם לעשות את עבודת הביטוח הלאומי, גם לספוג גירעון וגם לא לעשות עבודה שעובד סוציאלי אמור לעשות.

<שלמה דולברג: זה צריך להיות במימון המשרד בכלל, לא ביטוח לאומי.

<צפרא דוויק: למה אין תקינה?

<צפרא דוויק: אני רוצה לשאול שאלה.

<צפרא דוויק: קודם ציינו חברי הכנסת וציין שלמה דולברג שכמו שהחינוך מממן את התקנים והבריאות מממן את התקנים וכולי, למה בעבודה סוציאלית לא יקבעו תקינה בתחום הזקנה או בכל תחום?

<צפרא דוויק: הרי אנחנו מכירים את המספרים.

<צפרא דוויק: יגידו שעל כל 150 קשישים – עובד סוציאלי.

<צפרא דוויק: עלה מעל 150?

<צפרא דוויק: עוד עובד סוציאלי.

<צפרא דוויק: כמו שעושים בחינוך.

<צפרא דוויק: איך קרה כדבר הזה שממשלת ישראל יודעת את המספרים, יודעת כמה נזקקים יש אבל בזקנה זה הרי ברור, אלה מספרים מוחלטים.

<צפרא דוויק: אלה לא מספרים שאנחנו בודקים זכאות.

<אסא בן יוסף: כי נוח לכולם שזה ככה.

טלי פלוסקוב: אנחנו נצטרך לעשות פה כיתות וכמה ילדים בכיתה פר כל מורה.

טלי פלוסקוב: אותו דבר.

<קריאה: בדיוק, בדיוק.

מיכל בירן: ושזה יפסיק להיות הורדות ידיים.

מיכל בירן: בסוף יש פה מדינה ושהמדינה תחליט מה היחס שהיא רוצה ואת זה תשלם.

<אסא בן יוסף: למה משרד האוצר לא כאן?

<אסא בן יוסף: משרד האוצר הוזמן לדיון?

<אסא בן יוסף: אני לא רואה כאן נציג משרד האוצר, אבל זה בידיים של משרד האוצר כל העניין הזה.

<אסא בן יוסף: אנחנו - - - מיליונים בין משרד הרווחה לבין משרד האוצר.

<אסא בן יוסף: מישהו צריך לתקצב את זה.

<קריאה: בכמה כסף מדובר?

<אסא בן יוסף: 20 מיליון שקל ל-165 ואנחנו מבקשים שיגדילו את זה בעוד 150, דהיינו 40 מיליון שקל.

מיכל בירן: בתקציבים שאנחנו רואים שעוברים בוועדת כספים זה כלום, זה פינאטס.

יואל חסון: קראנו לא מזמן שראש רשות המסים דיבר על גביית יתר, כלומר שיש גביית יתר.

יואל חסון: הוא דיבר על זה ברמה של מיליארדים בחודש, לא בתקופה.

טלי פלוסקוב: מיליארדים בחודש?

טלי פלוסקוב: בשנה.

יואל חסון: מיליארד וחצי.

יואל חסון: הוא דיבר על החודשיים האחרונים שהייתה גביית יתר של מיליארד וחצי שקלים גביית יתר.

יואל חסון: הוא אמר שזה לא קשור למובילאיי.

יואל חסון: זאת אומרת, הם מדברים פה בסך הכול על 40 מיליון שקלים שבאמת יכולים לשנות את המציאות.

יואל חסון: צריך לצאת בקריאה ברורה, גברתי היושבת-ראש.

<קריאה: רק שלא נתקבע על המספרים האלה.

יואל חסון: בואי נתקבע בזה.

יואל חסון: נתחיל בזה.

<קריאה: עוד 300 תקנים צריך במהלך חמש השנים הקרובות.

יואל חסון: בואו נתחיל בזה.

יואל חסון: גברתי היושבת-ראש, 40 מיליון שקלים הם כסף שניתן להשיג אותו.

יואל חסון: גם אם הפשרה תהיה בסוף 35 מיליון שקלים.

יואל חסון: בואי נצא בקריאה ברורה שבאמת ייתנו דיווח מהרזרבות הקיימות בגביית המסים לאפשר את הכסף הזה.

<אביגדור קפלן: רק תבין שהשלטון המקומי מוותר על 37 מיליון שקלים של הביטוח המקומי.

אילן גילאון: אם אני הייתי השלטון המקומי הייתי בא לממשלה ומציע להם מצ'ינג של 50%, קחו את הבעיה אתם ותטפלו.

אילן גילאון: זה מה שהייתי עושה.

<קריאה: נכון, זה מה שהצענו.

טלי פלוסקוב: אתם הצעתם את זה?

<קריאה: שהביטוח הלאומי ייקח את זה, לא אנחנו.

<שלמה דולברג: אני מוטרד מזה שמנכ"ל המשרד, שאני מאוד מכבד אותו, נצמד עדיין לכספים של הביטוח הלאומי.

<שלמה דולברג: אנחנו חושבים שמשרד הרווחה צריך לממן את התקנים כמו מפתח של מורים ושל קב"טים ולא לחפש את הפתרון הקל.

טלי פלוסקוב: לא, לא, לא.

טלי פלוסקוב: בנות, ביקשתי.

<אביגדור קפלן: שלמה, לא התנגדתי שמשרד העבודה והרווחה יביא עוד מקורות.

<אביגדור קפלן: אני חושב שצריך להביא עוד מקורות מעבר ל-165 תקנים.

<אביגדור קפלן: אני אומר לך, קח את 165 התקנים תמורת ה-37 מיליון שקלים ונטפל מול האוצר להביא תקנים נוספים.

<שלמה דולברג: אני לא יכול להיות עובד קבלן של הביטוח הלאומי.

טלי פלוסקוב: רבותי, תודה רבה.

טלי פלוסקוב: אני מבינה שהדיון טעון ואני מבינה שלכל אחד שיושב פה יש מה להגיד, אבל.

טלי פלוסקוב: ה-אבל הזה הוא שאני מסתכלת על השעון והשעה שתיים.

טלי פלוסקוב: בטח שמעתם ששמעתם צלצול ומתחילות ישיבות סיעה.

טלי פלוסקוב: זה אומר שאנחנו חייבים לסיים את הישיבה.

טלי פלוסקוב: זאת לא ישיבה שאנחנו נועלים את הדיון בנושא הזה.

טלי פלוסקוב: זה חד-משמעית וברור לכולם.

<קריאה: אנחנו נשמח לישיבת המשך.

טלי פלוסקוב: בדיוק.

טלי פלוסקוב: ישיבת המשך תהיה ויכול להיות שהיא תהיה גם אם זה יהיה בזמן הפגרה.

טלי פלוסקוב: אנחנו נגיע לכאן.

<קריאה: ושיהיה נציג משרד האוצר.

טלי פלוסקוב: נציג האוצר היה פה והוא יצא מהאולם.

טלי פלוסקוב: הנה, הוא חזר.

טלי פלוסקוב: יוגב כאן.

טלי פלוסקוב: יוגב הוא האדם הנכון במקום הנכון.

טלי פלוסקוב: רבותי, אני קוראת גם למשרד העבודה והרווחה, גם לביטוח הלאומי, גם למשרד האוצר וגם למרכז השלטון המקומי – יש שולחן עם ארבע פינות, אתם מכירים אותו?

טלי פלוסקוב: לשבת סביב השולחן הזה ולמצוא לנו פתרונות לבעיה של 164 משרות.

טלי פלוסקוב: אני חוזרת ומחזקת מאוד את העובדים הסוציאליים.

טלי פלוסקוב: רבותי, יש לנו מחסור מאוד גדול בעובדים הסוציאליים.

<קריאה: והאוצר לא מאפשר לנו להוסיף תקן אחד.

יואל חסון: רגע, היא מסכמת והסיכום חשוב.

טלי פלוסקוב: בתחום הזקנה במיוחד.

יואל חסון: תתייחסי לפיטורים עכשיו.

יואל חסון: חייבים לעצור את הפיטורים.

<קריאה: כבר הוציאו הודעות פיטורים עכשיו.

יואל חסון: חייבים לקרוא לעצור את הפיטורים מיד.

טלי פלוסקוב: אני אשמע את האוצר.

טלי פלוסקוב: יוגב, רציתי כבר לסכם.

טלי פלוסקוב: רבותי, ברור לכולם שהעובדים האלה לא ילכו הביתה.

<קריאה: עובדת אחת בנתניה כבר הלכה הביתה.

<קריאה: הרשויות המקומיות מבקשות שימוע.

טלי פלוסקוב: שמעתי, שמעתי.

טלי פלוסקוב: בסדר.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לבקש מכל ארבעת הצדדים תוך שבועיים להגיש לנו המלצות איך אתם רואים את הפתרון.

טלי פלוסקוב: שוב אני אומרת, גם פתרון לטווח ארוך ולא רק פתרון של 164 משרות.

טלי פלוסקוב: שנית, כמובן שאנחנו נקבע ישיבת המשך בנושא.

טלי פלוסקוב: כרגע אני לא יכולה להתחייב לגבי התאריך כי יש פה עומס לא נורמלי, אבל גם אנחנו ניכנס לתוך הפגרה, אנחנו נקיים דיון בנושא.

טלי פלוסקוב: שלישית, אני כן מבקשת מנציג האוצר – יוגב, אני אבקש ממך להתקרב לשולחן, למיקרופון.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לשמוע ולהבין איך אתם רואים את הפתרון.

טלי פלוסקוב: כרגע אנחנו מדברים על תוספת של 35 מיליון שקלים שיכולים לפתור לנו את הבעיה.

<יוגב גרדוס: קודם כל, אני מתנצל שיצאתי באמצע הדיון.

<יוגב גרדוס: חשוב לי להגיד גם לפרוטוקול שאומנם אני לא אקבל מחיאות כפיים, נכנסנו לסוגיה הזאת די באיחור כי בסוף יש פה שירות שהביטוח הלאומי קונה.

<יוגב גרדוס: הוויכוח פה לא היה על כסף, הוא היה על ביצוע עבודה בפועל.

<יוגב גרדוס: זה נראה לי מאוד סביר לקבל את התמורה בגין מה שאתה משלם.

<יוגב גרדוס: אבל אני מבין שיש פה סוגיה יותר מורכבת וגם את עניין קופות החולים שמבצעים חלק מביקורי הבקרה.

<קריאה: לא, זה לא קשור.

<יוגב גרדוס: בסדר, בסדר.

<יוגב גרדוס: יש פה שתי סוגיות, אחת היא סוגיית ביקורי הבקרה והשנייה היא סוגיית המחסור הכללי בעובדים סוציאליים בשלל הפעולות שהשר כץ מקדם ביתר שאת בשנים האחרונות.

<יוגב גרדוס: משרד הרווחה קיבל תוספת של כ-1,000 תקנים במהלך שלושת התקציבים האחרונים.

<קריאה: - - -

טלי פלוסקוב: רבותי, זה לא עובד ככה.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לא להפריע.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לשמוע את האוצר.

<יוגב גרדוס: אבל אנחנו בשיח מתמיד עם המשרד וככל שאנחנו יכולים, אנחנו עוזרים על אף שיש לנו סיכום תקציבי ואנחנו גם חורגים ממנו.

<יוגב גרדוס: אנחנו ממשיכים לשבת ולנסות לעזור.

<יוגב גרדוס: בסוגיה של ביקורי הבקרה, אנחנו ניכנס לסוגיה הזאת באופן מידי וכן נרים את הכפפה.

<יוגב גרדוס: נשב כולם ביחד וננסה לעזור.

<יוגב גרדוס: בסוגיה השנייה זה אנחנו מול משרד הרווחה ואנחנו ממשיכים לדון אתם.

<יוגב גרדוס: ככל שנוכל להביא בשורה בנושא הזה, נביא, אבל זאת כבר סוגיה אחרת.

<יוגב גרדוס: זאת לא אותה סוגיה.

טלי פלוסקוב: אוקיי, תוך שבועיים.

טלי פלוסקוב: מה עושים כרגע עם העובדים האלה?

<יוגב גרדוס: אני לא מכיר את האופציות ואפילו לא מה הדד-ליין.

טלי פלוסקוב: יש כאן עובדים שקיבלו כבר מכתבי פיטורים?

<יוגב גרדוס: אם יש צורך עכשיו לגשר במשך שבועיים-שלושה על הסיפור הזה, אנחנו כמובן לא רוצים שאף אחד ילך הביתה בשביל משהו שייפתר בעוד שבועיים.

<יוגב גרדוס: ניסינו כבר לקבוע ישיבה.

אילן גילאון: כל העובדים האלה הם עובדי רשויות?

טלי פלוסקוב: כן, כן.

<יוגב גרדוס: ואנחנו נשב ונדבר.

טלי פלוסקוב: רבותי, אני הבנתי שמשרד האוצר הציע לנו פתרון של שבועיים.

יואל חסון: שלושה שבועות.

<צפרא דוויק: חבר'ה, שבועיים-שלושה?

<צפרא דוויק: אני ב-4 ביולי מתחילה בהשבתה.

<צפרא דוויק: אנחנו לא נעשה שום דבר.

<צפרא דוויק: עם כל הכבוד, הרשויות הוציאו הודעות לעובדים וכל המנהלות התבקשו להציג רשימה של מפוטרים.

טלי פלוסקוב: יוגב, אני יודעת מה אתה רוצה להגיד, תרשה לי להגיד.

<צפרא דוויק: שהמשרד ימשוך את ההודעות שלו לרשויות, שאומרות: נא להציג לנו רשימת מפוטרים.

טלי פלוסקוב: אני פונה למרכז לשלטון המקומי.

טלי פלוסקוב: קיבלנו סוג של שלושה שבועות שמשרד האוצר לוקח על עצמו.

טלי פלוסקוב: מי שהוציא הודעות על פיטורים, אני לא יודעת אם זה משרד הרווחה או לא.

יואל חסון: רווחה, רווחה.

טלי פלוסקוב: רבותי, אני לא שואלת.

טלי פלוסקוב: אני אומרת שמי שהוציא הודעות על הפיטורים, מקפיא את ההודעות האלה לשלושת השבועות האלה.

טלי פלוסקוב: במהלך שלושת השבועות אני מקווה שאנחנו כן נתכנס ונביא לכאן פתרון.

טלי פלוסקוב: אני פונה לצפרא, אני מבקשת מכם שאם אנחנו נמצאים בשלבי פתרון ואני כן רואה את הפתרון – חלק ממנו זמני, חלק ממנו לטווח ארוך – אני מבקשת כרגע לא לצאת לשום השבתות כי זה יכול בשלב זה רק להזיק לנו.

טלי פלוסקוב: בבקשה, מקפיאים את כל התהליכים ואת כל הצעדים.

טלי פלוסקוב: יוגב, אני הבנתי אותך נכון?

יואל חסון: אם אכן בימים הקרובים אתם לא רואים שאקט המשיכה או ההקפאה קורה, נא להביא את זה לידיעת יושבת-ראש הוועדה.

טלי פלוסקוב: בהחלט.

טלי פלוסקוב: אנחנו נהיה במעקב יומי אם קורה משהו.

טלי פלוסקוב: אני מחכה לפתרון של אותו שולחן עם ארבע פינות.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו נכנס ישיבת המשך.

<יוגב גרדוס: אי אפשר לפתור את כל צרות העולם על גבי נושא אחד.

<יוגב גרדוס: צריך קודם כל לפתור את נושא ביקורי הבקרה.

טלי פלוסקוב: כמובן, חילקתי את זה לשני חלקים.

טלי פלוסקוב: לא היית בדיון.

<יוגב גרדוס: על הנושא השני אנחנו ממשיכים לדבר, אבל אנחנו צריכים לפתור את הנושא הראשון לפני שפותרים את השני.

טלי פלוסקוב: נכון, זה מה שאמרתי.

טלי פלוסקוב: חברים, לפני שאני נועלת אני רוצה להגיד שני דברים.

טלי פלוסקוב: בדרך כלל אנחנו לא משתמשים בפטיש הזה אבל אני נאלצת.

טלי פלוסקוב: ראשית, איפה יונה?

טלי פלוסקוב: היא נמצאת כאן?

טלי פלוסקוב: שלום לך.

טלי פלוסקוב: קודם כל, תודה על הכתבה.

טלי פלוסקוב: אני קראתי ומשפט אחד מאוד הפריע לי.

טלי פלוסקוב: המשפט לא שלך אלא של מטופל, שכתב שכנראה יושבים 120 חברי כנסת שלא מבינים מה זה זקנה ולא מבינים מה אנחנו עוברים.

טלי פלוסקוב: מכאן אני רוצה להגיד לאותו אדם ולכל מי ששומע אותנו, אנחנו כאן עם האנשים האלה.

טלי פלוסקוב: ליבנו אתכם וכל מי שיושב כאן בשולחן, לא רק חברי הכנסת, כל האנשים כאן רוצים לפתור את הבעיה.

טלי פלוסקוב: לא על הגב של אף אחד.

טלי פלוסקוב: אנחנו נמצא פתרון לאותן 164 משרות באופן מידי ונמשיך.

טלי פלוסקוב: צפרא, פה אני פונה אליכם ואני אקח את זה גם באופן אישי כי אני מטפלת ולוקחת אחריות על אזרחים ותיקים במדינה הזאת.

טלי פלוסקוב: נמשיך כאן בנושא של הגדלת משרות העובדים הסוציאליים שמטפלים בקשישים במדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: זה ברור לכולם.

טלי פלוסקוב: רבותי, תודה רבה לכולם, הישיבה נעולה.