ועדת המדע והטכנולוגיה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 109, 2017-03-19 13:00

אורי מקלב: צהריים טובים.

אורי מקלב: אני מתכבד לפתוח ישיבה של הוועדה למדע וטכנולוגיה.

אורי מקלב: היום כ"א באדר תשע"ז, 19.3.2017.

אורי מקלב: אנחנו דנים היום בהצעה לדיון מהיר שאושרה על ידי נשיאות הכנסת, של חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

אורי מקלב: לפי סעיף 60(ג)(1) של הכנסת, הוועדה צריכה להשתדל לקיים ישיבה בציר הכי מוקדם שאפשר בנושא שאותו אישרה ולפי ההצעה שאותה אישרה הנשיאות.

אורי מקלב: אנחנו נמצאים על ציר זמן מאוד קצר של לפני הפגרה, של השבוע האחרון ואנחנו היום מקיימים דיונים בכנסת.

אורי מקלב: קיימנו דיון היום, ביום ראשון, שהוא לא יום דיונים סטנדרטי ומקובל, אבל הנושא והתוכן של הנושא ודאי מצדיקים קיום דיון מהיר.

אורי מקלב: הכותרת של הדיון שנשיאות הכנסת אישרה לדיון מהיר היא: העיכוב בהוצאת קול קורא לעידוד פיתוחים טכנולוגיים מצילי חיים ברכבים.

אורי מקלב: זו הכותרת, אבל הנושא קצת יותר רחב.

אורי מקלב: אנחנו נמצאים היום בסוף החורף, לאחר שעברנו קיץ קשה שבו שישה תינוקות נפטרו כתוצאה משכחה ברכב.

אורי מקלב: מעבר לכך אנחנו יודעים שהתופעה הזו היא תופעה שלצערנו מתרחבת וגדלה.

אורי מקלב: בשמונה השנים האחרונות לפי דוחות שפורסמו, כ-440 ילדים נשכחו, נשכחו במובן הרחב, נסגרו או היו לכודים ברכב, שוב, במובן הרחב, כולל נלכדו, כולל נשכחו, כולל נסגרו בתוך רכבים.

אורי מקלב: בסופו של דבר, בשמונה השנים האחרונות לצערנו 22 ילדים נפטרו כתוצאה מהתופעה הזו.

אורי מקלב: אנחנו קיימנו בכנסת מספר דיונים וגם היום, לאחר שעברנו את הקיץ הקשה, עברנו חורף שלם ואנחנו עדיין שואלים מה נשתנה, מה נשתנה ומה אנחנו עושים כדי למגר את התופעה האיומה הזאת של פטירת ילדים כתוצאה משכחה ברכב.

אורי מקלב: בחרנו לקיים כאן את הדיון הזה, גם בציר המהיר והדחוף, כדי לראות מהן הסיבות שבעטיין זה נגרם.

אורי מקלב: מה צריך לעשות?

אורי מקלב: כל העצות הטובות שאנחנו יודעים שהן הסברה, מודעות, חקיקה של ענישה, לחייב את הגננות, לחייב את המטפלות, אפליקציה כזו שאפשר או אי אפשר לשים אותה, הכול הם מעשים טובים, זה בסדר, אלה דברים חשובים מאוד, אבל אנחנו מדברים על השלב השני.

אורי מקלב: אני רוצה את הישיבה הזו כחלק יישומי, ממשי, מכיוון שאנחנו לא מדברים עכשיו על השאלה איך לא ישכחו אלא אנחנו כבר מדברים על הציר שבו ילדים כן נשכחו.

אורי מקלב: ילדים נשכחו ונפסיק לייסר את ההורים בזה שהם צריכים יותר לשים לב, אנחנו לא רוצים לעשות דברים כדי להסיר אחריות.

אורי מקלב: ראיתי באחד המסמכים שיצאו בעניין שיש איזו אמירה שאסור לנו להוריד את האחריות מן ההורים, אבל אנחנו לא מדברים כאן על הורים ולא מדברים פה על כאלה שהם רשלנים ואנשים שמזניחים, כי מדובר באנשים כמו אלה שהקירות של הוועדה כאן שמעו אותם.

אורי מקלב: הכרנו אותם, התרשמנו מהכאב הגדול, מהייסורים הגדולים שהתינוקות שלהם עברו עד שנשמתם יצאה, מהסבל הרב והייסורים הנפשיים שיש להורים לאחר תופעה כזאת.

אורי מקלב: אנחנו מחויבים, אנחנו חייבים לעשות משהו יותר יישומי, לעשות משהו יותר מעשי.

אורי מקלב: אנחנו לא יכולים להשאיר את זה כאות מתה, במקרה הזה תרתי משמע.

אורי מקלב: יש לנו תקנה שהיא 6400 חלק 2 ויש תקנה ויש תקינה ואנחנו בזה אומרים "שלום עליי נפשי".

אורי מקלב: אנחנו לא נוכל לרחוץ כפינו בעשייה הזו בלבד.

אורי מקלב: מה שאנחנו מבקשים בישיבה הזו זה לראות, או שמשרד התחבורה והמשרדים הרלבנטיים שותפים לעניין הזה, או שנותנים את האפשרות ומקדמים שגופים עסקיים ופרטיים, הם אלה שיובילו תקנים שימנעו שכחה או שיתריעו על שכחת ילדים.

אורי מקלב: לא נדבר עכשיו על מודעות.

אורי מקלב: אין אחד היום, אין נהג היום, אבא לילד, שלא מודע ולא מפחד מהתופעה של לי זה לא יקרה.

אורי מקלב: אין אחד, אנחנו לא חיים שם בכלל, כולנו יודעים שמדובר בהורים שהם עצמם לא חשבו שזה יקרה להם או שהם חוששים שזה יקרה להם, אבל ברגע שמגיע היסח הדעת וזה קורה, ברגע שזה קורה ולא משנה, מה ולמה, אני לא רוצה להאריך, הטכנולוגיה של היום, אני אמרתי אמירה, פעם היינו נוסעים לעבודה, היום אנחנו בנסיעה כבר בתוך העבודה, את העבודה אנחנו מתחילים מיד בכניסה לרכב ועוד לפני זה.

אורי מקלב: התופעות האלו קרו בכל מיני סיטואציות, גם במהלך עבודה, אבל זה יכול להיות גם בקנייה ויכול להיות שהסבתא לוקחת את הילד, הכול יכול לקרות.

אורי מקלב: כשאנחנו באים לדון בדבר כזה צריך להיות לנגד עינינו לא מספר ההרוגים, כי זה לא משנה אם שישה, 22 או 300.

אורי מקלב: כל נפש, כל אחד יש לו חשיבות ויש לנו אפשרות, אני לא חושב שקיים תקדים של תופעה של שלילת חיים או נניח כך, יש לנו פתרונות, פתרונות יישומיים טכנולוגיים או לא טכנולוגיים, פתרונות ממשיים להצלת חיים, שנמצאים כמעט על המדף, שקיימים, אבל זה עדיין לא שם.

אורי מקלב: עדיין אין להורה את האפשרות ללכת ולרכוש, בין אם הוא חייב על פי חוק ובין אם הוא לא חייב על פי חוק, כדי לדעת, כהורה, שהוא עושה את התפקיד שלו, שהוא יכול לרכוש מוצר שירתיע בפניו, ימנע את התופעה של השכחה.

אורי מקלב: אין לנו ספק גם ביעילות של הנושא, כי אין אחד שיגיד לי שבגלל שברכב יש מערכת התרעה על זה שהוא לא חוגר חגורה אז הוא לא שם לב לזה.

אורי מקלב: יכול להיות שהוא יחליט לא לחגור, אבל אין אחד שהרכב מתריע בפניו שצריך לחגור ויש לו שכחה ואין לו מודעות לעניין.

אורי מקלב: הוא מודע, או שהוא מתעלם או שהוא לא מתעלם, אבל הוא מודע.

אורי מקלב: לכן, בדברים לא דרמטיים, בדברים שהם לכאורה פשוטים, אנחנו מחויבים להיות אחרי זה.

אורי מקלב: באופן המעשי, אני רוצה לשמוע איפה זה אוחֵז מבחינת התקינה, כפי שהתפרסם וכפי שנכתב במכתב ששלח שר התחבורה.

אורי מקלב: אני לא רוצה עכשיו לבקר כמה זמן זה לקח, מתי זה נעשה, אם משרד התחבורה עמד בלוח הזמנים של הוועדות המשותפות שדנו כאן בכנסת, שהעמדנו, בהחלטות שבתאריך הזה זה יהיה, אבל היום אנחנו נמצאים, כפי שנכתב גם על ידי שר התחבורה, במכתב: "יש היום תקינה מאושרת למערכות מאושרות ולתקינה הזו קוראים 6400 חלק 2", כפי שהזכרתי קודם.

אורי מקלב: פה בוועדות צף הנושא זה של מה מקדים את מה, אם אנחנו לא מייצרים, אם משרד התחבורה לא מייצר את זה לבד ולא מייצר בעצמו איזה אב טיפוס או מוציא בעצמו את התקינה על מוצר כזה או מוצר כזה ומודע למגבלות שיש לו בעניין, אז כדי לאפשר ליזמים פרטיים ועסקיים לבצע את זה צריך לפעול בכיוון הזה.

אורי מקלב: יש פה השקעה מרובה וההחלטה הייתה להקל עליהם בהשקעה הזו על ידי קול קורא שייתן את האפשרות ואת העידוד ואולי גם סבסוד והשתתפות בתהליך הזה של הוצאת התקינה.

אורי מקלב: לאחר מכן אנחנו שמענו כאן גם מהיזמים עצמם, שאף אחד לא יודע ויש חשש שברגע שאין חקיקה שתחייב את המסיעים, לאו דווקא הורים אלא מסיעים ילדים, זו יכולה להיות סבתא וזה יכול להיות גם קרוב משפחה שלוקח את הילד, ברגע שלא יהיה חיוב, הרי כדי שהדבר הזה יהיה רווחי או עסקי כלכלית, צריך מספר מסוים או אופן מסוים שתהיה לזה דרישה ואז תהיה כדאיות לייצר את זה.

אורי מקלב: אנחנו רוצים את החלק הזה, את השלב הזה, הדברים האחרונים שאמרתי, לראות איך אנחנו מקדמים, לשמוע מה אומרת התקינה, מהי העלות של זה, כמה זמן זה לוקח, מה מנגד אומרים היצרנים, מה החסמים שלהם, מה הדברים שיעכבו מהם לעשות את זה ולראות איך אנחנו מתקדמים הלאה.

אורי מקלב: ראשונת הדוברים, נציגת משרד התחבורה, בבקשה, רק תציגי את השם.

<עינת סגל: צהריים טובים, עינת סגל, מנהלת אגף הנדסה ותקינה באגף הרכב.

<עינת סגל: אתחיל קודם עם מה שנשתנה, מה שנשתנה הוא הסעות תלמידים שהצלחנו לחייב ויש מערכות כאלו בשוק.

<עינת סגל: אני יכולה גם לעדכן מהוועדה הקודמת שיש כבר מערכת נוספת, לא רק של איתוראן, שעברה את הבחינות במכון התקנים ועמדה בתקינה, כך שאין לנו מונופול ואת זה חשוב להגיד.

<עינת סגל: יש לפחות עוד שתיים שאני מכירה שהן בדרך, אבל מדובר במערכות יקרות יחסית, שמחוברות למערכות הרכב.

<עינת סגל: הן בעצם באות להתגבר על שכחה של הנהג, נהג שמסיע, הן מאלצות אותו להגיע עד לסוף האוטובוס, ללחוץ על איזשהו כפתור שמנטרל את המערכת ורק אז הוא יכול לצאת מהרכב מבלי שהאזעקה תפעל והמערכת תתריע.

<עינת סגל: בנוסף, זה מחובר למערכות איתוראן, איתוראן למיניהן, איתוראן במרכאות, כי למעשה מדובר בציי רכב שיש קצין בטיחות גם, שיש מנהלים, הם מקבלים גם התראה טלפונית, הם רואים את זה על המסכים, על מערכות תקשורת שיש להם ואפילו יכולים ליצור קשר עם אותו נהג שהמערכת פעלה ולהגיד לו, "לך תבדוק, לך תעשה" וכו'.

אורי מקלב: מדובר במערכת יקרה.

אורי מקלב: מה זה יקרה, כמה היא עולה?

<עינת סגל: היא עולה, התקנה פלוס רכישה שלה, במידה ויש לך מערכת תקשורת איתוראן כזו, היא עולה בסביבת 1,000 שקל ואחרי כן כל חודש בין 10 ל-20 שקל למערכות תקשורת.

אורי מקלב: צריך לציין שהמערכות האלו הותקנו לפני כן, רק צריך לחזק אותן ולחייב אותנו.

אורי מקלב: מאז שאותן חברות התקינו את המערכות האלו לא קרתה התופעה הזו, שהייתה תופעה שידענו שהיא קרתה בהסעות ואולי משם זה התחיל.

אורי מקלב: תחילתה של התופעה הייתה דווקא בהסעות, ברכבי הסעות, נהג אוטובוס ששכח, נהג טנדר ששכח, ומאז שגם החברות עצמן ייצרו לעצמן, אולי לא תקינה, אבל מערכות פשוטות יותר, חיוג או תזכורות או אפליקציות שמנעו, אנחנו שמחים לשמוע שמאז זה לא קרה.

אורי מקלב: זה רק אומר שזה מחייב.

אורי מקלב: אפשר ואם אפשר אז אנחנו צריכים לראות מה אנחנו יכולים לעשות.

אורי מקלב: עכשיו, התקינה שיש, 6400 חלק 2.

<עינת סגל: כן, ברכבים פרטיים.

<עינת סגל: קודם כל, תוך כדי זה שחייבנו במערכות הרכב ולמדנו יותר את השוק ודיברנו עם יצרנים אז הבנו שפשוט לא רוצים.

<עינת סגל: הטכנולוגיות קיימות, זה לא שהן לא קיימות, הן קיימות.

אורי מקלב: בכמה מדובר, מסיעי רכב?

<עינת סגל: אנחנו מדברים על 17,000 כלים שעכשיו יחויבו.

<עינת סגל: למעשה, בשנה הקרובה, מה-1 לאפריל, 17,000 כלים במשך שנה, זה אומר בסביבות 1,500 כלים לחודש, כי לא יחדשו להם את הרישיון, ההתניה לחידוש הרישיון - - -

אורי מקלב: עבור 17,000 כלי רכב, יש כדאיות לייצר?

<עינת סגל: זה לא עניין של כדאיות.

<עינת סגל: אתה שואל על כדאיות כלכלית לאותם יצרנים?

אורי מקלב: מי שמייצר, אחד או שניים ואת אומרת שיש עוד שניים או שלושה.

<עינת סגל: חשוב לי לציין, קודם כל, שכל הנושא הזה של מערכת התראה ברכבי הסעה נולד מצי הרכב.

<עינת סגל: זאת אומרת, בגלל שיש תקנה שמחייבת את אותו נהג לעשות סקירה של האוטובוס בסיום הנסיעה והרבה פעמים שכחו לעשות את הסקירה הזו, אז היה להם אינטרס, הם באו ואמרו, "אני חייב לעזור לנהג שלי לבצע את משימתו כמו שצריך", אז זה בא משם.

<עינת סגל: אז יש אינטרס לחברות ציי הרכב.

<עינת סגל: העלות שלהן היא שולית יחסית לעומת הנזק שהן יכולות לחסוך מבחינה ביטוחית.

אורי מקלב: מי שמייצר מכשיר כזה, יש יצרן שמייצר את זה?

<עינת סגל: כן.

אורי מקלב: הוא מייצר את זה בגלל שמשלמים לו, בגלל שזה רווחי.

אורי מקלב: כמה כאלה הוא יכול לייצר?

אורי מקלב: כמה סך הכול השוק?

אורי מקלב: נראה לי קצת יותר מ-17,000.

<עינת סגל: מעכשיו כאלו שאין להם את המערכות, מעכשיו הצטרפו 17,000.

<קריאה: 17,000, 1,000 שקל, זה 17 מיליון שקל.

<קריאה: לא כל כך מורכב.

<עינת סגל: זה עם כל השוק שלו, אבל יש - - -

אורי מקלב: סך הכול 17,000?

אורי מקלב: אני חושב שבעלי הסעות, אולי יש כאלה שכבר יש להם, אבל הם צריכים לעבור תקינה.

<עינת סגל: יש כאלה שיש להם והם צריכים לשנות את המערכת, כי היא לא עומדת בתקן.

אורי מקלב: אז כמה המספר של מסיעי הרכב הציבורי?

אורי מקלב: נדמה לי שזה הרבה יותר מ-17,000.

<עינת סגל: כנראה שכן, כי 17,000 זה רק אלה שצריכים עכשיו לחדש.

אורי מקלב: אולי לשנה.

<עינת סגל: מעתה ואילך, שיתאים תקינה.

אורי מקלב: אני רק רוצה סדרי גודל.

אורי מקלב: אם נניח עבור 30,000, נניח אפילו 40,000 כלי רכב או 40,000 התקנים כאלה, 40,000 מערכות כאלו זה כבר עושה לזה כדאיות כלכלית.

<עינת סגל: בעבור הסכום הזה - - -

אורי מקלב: בגלל שהם קצת יותר מורכבים מאשר ברכב פרטי, שלכאורה, אם זה עולה 1,000 שקל אז כאן זה צריך לעלות פחות, תיכף נגיע לזה, בעבור אלה זה כבר כדאי ויש כבר כמה מתחרים.

אורי מקלב: זה רק אומר לנו, בלי שאני עדיין מומחה, זה אומר שלא בשמים היא.

אורי מקלב: אין לי ספק שיש לנו בעלי רכב, ועשינו פעם את הבדיקה הזו, שיש להם ילדים, עשינו את הבדיקה הזו.

<עינת סגל: אמרנו בסביבות 300,000 בתי אב.

אורי מקלב: 300,000 בתי אב, שיכול להיות שלחלקם יש שני כלי רכב.

אורי מקלב: בעיניי אני רואה את ההתקן הכי קל בתוך כיסא הבטיחות, שזה לא קשור לרכב, קשור לכיסא הבטיחות, ואז כמו שאני כסבא קניתי לעצמי גם מערכות של כיסאות בטיחות, כשאני רוצה להסיע את הילדים, כמו שכל אחד שרוכש לעצמו, אז מי שמסיע יודע שיש בתוך הכיסא.

אורי מקלב: אני לא אבקש את זה ממי שאף פעם לא מסיע ילד או שאין לו היתכנות להוציא הוצאה כזו, אנחנו מדברים על כאלה שכן מסיעים.

אורי מקלב: כיסא בטיחות הוא תמיד built it עם ילד שמגיע ולכן אין לי ספק שמדובר, גם אם זה לא יהיה, גם אם זה עדיין לא יהיה חובה וגם אם זה יהיה וולונטרי, נגיע לסכומים גדולים מאוד להורים.

אורי מקלב: ברגע שהמחיר גם לא יהיה בשמים, אנחנו יודעים שהפערים בין כיסאות בטיחות יכולים להיות אלף אחוזים, זה בין 500 ל-5,000 או 3,000, 4,000, פערי המחירים.

אורי מקלב: מה יש בזה?

אורי מקלב: יותר נוחות, יותר בטיחות, יותר הגנה.

אורי מקלב: המוכר אומר להורים, "תשמעו, הכיסא הזה, אם חס וחלילה קורה משהו הוא הרבה יותר תקני, הוא הרבה יותר מגן", והורים מוציאים הרבה יותר מהסכום הנמוך כדי להבטיח את שלום הילד, אז ודאי שכשזה מגיע לדברים כאלה, שממה שמגיע לוועדה מדובר בכך שההורים חיים בסיוט, יש משהו שההורה היום, זה לא רק שהוא חושש, יש לו פחד מסוים והוא כל הזמן נמצא בלחץ.

אורי מקלב: זה יכול לקרות.

אורי מקלב: זה קרה למישהו שגם היה מודע לזה והנה זה קרה לו.

אורי מקלב: אנחנו מתקדמים עכשיו עם התקינה.

<עינת סגל: קודם כל הבנו שזה שאנחנו בעצם מדברים על התקנה ברכב, התקנה של מערכת בתוך הרכב, זה מה שמייקר את המערכת, בעיקר כי אז נדרשות הרבה בדיקות והמערכת צריכה להיות הרבה יותר מורכבת.

<עינת סגל: לכן חשבנו לעשות חיוב, לחייב בכיסא בטיחות ולא במערכות הרכב.

<עינת סגל: יכול להיות שנוכל לעשות בצורה כזו רביזיה לַתקן, כי התקן היום בשמים.

<עינת סגל: ולא סתם הוא בשמים כי הוא מתערב במערכות רכב ומחייב בדיקה שהמערכת לא תפגע במערכות אחרות, אם זו השראה אלקטרומגנטית או כל דבר שלא יהיה שם.

אורי מקלב: כיום, ת"י 6400 חלק 2, מחייבת התקן גם בתוך מערכות הרכב, או שיש היום בתוך 6400 חלק 2 גם מערכות שלא מחייבות התערבות בתוך מערכות הרכב?

אורי מקלב: זו התערבות בין הכיסא לבין הנהג.

<עינת סגל: שם מדובר במערכות שמותקנות ברכב.

<עינת סגל: על זה מדובר, מערכות שמותקנות ברכב.

<עינת סגל: בגלל זה גם הדרישות מאוד גבוהות.

<עינת סגל: יש לדוגמה, מערכות שמתחברות לחיישנים של המושבים, יש מערכות שמתחברות לחיישנים של הדלתות, יש כל מיני שיטות, תלוי מה השיטה כדי למנוע את השכחה.

<עינת סגל: לדוגמה, אם זה בדלת האחורית וזה מחובר לחיישנים של הדלת, אז ברגע שאתה פותח דלת כדי להכניס ילד לאוטו המערכת נדרכת ובסיום הנסיעה יש לך תזכורת.

<עינת סגל: עד שאתה לא פותח את הדלת האחורית ולוחץ שם על איזשהו כפתור המערכת לא מפסיקה.

<עינת סגל: לכן זה חייב לעמוד בתקן ת"י 6400 חלק 2, שהוא מייקר בעצם את הכול.

אורי מקלב: מה זה מייקר את הכול?

אורי מקלב: המערכת מורכבת בתוך המערכות של הרכב.

אורי מקלב: בתוך מערכת החשמל, בתוך המערכות האחרות - - -

<עינת סגל: נכון, אבל גם ההתקנה, להביא מתקין מורשה - - -

אורי מקלב: האם לא יכול להיות משהו שיעמוד בתקן 6400 חלק 2, שהוא לא יהיה חייב להיות מותנה במערכות הרכב?

אורי מקלב: הרי יש דברים כאלה, חוץ מהאפליקציות, יש טכנולוגיות שקיימום בשוק.

<עינת סגל: אבל אז זה שונה.

<עינת סגל: כמו שאתה מכניס עכשיו פלאפון לאוטו או מכניס משחק מחשב לאוטו, אם הוא לא מתחבר למערכת הרכב אז זה יותר קל, זה יותר פשוט, הדרישות הן פחות חמורות.

אורי מקלב: אתם שואפים לכיוון הזה?

<עינת סגל: כן, כי היום בעצם התקן הוא בשמים, הוא מייקר את המערכות ואז אנחנו מדברים על מערכות שעולות 1,000 שקל ומעלה, פלוס דמי שימוש חודשיים.

אורי מקלב: תיכף נשמע בעניין הזה.

אורי מקלב: מתי אתם חושבים שיהיה לכם תקן יותר מקל?

<עינת סגל: קודם כל, זה לא אנחנו אלא מכון התקנים ולכן בוועדה הקודמת ביקשתי לראות אם אפשר לבקש מהם רביזיה לתקן 6400.

אורי מקלב: ממי צריך רביזיה, ממכון התקנים?

<עינת סגל: ממכון התקנים.

אורי מקלב: מכון התקנים נמצאים פה?

<ורד אורן: אני מכון התקנים.

אורי מקלב: הרביזיה, זה תלוי במה שאתם תגידו להם.

<עינת סגל: לא, אנחנו לא קובעים תקן.

<עינת סגל: משרד התחבורה דורש עמידה בתקינה בינלאומית מאושרת או אירופאית או תקן כלשהו ישראלי ורק על סמך זה הוא יכול לבוא ולהגיד מה הוא דורש, "אני דורש 1,2,3 שעומד בתקן כך וכך" כי אחרת אין לנו איך להגדיר את המערכת.

<עינת סגל: אני צריכה להגדיר אותה.

<עינת סגל: אם אני מחייבת אני חייבת להגדיר אותה.

<עינת סגל: ההגדרה היא עמידה בדרישות תקינה.

<עינת סגל: במקרה שלנו, אין תקינה בינלאומית כי בשום מקום בעולם לא מחייבים, אז זה לא קיים בכלל ואז הקמנו ועדה במכון התקנים שיצרה את התקן הזה גם למערכות של הסעות ילדים וגם של רכב פרטי.

אורי מקלב: ברשותך, נעבור למכון התקנים כדי לראות ואחרי כן נשמע מן היזמים.

<ורד אורן: רק להרחיב את מה שהיא אמרה ושוב, אני לא מתחום התקינה ולכן אני אומר באופן כללי, לא מכון התקנים הוא זה שמכין תקן, מכון התקנים הוא הבית שמכיל את כל הגורמים שהם בעלי עניין בתחום התקן.

<ורד אורן: כיוון שאין תקן בינלאומי לנושא הזה, הגיעה דרישה להכנת תקן ואז ישבו כל הגופים שיש להם עניין בתחום הזה וכפי הנראה, הם הגדירו תקן שיהיה קשור למערכות הרכב.

<ורד אורן: עכשיו אני שומעת שרוצים לשנות את התקן והדרך הנכונה לעשות את הדבר הזה היא לכנס שוב את הוועדה ולהגיד, אוקיי, ההבנה הייתה שזה צריך להיות קשור למערכות הרכב, כרגע רוצים להקל על מנת שתהיה אפשרות להכניס הרבה מערכות שהן קשורות, אני מניחה, רק לכיסא עצמו ולא לכל המערכות.

<ורד אורן: זאת אומרת שיהיו כל מיני אלמנטים, אבל זה לא יהיה קשור רק לזה.

<ורד אורן: על כן אם הוגשה, ואני לא יודעת אם הוגשה בקשה, אז הפרוצדורה היא שמכנסים את כל האנשים האלה שישבו.

אורי מקלב: מי ישב ומתי ישבתם?

<ורד אורן: את יודעת בטח יותר טוב ממני.

<ורד אורן: הוגשה בקשה לרביזיה?

אורי מקלב: לא, לא, מתי ישבה הוועדה הקודמת?

<ורד אורן: התקן נכתב כבר.

אורי מקלב: אתם ישבתם עם כל הגורמים הרלבנטיים, כך אמרת.

<ורד אורן: יש תקן.

<ורד אורן: חלק 2 הוא - - -

אורי מקלב: מתי ישבה הוועדה?

<ורד אורן: מזמן.

<ורד אורן: התקן מוכן, מבחינתנו - - -

אורי מקלב: האם ישבו גם גורמים מבחוץ?

<ורד אורן: ודאי.

<ורד אורן: מפתחים, יבואנים, יצרנים.

<עינת סגל: משרד תחבורה, אנשי תקינה, מכון התקנים.

אורי מקלב: איך הם ידעו להגיע?

אורי מקלב: איך ידעו יצרנים או ממציאים או כאלה שהיו כאן בוועדה?

אורי מקלב: היה פה מגוון גדול מאוד, אני לא יודע אם כולם רלבנטיים, אבל היה מגוון גדול מאוד של כל מיני מערכות, עקרוניות, את חלקן עוד לא הביאו לידי יישום והן רק עקרוניות, אבל חלק היו ממש דברים שכבר פועלים.

<ורד אורן: הוועדה שיושבת, גם היא מורכבת ממגוון רחב מאוד במשק והיא גם שומעת הרבה מאוד דברים.

<ורד אורן: הגדרת הוועדה הקודמת הייתה שונה לפי מה שאני שומעת כרגע, היא הייתה כזו שזה צריך להיות קשור למערכות הרכב.

<ורד אורן: אם רוצים לשנות את זה אז צריך להתכנס שוב ולהגיד, אוקיי, ההגדרה היא כבר לא שזה חייב להיות קשור למערכות הרכב, בואו נקל על זה ונעשה משהו אחר.

<ורד אורן: נכון?

<ורד אורן: אני מבינה אותָך נכון?

<ורד אורן: כרגע צריך לראות אם הוגשה.

<ורד אורן: אני יכולה תוך כדי ועדה לראות אם הוגשה בקשה.

אורי מקלב: אם אנחנו מדברים על מה שקיים כיום, מה תהליך?

<ורד אורן: התהליך מבחינתנו נגמר.

אורי מקלב: עכשיו יצרן רוצה להביא מוצר ולקבל את האישור של מכון התקנים, מה התהליך ומהי העלות שלו?

<ורד אורן: קודם כל יש כבר כאלה שנמצאים כרגע בתהליך.

אורי מקלב: כמה יש כאלה?

<ורד אורן: נדמה לי ששניים, כבר יש להם אישורים לרכבי הסעות - - -

אורי מקלב: לא, לא, לא, מדברים על פרטי.

<ורד אורן: לפרטי, כבר יש התעניינות.

<ורד אורן: לדעתי לאף אחד עדיין אין, אבל יש כבר התעניינות של כמה גורמים.

<ורד אורן: אני לא בטוחה, אגב, שמכון התקנים הוא הגוף היחידי.

<ורד אורן: היות וזה לא תו תקן אז יכולים להיות עוד גופים אחרים - - -

<עינת סגל: הוא הגוף היחידי.

אורי מקלב: למה הוא הגוף היחידי?

אורי מקלב: יכול להיות ש - - -

<ורד אורן: יכול להיות שכיוון שזה לא תו תקן אז אני מניחה שיכולות להיות מעבדות אחרות שמשרד התחבורה מחליט ש - - - מי שיכול לאשר לתו תקן זה לא חייב להיות מכון התקנים.

<ורד אורן: כרגע יש תהליך כזה.

<ורד אורן: הבדיקות אורכות משהו כמו בין חודש לחודשיים, משהו כזה, זה פרק הזמן מהרגע שאתה מגיש עד שאתה מקבל את האישור של מכון התקנים והעלויות תלויות במורכבות של המערכת.

<ורד אורן: אגב, לתקן הספציפי הזה, היות שזה קשור למערכות וצריך שלא תהיה העברה של קרינה אלקטרומגנטית ושכל מיני מערכות לא יפגעו אחת בשנייה, כי אם אתה משתמש בטלפון אז אתה משבש את המערכת, יש הרבה מאוד מורכבויות, תלוי במורכבות של הבדיקה שצריכה להיות.

<ורד אורן: אגב, אם יש יצרנים או יבואנים שיש להם אישורים מחו"ל של מוצרים דומים, הם לא צריכים לעבור את כל הבדיקה במכון התקנים, הם יכולים להגיד, "אוקיי, הבאנו את האישור הזה והזה, תעשו לנו התאמה לתקן הישראלי".

<ורד אורן: זאת אומרת, הטכנולוגיה קיימת, מבחינת מכון התקנים אנחנו יכולים לבדוק, מסוגלים לבדוק, אין חסם בעניין הזה.

אורי מקלב: כמה זמן וכמה עלתה המערכת שעמדה בתקן 6400 חלק 1? יש שם מערכות יותר מורכבות.

אורי מקלב: האם את יודעת להגיד כמה זמן ומה העלות של זה?

<ורד אורן: לא.

<ורד אורן: לא יודעת.

אורי מקלב: מה אומר הקול קורא?

אורי מקלב: האם זו הסיבה שהוא לא מתפרסם היום?

<עינת סגל: לא, הקול קורא בהתחלה כּוּון לרכבים וראינו שהיצרנים בכלל לא מעוניינים וזו לא הבעיה שלהם, התקציב הראשוני - - -

אורי מקלב: הכדאיות?

<עינת סגל: גם, אבל לא כל כך כדאיות מסחרית אלא, כמו שהם טענו, שהם בכלל לא מעוניינים לגשת בגלל הקטע של האחריות.

<עינת סגל: שאלתי במיוחד את אלה שכן הלכו על חלק 1 של התקן, להסעות, כי באמת עניין אותי למה את זה אתה רוצה ואת זה לא, אז מה שהם אומרים הוא "כשיש לי צי רכב ויש לי קצין בטיחות שעומד מאחורי זה ויש לי נהג מקצועי, לא איזה הורה או סבא או סבתא, אז אני מוכן לקחת על זה את האחריות ואני מבין שיש כאן מערכת תומכת, יש לי מערכת תקשורת שמזהה את הדברים חוץ מאותו הנהג שיכול לשכוח".

<עינת סגל: הוא אומר לי, "כשמדובר ברכב פרטי, מאיפה אני יודע קודם כל איפה הוא התקין והאם התקין את זה מתקין מורשה, איך אני יודע שהוא לא נטרל את המערכת, איך אני יודע אם עכשיו הייתה העברת בעלות ואז המערכת נמצאת ברכב, לא נמצאת ברכב, כן עובדת, קנה רכב יד שנייה, איך אני מסתדר עם כל הדברים?

<עינת סגל: "

אורי מקלב: מי אמר שזה צריך לחייב אותו?

אורי מקלב: מי אמר שצריך לחייב אותו בדבר כזה?

אורי מקלב: אם מישהו לא התקין כראוי, לא פעל או לא עשה, הוא יכול לכתוב "המערכת תקינה בתנאי שמתקין מוסמך התקין אותה".

אורי מקלב: הרי היצרן יכול לכתוב את ההגבלות שלו, אתם לא תגבילו אותו לכתוב משהו כשהוא עומד מאחורי הדברים והוא יכול לדרוש אותו.

אורי מקלב: הוא אומר שאם המערכת לא הותקנה אצל מתקין רשמי בעל תעודה כזו או אחרת אז אין לו אחריות על המערכת.

אורי מקלב: אלה גם דברים שיכולים לסדר את זה.

אורי מקלב: חשוב לי בשלב הזה לשמוע את היצרנים, מי שכבר כן התחיל את התהליך.

אורי מקלב: האם יש מישהו כאן שהתחיל בתהליך?

<נפתלי צנג: שלום לכולם, נפתלי צנג, סמנכ"ל הנדסה בחברת "פוינטר".

<נפתלי צנג: אנחנו מתקינים מערכת על פי תקן 6400, זאת אומרת, יש פיתוח של המערכת.

<נפתלי צנג: הרעיון היה רעיון שלנו ואחר כך, בהתאם למידע שהפצנו בכיוון משרד החבורה וכל הגופים שהתעניינו בנושא, נכתב התקן.

<נפתלי צנג: התקן 6400 לרכבי הסעות התחיל מזה שיש תקנה שאומרת שהנהג חייב לבצע סריקה ברכב בסיום הנסיעה.

<נפתלי צנג: המערכת הזו באה להשלים את הפעולה של הנהג.

<נפתלי צנג: זאת אומרת היא מחייבת אותו לבצע את הסריקה ובמידה שהוא לא מבצע את הסריקה, אז היא יוצרת התראה גם ברכב, גם למנהל ההיסעים - - -

אורי מקלב: אנחנו לא עוסקים בזה, אנחנו עוסקים ברכב הפרטי עכשיו.

<נפתלי צנג: אני יודע, אני נותן טיפה רקע.

<נפתלי צנג: ברכב הפרטי המערכות יותר מורכבות כי צריך גם דגמי רכב שונים.

<נפתלי צנג: פה המערכת זהה לכל רכבי ההסעות, שמאלצת את הנהג להגיע עם איזשהו מגנט או אמצעי כלשהו, להגיע לאחורי הרכב ולהוכיח שהוא ביצע את הסריקה.

<נפתלי צנג: ברכבים פרטיים זו לא הסיטואציה.

<נפתלי צנג: אלו מערכות אחרות, חיבורים אחרים, גלאים אחרים, זיהוי של סיטואציות, כן עזבו את הרכב, לא עזבו את הרכב, אולי הרכב עם חלונות פתוחים, אבל עזבו אותו רק לדקה, זאת אומרת שיש מגוון הרבה יותר גדול של סיטואציות, של אפשרויות, של אמצעים וזה שונה לגמרי מ-6400 החלק הראשון.

אורי מקלב: אין לכם מערכות כאלו?

<נפתלי צנג: מספר שנים אנחנו מפתחים מערכות כאלו, עם כל מיני סוגים של חיישנים, עם כל מיני התנהלויות, לא הגענו עד היום לאיזושהי מערכת של מאה אחוז, שנוכל להיות בטוחים שהמערכת הזו תיתן מענה, כי אנחנו מחפשים מערכת שלא תהיה תלויה בהפעלה של הנוהג ברכב.

<נפתלי צנג: חלק מתחקור כל האירועים העלה שהיה איזשהו חוסר שימת לב.

אורי מקלב: היסח הדעת.

<נפתלי צנג: איזושהי הסחת דעת.

<נפתלי צנג: ואתה צריך מערכת שלא תצטרך עכשיו לדרוך אותה כדי שהיא תפעל, שלא תצטרך לנטרל - - -

אורי מקלב: אם דעתו הוסחה לגבי הילד אז קל וחומר לגבי הפעלת מערכת.

<נפתלי צנג: אנחנו גם צריכים מערכות שלא יתריעו התרעות שווא, כי ברגע שהן יתריעו התרעות שווא אז אנשים כבר יתרגלו וביום שיהיה הילד הם יתייחסו לזה כאל התרעת שווא.

<נפתלי צנג: צריך פה מערכת שתיתן פתרון חד ערכי שלא יהיה נתון לכל מיני פרשנויות, זה מאוד מורכב, לא פשוט.

אורי מקלב: אם המערכת תהיה עכשיו כמו שאומרת הגברת עינת סגל, אם תהיה רביזיה שנעשה בדרישות דהיינו לא בתוך המערכות של הרכב אלא מערכות חיצוניות שיהיו תלויות בכיסא הבטיחות, כשכיסא הבטיחות מוכנס לרכב ונניח וילד יושב עליו אז תהיה עוד תוספת שיש, היא תתריע ותיתן את המענה.

<נפתלי צנג: כיסא בטיחות צריך להיות לטעמי הבסיס לזיהוי.

<נפתלי צנג: ברגע שתהיה תקינה של הבאת כיסא לארץ עם איזשהו אמצעי אני חושב שחלק גדול מכל מה שדיברתי קודם, לגבי זיהוי גלאים - - -

אורי מקלב: משהו על כיסא קיים, זה לא צריך להיות אותו הדבר.

<נפתלי צנג: על כיסא קיים לקחת ולהוסיף – ניסינו, זה לא פשוט, לא תקני, לא יעבוד.

<נפתלי צנג: זאת אומרת שצריך לייצר איזשהו תוסף של כיסא שיגיע עם אמצעים, שייכנס וישתלב עם עוד איזושהי מערכת משלימה.

<נפתלי צנג: אני רוצה לחזור טיפה אחורה ל-6400 - - -

אורי מקלב: לחלק 1 אל תחזור.

<נפתלי צנג: יש בעיה.

אורי מקלב: לא, לא, אני לא רוצה עכשיו לדון בזה.

אורי מקלב: אני מבקש, לא רוצה לסטות.

אורי מקלב: אני מדבר עכשיו על 6400 חלק 2 ורק אם יש למישהו מה להגיד בעניין הזה.

<נפתלי צנג: אמרתם פה אמירות לגבי עלויות ולגבי התייחסויות.

<נפתלי צנג: דברים שמה שנקרא נכון להיום בשוק לא קורות.

<נפתלי צנג: העלויות בסוף הן על היצרנים של המערכות, כמונו או כמו איתוראן, כי לקוח שלי שיש לו כבר מערכת וצריך עכשיו להוסיף את התוספת, הוא רוצה שאני אוסיף את התוספת על חשבוני, שזו בעיה אחת.

<נפתלי צנג: זאת אומרת שכסף אין בזה.

<נפתלי צנג: יש פה תקינה ויש פה התקנה של מערכות, אבל כסף אין פה.

<נפתלי צנג: מסחרית - - -

אורי מקלב: זה משהו שמשליך על הדבר הזה, אבל אני לא רוצה להיכנס לזה, יכול להיות שנצטרך לדון בזה בישיבה אחרת.

<נפתלי צנג: אוקיי.

<נפתלי צנג: דבר אחרון, בניגוד למה שהגברת אמרה לגבי מונופול, רק לאיתוראן יש תקן וזה מה-1 לאפריל, זה לא תקין.

<נפתלי צנג: מכון התקנים מעכב אותנו באישורים.

<נפתלי צנג: שלחנו מכתב לשר התחבורה שאנחנו מבקשים לעכב, זה מצב לא תקין בשוק, אנחנו במשך שנה מתקינים מערכות כאלו.

<ורד אורן: קודם כל, יש עוד אחד שקיבל אישור.

<נפתלי צנג: מי?

<ורד אורן: מי אתה?

<שלום דהן: "מוביקיז".

<קריאה: גם שניים זה עדיין קרטל.

<נפתלי צנג: נראה איפה הם נמצאים בשוק.

אורי מקלב: אני רוצה להתקדם, אני עכשיו לא אכנס לעניין של 6400 חלק 1 על הסעות, אני לא נכנס לעניין הזה.

אורי מקלב: אני רק רציתי ללמוד אולי יש משהו שצריך להשליך על העניין הזה, אבל השאלה אם להתקין או לא להתקין ברכב כיסאות בטיחות חדשים, זה אחר כך, אלה כבר דברים משניים וזה כבר שלב ב'.

אורי מקלב: יכול להיות שאפשר לחייב תוך שלוש שנים ולא מיד, יכול להיות שאפשר להגיע לפתרון בעניין הזה.

אורי מקלב: בבקשה.

<גיל דותן: שמי גיל דותן, אני מנכ"ל של חברת "גרדיאן".

<גיל דותן: אנחנו מייצרים וכבר עובדים עם יצרניות רכב בעולם על פתרון לבעיה הזאת.

<גיל דותן: ארצות הברית נמצאת הרבה לפנינו, יש לה בממוצע 38 מקרי מוות בשנה, בשנה שעברה היו 40 מקרי מוות בארצות הברית.

<גיל דותן: הם עשו מחקר עוד ב-2012, ה-NHTSA בארצות הברית, ובעצם קבעו שכל פתרון שמגיע לכיסא התינוק אינו אפקטיבי ל-50% מהמקרים.

<גיל דותן: 30% מהמקרים הם ילדים שמסתובבים ברכב וננעלים ברכב ולא נמצאים על כיסא תינוק ו-20% הנוספים הם הורים או סבים וסבתות שהשאירו לעשר דקות את התינוק ברכב, כי לא חשבו שזה מסוכן.

<גיל דותן: כל פתרון שהוא כזה - - -

אורי מקלב: אנחנו לא מדברים על המקרים שננעלו, שילדים נעלו את עצמם כשהסתובבו ברכב, אנחנו מדברים על מקרים שנשכחו.

אורי מקלב: המקרים שקרו בשנה שעברה היו אלה שבהם שנשכחו.

אורי מקלב: כולם היו קשורים בכיסא בטיחות, כולם נשכחו ברכב ועל זה אנחנו מדברים עכשיו, אז לגבי מה שאפקטיבי, אולי זה לא 40% ואולי 20%, אבל אנחנו דנים במקרה הזה ולכן זו אפקטיביות מלאה.

אורי מקלב: שישה הם אחד ועוד אחד ועוד אחד ועוד אחד - - -

<גיל דותן: לפי המספרים הגדולים, אם זה חלילה יקרה וימשיך ויקרה לנו, בינתיים אנחנו נראה גם מקרים כאלה.

אורי מקלב: לאיזו מסקנה הגיעו שם?

<גיל דותן: מה שאנחנו עושים, אנחנו עכשיו עובדים עם יצרניות רכב כדי להטמיע את החיישן שלנו, זה חיישן שיודע לזהות כל תזוזה ברכב ברמת מיליונית המטר, עם אינדיקציה טובה לנוכחות של דופק בתוך הרכב, כך שגם אם התינוק מכוסה לחלוטין על ידי כיסא התינוק או שמיכה, אנחנו עדיין מזהים את הנוכחות שלו ואנחנו רואים - - - דרך אגב, בספטמבר האחרון בארצות הברית הוצעה הצעת חוק כדי למצוא פתרון טכנולוגי.

<גיל דותן: בארצות הברית יש להם כוח על יצרניות הרכב, פה אנחנו צריכים לדבר על ה-after market, על היבואניות שיכולות להתקין את זה או על "פוינטר" כיבואנית.

אורי מקלב: המערכת שלכם עומדת בתקן 6400?

אורי מקלב: יש לכם אב טיפוס?

<גיל דותן: עדיין לא, אנחנו נמצאים במרחק של בערך שנה ממוצר מסחרי וזה במידה שאנחנו נראה שיש דרישה למוצר after market כזה, שאפשר לשים אותו ברכבים שכבר יצאו מפס הייצור, כי כרגע אנחנו מכוונים לרכבים שכבר בפס הייצור יתקינו בהם את החיישן שלנו.

<גיל דותן: אנחנו מחכים לוועדה מקצועית.

<גיל דותן: בוועדה הקודמת נקבע שתוקם ועדה מקצועית לבחינה של פתרונות טכנולוגיים, אנחנו עדיין מחכים לזה.

אורי מקלב: הוועדה המקצועית היא ועדה על ידי משרד החבורה, אני לא יודע, משרד החבורה קרא, אם לא ישירות, אז אני מבין היום שדרך מכון התקנים, שהוא קרא ליצרנים לבוא ולהציג בפניהם.

אורי מקלב: אני הבנתי נכון?

אורי מקלב: נכון מה שאומר גיל שאנחנו אמרנו, כשהמשרד היה כאן באותה ישיבה, לא הייתה עינת סגל, היה שי סופר ודיברנו על כך.

אורי מקלב: היו כאן, בשונה מעכשיו, שבגלל ציר הזמן הקצר לא כל היצרנים הגיעו והישיבה נקבעה בציר מאוד מצומצם, אבל אז הגיעו לכאן ואני לא אגזים, 20 או 30 יצרנים, מנערים ונערות שבמסגרת פרויקט בית ספר מצאו, לא משנה אם זה רלבנטי ל-6400, אבל כל מיני פתרונות, אפליקציות כאלו ואחרות, כאלה שמתייחסים רק לגנים, אבל באופן כללי, שנותנים פתרונות גם למקרים כאלה.

אורי מקלב: היה מדובר שיישבו וישמעו אותם כדי לראות, כי יכול להיות שאפשר לייצר את התקן בעקבות הפתרונות שהם נותנים, כי הם נותנים מענים מקצועיים.

אורי מקלב: אני לא יודע אם הישיבה הזו נעשתה.

אורי מקלב: אתה אף פעם לא הוזמנת לשום ישיבה?

<קריאה: גם אני לא.

<גיל דותן: שום ועדה מקצועית.

<גיל דותן: אנחנו מחכים לזה כי אנחנו רוצים - - -

<ורד אורן: תקן לא נעשה על ידי מה הטכנולוגיות, תקן צריך לדבר על איזשהו רעיון ואז חושבים.

<ורד אורן: כמובן מתייעצים עם יצרנים, אבל אתה לא לוקח את המוצר ואומר, אוקיי, בוא נתאים לו תקן.

<ורד אורן: אתה צריך שלא יתאים רק - - -

אורי מקלב: קודם כל, למה זה לא אפשרי?

אורי מקלב: כשהייתי ילד קטן, כשהיו לי מבוכים, מה עשיתי?

אורי מקלב: אחרי שראיתי שזה קצת קשה, הלכתי לסוף והתחלתי ללכת מהסוף, אז זו באמת לא חכמה לעשות את זה, בתור משחק אז מהר הגעתי למבוך, הגעתי מאוד מהר, אז בסדר, התחכמתי ובסופו של דבר לא חידדתי את הראש יותר מזה, אבל אם נרצה פתרונות ויש פתרונות ישימים, מה אכפת לי להתחיל מהסוף?

אורי מקלב: מציגים בפניי מוצר שהוא טוב, שהוא לא מסובך, שהוא יכול להיות ישים, הוא נותן מענה ועכשיו, באים ואומרים לכן אתם יושבים ומייצרים, עושים את התקן, התקן לא צריך להיות משהו ברור, בעקבות מקרים שקרו אנחנו צריכים למצוא פתרונות.

אורי מקלב: אם הפתרונות הטכנולוגיים או האחרים נותנים את המענה והמוצר עומד בדרישות תקן בסיסיות שצריכות להיות, שלא יהיה אלקטרומגנטיות, שזה לא פלסטיק שנשרף, זה לא משהו שחונק, אז התקן יכול לענות לזה.

אורי מקלב: חכמת העם היא לפעמים החכמה הכי חשובה.

<ורד אורן: ודאי, ככה עושים אגב, בתקנים עצמם, כשיש ועדה מקצועית אז שם יושבים אנשים שזה המקצוע שלהם.

אורי מקלב: אני רואה שהחלק הזה, אני אמנם לא רוצה להסיק מסקנות, אבל לפי דעתי זה צריך ללכת בכיוון הזה.

אורי מקלב: מגוון של דברים דיברו כאן, אתם יודעים שהמוצר שמאוד היה פופולרי, בכל אופן גם אצל אנשי מקצוע שהוצג פה, אני אומר את זה לך, מר מורגנשטרן, היה מתקן או התקן שהומצא בעיר - - - בארצות הברית.

אורי מקלב: זה היה בעקבות אחד שהוא בעל עסק לאביזרי רכב, מי שהציג את זה פה היה מר אלי בין, שראה את זה בארצות הברית, לא באיחוד הצלה, זה לא קשור, יש לו מודעות בוודאי לדברים האלה, יש לו מודעות גבוהה.

אורי מקלב: זה היה בגלל שכחת תפילין בתוך הרכב, אנשים נהגו לשים את הטלית והתפילין ברכב במושב האחורי והוא שכח אותם ומי שיודע, מוצר שעולה מאוד יקר ונמצא בשמש בחום אז הוא מתקלקל לגמרי.

אורי מקלב: בעקבות כך הוא ייצר מוצר שהוא בטכנולוגיה שאת אמרת, עינת, שהוא מבוסס על כך שאם יש פתיחה של דלת אחורית הוא לא יכול לצאת מהרכב בלי שהוא נותן איזה איתות, בלי שהוא עושה איזושהי פעולה כשהוא ניגש אל הדלת האחורית ואפילו פותח אותה.

אורי מקלב: זה נכון גם אם יש לו שלושה ילדים וזה קרה בילד האחרון, לא משנה, כל פעם פתיחה, כל פעם סגירה, כל פעם פתיחה, כל פעם סגירה.

אורי מקלב: זה לא בשמים, אלה לא דברים שהם מסובכים מאוד, דברים פשוטים.

אורי מקלב: יכול להיות שבמקרה הזה זה צריך להיות בתוך מערכות הרכב, אבל אם מדינת ישראל, עם כל ההמצאות, רק פתחנו תערוכה לפני כמה ימים על המצאות ישראליות שנעשו במגוון תחומים, ואנחנו יודעים מה ש"מוביליי" יודעת לעשות במערכות אחרות אז גם במערכות כאלו אפשר לעשות אותן גם בלי שצריך לעשות מערכת מסובכת.

אורי מקלב: יכול להיות שצריך אולי ברכבים חדשים כבר בהתקנה, שזה פחות מסובך ואין עלות, לרכבים שיגיעו, נניח, משנת 2018, ולישנים צריך לראות, לעשות את זה בצורה אחרת גם אם זה ייתן מענה זמני לכמה שנים.

אורי מקלב: אני מבין שהחלק של האחריות זה מה שעומד בעוכרינו, החלק של האחריות שאף אחד לא רוצה לקחת, לא היצרנים ולא המשרדים.

אורי מקלב: אנחנו לא רוצים לקחת אחריות שיאשימו אותנו במידה וזה קרה, אבל באופן מעשי, בעניין הזה, אני יכול אפילו לתמוך בחקיקה שפּוטֵרֶת.

אורי מקלב: אני יודע את זה ואני בעימות עם משרד התחבורה כבר הרבה זמן, בקשר לחיישני רוורס.

אורי מקלב: אני לא יודע כמה תאונות דרכים, נדמה לי ש-14 ילדים נהרגים כל שנה, במיוחד במגזר הערבי, בתאונות חצר שנקראות תאונות רוורס.

אורי מקלב: התופעה הזו שגם חונים בתוך החצר וגם הילדים משחקים בתוך החצר וחיישני רוורס אמורים, ודאי ב-80%, אני לא רוצה להגיד 95%, 80%, למנוע את זה, רק אין תקן היום לחיישני רוורס, אחרי כל כך הרבה שנים, בגלל שאף אחד לא רוצה לקחת אחריות.

אורי מקלב: אין תקינה, לא אירופאית ולא אמריקאית בעניין הזה ואם אין תקינה אז אני לא יכול להתחבר לשום דבר ואם אני לא יכול להתחבר לשום דבר, אז אולי יהיה משהו והוא לא יראה את הילד, במקרה, אחד ממאה, שזה לא יזהה את הילד ואז מישהו יאשים, "איך עשית?" וכל שנה, השם ירחם, כל שנה 14 ילדים, 12 ילדים.

אורי מקלב: הייתה איזו ירידה בשנה האחרונה, ברוך השם, אבל זה סדר הגודל.

אורי מקלב: למה הייתה ירידה?

אורי מקלב: מכיוון שיש כבר רכבים שהתקינו את זה לבד, לא חיכו לתקינה, הם מתקינים את זה.

אורי מקלב: זה מוצר שאם אנחנו נשים אותו בייצור הרכב אין לזה משמעות, זה 100 שקלים.

אורי מקלב: חברה, אני מכיר את התופעה, גם לי, כשהגשתי את הצעת החוק הזו עיתונאים חקרו ועשו מחקר עם מי יש לי קשר, מה יכול להיות, אולי יש לי קשר עם אחת החברות שאולי אני מנסה לקדם ובנו על זה תלי תלים, אבל מה לעשות, שבסוף התברר שאני לא מבקש לרכבים אלא רק לרכבים חדשים שיבואו.

אורי מקלב: אז כנראה לא חשבו שיש לי קשר עם טויוטה וגם מאזדה ועם עוד כמה חברות כאלו שאותן אני רוצה לקדם, אז ירד התחקיר הנוראי שלפיו בטח יש לי איזה עניין להביא את החיישן הזה.

אורי מקלב: דרך אגב, זה חיים, אבל מה עם פגיעות של אנשים מבוגרים שלא נהרגים, אבל לא רואים אותם מספיק קרוב?

אורי מקלב: וכמה אנחנו, מי שיש לנו כבר את החיישנים, יודעים כמה זה באמת מתריע.

אורי מקלב: בדיוק לא ראינו, בדיוק הוא קפץ.

אורי מקלב: ונזקי רכב, גם לנו, גם לאחרים, גם לרכב שלי, בכל קנה מידה הוא שווה, אבל לבוא ולהגיד שאנחנו לא רוצים את זה כיוון שיש מקרים מסוימים שהוא לא ייתן מענה אז אנחנו לא רוצים לקחת אחריות על העניין הזה.

אורי מקלב: זו בעיה שאנחנו צריכים להתמודד איתה.

אורי מקלב: לנגד עינינו צריך להיות ערך החיים ושכל אחד יחשוב שהוא יכול להיות קרוב למקרה ואז ההחלטה צריכה להיות אחרת.

אורי מקלב: דרך אגב, היה כאן חבר כנסת שסיפר פה שברכב שלו, יש לו רכב גבוה, גדול, הוא התקין גם מקדימה ולא רק מאחורנית.

אורי מקלב: הילד ישב מתחת לרכב ובזכות החיישן הילד ניצל, קרוב משפחה שלו שהיה בחצר.

אורי מקלב: הוא המחיש לנו את הסיפור ממש.

אורי מקלב: אני רוצה קצת להתקדם, האם יש כאן עוד מישהו שמקדם טכנולוגיה כזו שנמצא פה?

אורי מקלב: כן, בבקשה, אילן?

<שלום דהן: אני שלום דהן, מנהל הפיתוח של - - -

אורי מקלב: מי זה אילן לוין?

<אילן לוין: אני אילן לוין, אני לא מפתח, אני רציתי להתייחס להיבט - - -

אורי מקלב: תיכף.

אורי מקלב: בבקשה.

<שלום דהן: אני שלום דהן, מנהל פיתוח של חברת "מוביקיז".

<שלום דהן: יש לנו מערכת למניעת שכחת ילדים ברכבי היסעים וברכבים פרטיים.

<שלום דהן: לרכבי היסעים יש לנו כבר תקן, היינו ראשונים בשוק והמוצר שלנו לרכבים פרטיים נמצא כבר חודשיים במכון התקנים.

<שלום דהן: אני מאמין שבשבועות הקרובים אנחנו אמורים לקבל את התקן.

<שלום דהן: המערכת מבוססת על חיישני משקל שמותקנים בכיסאות בטיחות.

אורי מקלב: היא מורכבת בתוך מערכות הרכב?

<שלום דהן: כן.

<שלום דהן: כל המערכת היא קופסה שמתחברת למערכת החשמל של הרכב וכל החיישנים מחוברים לקופסה.

<שלום דהן: היא זו שמשדרת לשרתים ולכל העולם ומקבלים את ההתרעה.

אורי מקלב: אחרי שהיא מורכבת אני מניח שהטכניקה כבר יודעת איך לבצע אותה.

אורי מקלב: מה אמורה להיות העלות של המכשיר?

אורי מקלב: מה המחיר המשוער?

<שלום דהן: קודם כל, המוצר לרכבים פרטיים כבר משנה שעברה נמכר.

אורי מקלב: הוא נמכר בלי תו תקן?

<ורד אורן: וולונטרי אין בעיה.

<ענת לוי: זה לכיסאות קיימים או כיסאות חדשים?

אורי מקלב: לא, הוא לא קשור.

<שלום דהן: לא על כיסא, אלה חיישנים שאנחנו מייבאים אותם - - -

אורי מקלב: ואתה יכול להרכיב אותו.

<שלום דהן: על כל רכב.

אורי מקלב: בתוך המערכת של הרכב זו בעיה, אבל בצד השני, כל אחד שם אותה.

<שלום דהן: כן, על הכיסא.

אורי מקלב: ההרכבה היא רק בתוך הרכב.

<שלום דהן: בוודאי.

<ורד אורן: זה לא שבן אדם יכול - - -

אורי מקלב: גם בכיסא זה מותקן?

<שלום דהן: בעל הרכב מגיע, יש לנו פריסה ארצית של 15 מתקינים מורשים מהצפון עד הדרום, נכנסים למתקין המורשה ומתקינים את המערכת.

<שלום דהן: העלות, יש מחירים.

אורי מקלב: מהי העלות היום?

<שלום דהן: יש לנו שני מסלולים.

<שלום דהן: המסלול הראשון הוא 699 שקלים חד פעמי ו-10 שקלים בכל חודש במנוי, יש כרטיסים.

<שלום דהן: או 49 שקלים.

<שלום דהן: כמו שהיום כולנו רוכשים טלפונים מכל החברות, שאומרים לך שאין התחייבות, תשלם, תדבר כמה שאתה רוצה, זה אותו הדבר, 49 שקלים וברגע שאתה לא רוצה - - -

אורי מקלב: המערכת הזאת - - -

<עינת סגל: התקנה 300 שקל בערך.

<שלום דהן: 299 שקלים שזה כמובן - - -

אורי מקלב: נניח שיש לך רכב מהעבודה ויש לך רכב אחר, אם זה לא הרכבים הקבועים מהם הפתרונות שלכם?

<שלום דהן: בכל רכב המערכת הזו חייבת להיות מותקנת בנפרד.

<שלום דהן: יש לנו דוגמאות, יש לנו משפחה ששני ההורים רכשו כל אחד בנפרד וגם הסבא רכש.

<שלום דהן: זו בעצם - - -

<ורד אורן: האם זה ניתן להעברה מרכב לרכב?

<ורד אורן: אם עכשיו אני מחליפה רכב אני יכולה להעביר?

<שלום דהן: בטח, בטח.

<שלום דהן: ללא עלות, אגב.

<שלום דהן: העברה בין רכב לרכב היא ללא עלות.

<שלום דהן: דבר נוסף שעשינו בשביל הגמישות זה לחיישנים, הרי יש סלקל, כיסא בטיחות ואז בוסטר.

<שלום דהן: בין שלושת השלבים מוציאים את החיישן ושמים אותו על הכיסא החדש.

אורי מקלב: זה ללא עלות נוספת.

אורי מקלב: השלבים של הילדים אתה אומר ללא עלות.

<שלום דהן: אתה נכנס למתקין והוא עושה לך את זה.

אורי מקלב: יש לכם חשיבה שאתם יכולים להגיע לפיתוחים שלא יהיו בתוך הרכב עצמו, בתוך מערכת הטכנולוגית של הרכב אלא מערכת על בסיס המשקל, הנפח, משהו שניתן להעברה מרכב לרכב, האם יכול להיות דבר כזה?

אורי מקלב: משהו נייד שנמצא ברכב, באופן תמידי, אני ח ושב שכשנמצאים בתוך הרכב זה כבר יותר קל.

<שלום דהן: מה שאנחנו ניסינו לעשות - - -

אורי מקלב: זו מערכת שהיא בתוך הרכב, המערכת השנייה, שהיא נמצאת בתוך כיסא בטיחות.

<שלום דהן: הקונפליקט הגדול זה הגורם האנושי.

<שלום דהן: אנחנו מנסים להוציא את הגורם האנושי מהמשחק הזה, כי ברגע שזה הופך להיות משהו שההורה אחראי עליו, אז אין הבדל בין אם הוא ישכח לחבר את ההתקן הזה או לבין זה שהוא ישכח את הילד.

<שלום דהן: בסופו של דבר, אחרי חודשיים, שלושה, ארבעה, חצי שנה זה הופך להיות הרגל.

<שלום דהן: במערכת שלנו ההורה הוא מחוץ למשחק, הילד נכנס.

<שלום דהן: ועשינו את זה לפי התקן, בשלב השני שלנו יש חיווי בתוך הרכב, חיווי קולי וגם חזותי, ברגע - - -

אורי מקלב: האם אפשר להגיע, לפי דעתך, עזוב את העלות עכשיו, למצב כזה שזה לא יהיה תלוי במערכת של הרכב?

אורי מקלב: אם הם יעשו רביזיה - - -

<ורד אורן: בדקתי כרגע, עוד לא הוגשה רביזיה.

אורי מקלב: בסדר, אני מניח שזה שם המשחק בעניין הזה.

אורי מקלב: כל דבר שהוא חודשי, לשלם 10 שקלים, אני חושב שזה יכול להיות איזה מעצור ואיזה חסם לאנשים, אבל משהו שהוא יהיה מותקן בתוך כיסא הבטיחות, ניתן להעברה, בתוך הבוסטר, בתוך הסלקל, הוא יהיה נייד ויכולים אולי להיות שני סוגים, אחד שהוא עם ההרכבה בתוך הרכב ואחד נייד.

אורי מקלב: לפי דעתך, אולי יש לכם מגבלה של אמצעים כדי להשקיע בזה, אבל אם הייתה לכם את האפשרות או שהייתה דרישה, האם יש אפשרות טכנולוגית לפי דעתך?

<שלום דהן: אפשרות טכנולוגית תמיד יש.

<שלום דהן: אגב, אנחנו ניסינו עם אחת החברות של כסאות בטיחות, הרי המוצר שלנו נמכר גם באירופה, אז ניסינו עם אחת החברות ליצור איתם איזשהו קשר מסוים כדי שהכיסאות יגיעו כבר עם המערכת.

<שלום דהן: אין היענות גדולה מצד החברות, הן לא ממדינת ישראל, זה קצת יותר קשה.

<שלום דהן: לעשות משהו שהוא לא תלוי במערכות הרכב, צריך לחשוב על זה.

<שלום דהן: אני לא חושב שיש משהו שאי אפשר לעשות היום, צריך לחשוב על זה.

<שלום דהן: לראות יתרונות מול חסרונות ואם באמת משיגים את המטרה שלנו.

אורי מקלב: איזה דברים, אתה חושב, יוכלו להוזיל את זה?

אורי מקלב: אם הייתה דרישה היום, עם כל מה שאתם מוכרים היום, אם 10,000 יש היו לוקחים, כמה מחוברים היום להתקנים האלה?

<שלום דהן: אצלנו, ברכבים הפרטיים 250 לקוחות.

אורי מקלב: מאיזה סכומים אתה חושב היה אפשר להוריד את העלות של המוצר הזה באופן דרמטי?

<שלום דהן: מה זאת אומרת?

אורי מקלב: מחיר ההתקנה הוא מחיר תמיד אצל כולם, אבל מה המרכיב היקר, ההתקנה או המוצר עצמו?

<שלום דהן: המוצר עצמו.

אורי מקלב: אם הייצור שלו יותר גדול, לא של 200 אלא של 20,000, של 10,000, אז העלות אמורה להיות יותר זולה?

אורי מקלב: מה הסף?

אורי מקלב: אם הייתה לכם התחייבות של, נניח, 10,000 יחידות כאלה, שמבטיחה לכם סבסוד, אם אתם לא מוכרים, לא משנה, מערכת כזו או אחרת - - -

<גיל דותן: זה דבר שכמובן יוזיל את העלות.

<גיל דותן: אנחנו ייבאנו קרוב ל-6,000 יחידות.

<גיל דותן: יש לנו כאן, היום, זמינות, אנחנו שילמנו עליהן את המחיר המלא שלהן.

אורי מקלב: אנחנו רוצים להגיע כאן למשהו, אני חושב שאין תחרות מספיק, אנחנו צריכים ליצור, ותיכף אגיע לזה, אני רוצה לשמוע את האחרים, צריכים ליצור כאן איזה משהו שיגרום לתחרות ויגרום לאנשים תמריצים כדי לפתח את זה כדי להתקין ואנחנו נגיע לסכומים אחרים.

<גיל דותן: זה נשמע יותר כמו בעיית ביקוש מאשר בעיית היצע.

אורי מקלב: נכון, אבל יכול להיות שההיצע לא זמין ומספיק זול או נגיש.

אורי מקלב: אני חושב שבדברים האלה, היום, רכבי ליסינג, כל כך הרבה רכבי ליסינג מסתובבים, אני רואה שלהשקיע בתוך מערכות ליסינג, ולקבל אישור, לא לקבל אישור, אבל גם בלי האישורים, משרד התחבורה ידע לעשות את זה בהתקנים מצילי חיים של "מוביליי" או התקנים אחרים, משרד התחבורה מסבסד.

אורי מקלב: יש סבסוד של המערכות האלו.

<עינת סגל: ביקשנו גם עבור זה, שיהיה סבסוד באגרות.

<עינת סגל: ביקשנו, עוד לא קיבלנו תשובה.

אורי מקלב: רק אגרות התקנה?

<עינת סגל: לא בהתקנה, לא.

<עינת סגל: אנחנו מדברים עכשיו על רכב שמתקין, אז יש לו הנחה באגרות.

<עינת סגל: זה כאילו סוג של סבסוד.

אורי מקלב: כאן אני רוצה להפנות, אבל לפני זה, אני רוצה לשמוע גם אחרים.

אורי מקלב: שלום, יש לי רק שאלה אחת.

אורי מקלב: כל הנושא של מחויבות שאולי יתבעו אתכם ולמה אתם לא חוששים מזה?

אורי מקלב: מישהו דיבר כאן על זה, או גיל או נפתלי.

<עינת סגל: אם קורה מקרה טרגי, למרות שהתקינו את המערכת שלכם, היא לא עבדה, הרי אין מאה אחוז, מה לעשות.

אורי מקלב: את דיברת על כך שיש כאלה שלא רוצים כי הם מפחדים מאחריות.

<עינת סגל: כן, אמרו לי.

אורי מקלב: אתם בטוחים במוצר שלכם.

אורי מקלב: יש מתקין מורשה ואתם לא חוששים.

<שלום דהן: מבחינת המתקין, אנחנו לא חוששים לגבי ההתקנה של הרכב, זה לא יפגע במערכות של הרכב, מערכות חשמל וכו'.

אורי מקלב: לא, עינת דיברה על כך שיש רתיעה, חברות שלא רוצות להיכנס לשוק הזה מכיוון שהם אומרים שהם לא יודעים איך הם ייקחו אחריות על כך, שאותו אדם שהתקין את זה לא השתמש נכון, לא עשה את הפעולה, נטרל אותה או דברים כאלה ואחרי זה יבואו לתבוע אתכם ויגידו: "שמע, אתם התקנתם מערכת של הצלת חיים והיא לא הייתה פעילה, היא לא עשתה את זה".

אורי מקלב: אתם לא - - -

<שלום דהן: יש התייחסות לזה שבסופו של דבר כמובן שהגורם של ההורה, עצם זה שהמערכת מותקנת ברכב, ההורה לא יורדת ממנו האחריות, אבל מבחינת הביטחון - - -

אורי מקלב: אני אומר עוד פעם, אי אפשר לקרוא לזה אחריות, זו לא אחריות, זה נושא של היסח הדעת.

אורי מקלב: גם מי שיש לו אחריות יש לו היסח דעת, מה השאלה פה?

אורי מקלב: אין מושג כזה של אחריות, כולם אחראים.

אורי מקלב: לא מדובר על הורים שמזניחים את הילדים או שלא אכפת להם מהילדים או שלא חוששים - - - אלה הורים שכן חוששים, אנחנו לא מדברים על עשר דקות שהיא יצאה לקניות, אנחנו מדברים עכשיו על אנשים ששכחו.

אורי מקלב: הוא היה מספיק אחראי וזה לא משנה אם הסבתא עשתה את זה, שלא הייתה רגילה, או מישהו אחר והוא מתוך הטִרדה שהוא גם בפלאפון וגם חיפש חניה חצי שעה ועד הצליח לתמרן או שהוא החנה במקום שהוא לא הכי בסדר והוא רץ ובסוף, את הילד, הדבר הכי יקר שהיה לו, שזה מרכז החיים שלו, הוא שכח אותו.

אורי מקלב: אני לא רואה כאן בעניין הזה - - - בכל אופן, אני אומר את זה גם למשרד התחבורה, כשרוצים, מי שמאמין במערכת שלו, הוא לא חושש מתביעה.

אורי מקלב: כמו הרבה דברים, גם יצרני רכב לא ייצרו רכב ואף אחד לא יעשה כיסא בטיחות.

אורי מקלב: אם מייצרים מוצר חזק ואמין אז בעניין הזה הוא, יש לו - - - אחרת אנחנו לא היינו יכולים להתקדם.

אורי מקלב: אני מבקש התייחסות קצרה, מי שעוד רוצה להתייחס לעניין.

<גיל דותן: רק רציתי לשאול, אתה אמרת שצריך לעודד פה איזושהי תחרות, זה דבר נהדר בעיניי וזה טוב שיהיה, השאלה, זה קצת ביצה ותרנגולת הדיון הזה כי אנחנו, בתור יזמים ואלה שרוצים להציע מוצרים, אנחנו צריכים לדעת מהו ה-business stage שלנו אז - - -

אורי מקלב: נכון, אני חותר לשם.

<גיל דותן: אני רוצה לשאול אותך איזה סוג של סובסידיה נוכל לקבל מהמדינה כדי להבטיח שפתרון כזה - - -

אורי מקלב: אבל אני בשלב הזה, אני לא אסטה, אני מבין שאחרים היו רוצים להתייחס באופן עקרוני יותר בדברים כלליים בעניין הזה.

אורי מקלב: אין כאן עוד מישהו שהוא מְפתח, נכון?

אורי מקלב: אני אומר למשרד האוצר עכשיו, קודם כל, אנחנו מודים לך שאתה באת והשתתפת בענין הזה.

אורי מקלב: אמנם לא היית בהרבה דיונים קודמים, אבל אני לא חושב שצריך הרבה להרחיב על החלק הערכי והחשיבות של העניין, בתובנה והמסקנה שצריך לעשות משהו שמעבר לענישה וחקיקה ומעבר להסברה.

אורי מקלב: הכול נכון, אבל יש משהו שצריך.

אורי מקלב: אנחנו יודעים שבשביל נזקי פח ובשביל נזקים אחרים אנחנו עושים מערכות התרעה ברכב ולא יכול להיות שבשביל מערכת כזו, לצערנו לדברים שקורים, אנחנו לא נמצא את הדרך לעזור בעניין הזה, להיות שותפים ולהוביל דברים כאלה.

אורי מקלב: מה שמתברר כיום, גם בדיון שהוא לא מקיף, הוא לא מקיף על הכול כי יש כאן עוד, חסרים לי פה עוד יצרנים ועוד מפתחים שהיו אומרים איפה החסמים, איפה הדברים שמעמידים אותם, אבל אין ספק שאנחנו צריכים לדלג על שני חסמים.

אורי מקלב: האחד, כפי שאמרה נכון עינת ואני מסכים, שבסופו של דבר, אם נעזוב רגע את הדרך של חקיקה מחייבת, עוד שלב אחד עוד קודם, אנחנו צריכים לדלג על שני חסמים, קודם כל שהמערכת תהיה קלה להתקנה, אבל גם אפקטיבית במאת האחוזים.

אורי מקלב: לחבר בין אפקטיביות של מאה אחוז, כי אנחנו מדברים על הצלת חיים, אנחנו לא מדברים על מכה בפח, מדברים על משהו שהוא שאלת חיים של ילדים, שהם חסרי אונים ולא יכולים לשתף פעולה, הם לא יכולים להוות בעניין הזה שום דבר, לא יכולים לעזור לעצמם, ומנגד, אנחנו יודעים, בתוך עמנו אנחנו יושבים, אם לא תהיה מערכת, בגלל אלף ואחת סיבות שאמרתי, אם הרכב לא שלו, וגם האבא וגם האימא וגם הסבתא ולפעמים הגיס והאחיין שלוקחים, הם לוקחים והם קשורים למערכת הזו וגם הזמינות המהירה, הזמן של ללכת למתקין מורשה, שזה יכול לקחת זמן וצריך לקחת חופש או לא חופש, לעמוד בתור ואני לא יודע, עוד חסמים, אם אנחנו רוצים מערכת גדולה שתהיה גם פשוטה וגם תתפשט, דהיינו, שכולם ירכשו אותה ויתקינו אותה, היא צריכה להיות זמינה, לכאורה על כיסא הבטיחות, מכאן ואילך לעשות את זה בצורה הכי קלה.

אורי מקלב: מי שאנחנו רוצים, כדי למצוא קודם כל את הפתרונות, הוא צריך לקחת אנשים ולשלם להם כדי שישקיעו מזמנם, ממחשבתם, מעיסוקם וצריך משהו שיעודד אותם, תמריץ.

אורי מקלב: פעם אחת, כדי שנפתח את הרעיון לעשות את זה.

אורי מקלב: צריך להיות תמריץ.

אורי מקלב: לאחר מכן אנחנו צריכים דבר אחר, זאת אומרת לתת גם תמרוץ ליצרנים עצמם.

אורי מקלב: נניח שיש כבר מערכת ועברה את ועדת התקינה, אחרי הרביזיה שיעשו במכון התקנים למי שיבוא ויציג, אנחנו רוצים שהוא ייצר כזה דבר, הוא לא יודע כמה.

אורי מקלב: הוא, בשביל 2,000 או 1,000 התקנים כאלה, הוא לא יכול, זה לא רווחי, לא כלכלי, הוא לא יעשה את זה.

אורי מקלב: הוא צריך לראות משהו שהוא יהיה רווחי ומשהו שיהיה כלכלי.

אורי מקלב: משרד האוצר היה יצירתי מאוד בהרבה פרויקטים שהוא קידם במקומות שונים בארץ.

אורי מקלב: נניח, ניקח מהדוברים פה, משרד התחבורה, ניקח את מה שאנחנו רוצים להמשיל, זה מערכות הסעות המוניות, רכבות כאלו, עשו ואמרו: תשמעו, אני אתן לכם כבישים, כל מיני דברים כאלה.

אורי מקלב: מה אמרו על כביש 6?

אורי מקלב: מה אמרו על הרכבת הקלה?

אורי מקלב: עד 100,000 נוסעים, מתי זה מתחיל להיות רווחי – 100,000?

אורי מקלב: עד 100,000 – עלינו.

אורי מקלב: אחרי כן זה כבר יהיה רווחי.

אורי מקלב: הייתם עם כתפיים רחבות ואני חושב שלא הייתם צריכים, לא בכביש 6 וודאי לא בשלבים רבים ולא ברכבת הקלה ולא בעוד מערכות, לבוא ולתת סבסוד, כי המערכות מיד הצדיקו את עצמן באופן הרבה יותר מהיר מהמצופה.

אורי מקלב: אנחנו צריכים כאן ליצור תמריצים ואת האפשרויות לאותם יצרנים, לאותם ממציאים ואותם מפתחים, לתת להם את האפשרות.

אורי מקלב: להגיד להם, תשמעו, אנחנו נהיה שותפים בעניין הזה ולראות, אחרי זה לשבת, בדרך שאתם יודעים יותר טוב מאיתנו, איך מגיעים למצב שאתם נהיים שותפים איתם, שותפים במרכאות, אבל שותפים איתם גם בפיתוח וגם בייצור, כדי לעשות את זה ייצור להמונים, להורים, מה שנקרא מוצר מדף.

אורי מקלב: בבקשה.

<אלי מורגנשטרן: אלי מורגנשטרן, אגף תקציבים, משרד האוצר.

<אלי מורגנשטרן: אני אתייחס רגע אחד לסבסוד של מערכות בטיחות ברכב ואני אחדד נקודה שאולי לא כל כך ברורה פה בחדר, בפרט לגבי היצרנים של "חריגה מהנתיב" או "שמירת מרחק", התקנים שמיוחסים ל"מוביליי", אבל בעצם יש חברות נוספת שמייצרות אותם.

<אלי מורגנשטרן: המדינה לא סבסדה מעולם את הייצור או את הייזום או את הסטארט-אפ של "מוביליי" מתוך תפיסת עולם, לפחות של אגף תקציבים ואני מניח שרוב הממשלה שותפה לתפיסה הזו, שהשוק הפרטי יודע לעשות את זה הרבה יותר טוב מהממשלה ואם אנחנו נתערב אנחנו יכולים לגרום דווקא לעיוותים ולא להצלחה של היוזמות האלו.

<אלי מורגנשטרן: אני רק מנסה לדמיין כמה שנים היה לוקח למדינה לייצר רכב אוטונומי מול המגזר העסקי שעושה את זה מצוין וכל הזמן מקצר את לוחות הזמנים.

<אלי מורגנשטרן: במקום עוד 30 שנה, מה שדיברנו לפני חמש שנים, פתאום אנחנו מדברים על עוד עשור או אפילו פחות.

<אלי מורגנשטרן: זאת אומרת שכשהמגזר העסקי רוצה לעשות משהו הוא עושה אותו הרבה יותר טוב מהמגזר הממשלתי והממשלה צריכה להיות שם בעיקר בשביל להסיר חסמים, למנוע רגולציה עודפת ובעיקר לא להפריע.

<אלי מורגנשטרן: לכן, גם בהקשר של התקני בטיחות של "מוביליי" או הדומים לה, המדינה התחילה להתערב או הסכימה לסבסד את העלויות רק אחרי שהמערכת כבר קיימת, יש לה ביקוש שוק והיא הוכחה כמשהו אפקטיבי.

<אלי מורגנשטרן: בשלב הזה אנחנו נכנסנו ואמרנו, אוקיי, מי שהתקין את זה יקבל הנחה, אם זה במיסי קנייה עם רכישת רכב חדש וממש בשבועות הקרובים ייכנס סבסוד של אגרת הרישוי השנתית למי שמתקין את המערכת הזאת.

<אלי מורגנשטרן: קשה לי לראות איך המדינה מתקצבת מראש פרויקט שאנחנו עדיין לא יודעים מהו, כדי שאחר כך הוא ייתן הגנה, ומצד שני, אם אנחנו ניתן סבסוד למישהו מסוים אז למישהו אחר שיש לו משהו יותר טוב לעשות יהיה לנו מאוד קשה להסביר למה נתנו לזה ולא נתנו לאחר, בדיוק אותו עיוות שאנחנו חוששים ממנו.

<אלי מורגנשטרן: מצד שני, ברגע שתהיה מערכת אפקטיבית שתעלה איקס כסף, כמו הדוגמה שאתה הבאת ואנחנו נדע שזה אפקטיבי, אז ודאי שיש מקום לשקול משהו כמו ההנחות שניתנו בגין התקני בטיחות ואז לייצר הנחות דומות עם כל מה שיכול להציל חיים ובכלל זה גם התקן למניעה של שכחת ילדים ברכב.

<אלי מורגנשטרן: מעבר לעיקרון הזה, יש החלטת ממשלה שהתקבלה לפני חודש חודש וחצי בנושא של תחבורה חכמה.

<אלי מורגנשטרן: יש שם פיילוטים של כל מיני אמצעי בטיחות או כל מיני שיפורים בשוק הרכב ובהחלט אפשר להציע לבחון פיילוטים דרך הוועדה הזו, ועדה משותפת של משרד ראש הממשלה ומשרד התחבורה.

אורי מקלב: מה הוועדה הזאת?

אורי מקלב: ועדת הפיילוטים קוראים לה?

<עינת סגל: לא, זה צוות משנה שנקרא פיילוטים, במסגרת התכנית הלאומית לתחבורה חכמה.

<עינת סגל: המטרה שלנו היא לתמוך בטכנולוגיות, התמיכה יכולה להיות כלכלית, היא יכולה להיות רגולציה, הסרת חסמים וכו'.

<עינת סגל: זה לטכנולוגיה שהגיעה לרמת בשלות מסוימת, כלומר, זה לא רק בשלב הפיתוח, טכנולוגיה שרוצים להכניס לשוק ונראה שבאמת בסופו של דבר היא מקטינה גודש או תורמת לבטיחות והצלת חיים, אנחנו יכולים לתמוך.

<עינת סגל: יצא קול קורא בעצם.

<אלי מורגנשטרן: יצא קול קורא?

<עינת סגל: אני חושבת שכן.

<אלי מורגנשטרן: זה התחיל לפני מספר שבועות אז יכול להיות - - -

אורי מקלב: אבל לא בעניין הזה.

אורי מקלב: זאת אומרת יש אפשרות ליצור מנגנונים גם אם זה לא מסבסד את המוצר.

<אלי מורגנשטרן: לתמוך בפיתוח כן.

<אלי מורגנשטרן: לתמוך ביזמות כן, אבל לא התחייבות מראש, עוד לפני שהמוצר קיים שהמדינה תרכוש - - -

אורי מקלב: מי שיתקין התקן כזה יהיה לו בביטוח למשל, או דברים כאלה, יהיו לו הנחות.

אורי מקלב: אני מניח שהדבר הזה חל או תמריצים לחברות שמחזיקות ציי רכב, למצוא - - -

<אלי מורגנשטרן: יהיה יותר קל להגיד משה קונקרטי כשיהיה לנו מוצר שאנחנו בודקים אותו.

אורי מקלב: , אבל אנחנו רוצים להגיע למוצר.

אורי מקלב: יש לנו בעיה שאנחנו לא מגיעים למוצר.

אורי מקלב: על זה צריך למצוא גם דרך שתמריץ - - -

<אלי מורגנשטרן: את החלק של הפיתוח אני חושב שהכי נכון להכווין לוועדת המשנה של תחבורה חכמה.

אורי מקלב: מה הקול קורא היה אמור לתת?

<עינת סגל: הוא קורא לכל סוג של פיתוח של מוצר או מערכת, או רעיון, כי זה יכול להיות גם בתשתיות, זה לא חייב להיות ברכב, שמקטין גודש או - - -

אורי מקלב: לא, לא, אני מדבר על הקול קורא שהייתם אמורים לפרסם בנושא שכחת ילדים.

<עינת סגל: הקול קורא היה אמור להשתתף בעלויות של הבדיקה מול מכון התקנים.

<עינת סגל: העלויות האלו, אמנם כתבנו בין 50,000 ל-60,000 שקל, אבל דווקא לפני יומיים שמעתי על יבואן שדרשו ממנו 200,000 שקל, כי המערכת שלו הרבה יותר מורכבת, אז זה מגיע גם ל-200,000 שקל.

אורי מקלב: אז אנחנו שומעים מפה שיש בעיה גם לחברות לא גדולות, לפעמים חברות גדולות יכולות לעמוד בהוצאות של תקינה, אבל יזמים יותר קטנים, שדווקא מהם יכולה לפעמים לבוא הישועה, הם רוצים להיכנס למשהו שלא היה והחסם הזה של עלות הבדיקה הראשונית יכול - - - אני רוצה לתת בסוף איזו הצעה ואני רוצה לשמוע לפני שאציע, אולי אחכים עוד קצת, מאנשים אחרים שיש להם התייחסות, אז נתחיל איתך, אילן, לפי הסדר נעשה את זה, אילן.

<אילן לוין: תראו, אני תמיד יושב פה בוועדה ואני מדבר טכנולוגיה - - -

אורי מקלב: תציג את עצמך, למרות שאנחנו מכירים אותך.

<אילן לוין: אני אילן לוין, המנכ"ל הלשכה לטכנולוגיות המידע ואנחנו מייצגים את כל טכנולוגיות המחשוב והמידע בארץ.

<אילן לוין: אני תמיד בא ומדבר טכנולוגיה, על יכולות טכנולוגיות ועל דברים כאלה, אבל, ברשותכם, אני רוצה להקדיש דקה או שתיים ולא לדבר טכנולוגיה כי אני אומר לכם באחריות שהטכנולוגיות קיימות, הן קיימות בשפע בארץ ובעולם, חלקן כבר נמצאות על פסי ייצור, חלקן ברעיונות ומיזמים וסטארט אפים, בכל מיני דברים, מתחומים שונים, שהרבה מהם שמענו עליהם פה, תחומים שונים, יש סוגים שונים של פתרונות טכנולוגיים, אבל אני לא רוצה לדבר על טכנולוגיה.

<אילן לוין: תראו, אני לא כל כך מבין מה שאני שומע כאן.

<אילן לוין: מנסה היושב ראש כמה פעמים להסביר לנו שמדובר בדיני נפשות, שמדובר באנשים חסרי ישע וילדים שמתים כל שנה, מתים בצורה זוועתית ומיוסרת ולא נכון מה שאמרו פה שארצות הברית היא יותר מאתנו, 28 אנשים בארצות הברית, הרי האוכלוסייה שלה היא פי 40 מן האוכלוסייה שלנו.

<אילן לוין: אלה דיני נפשות ואילו אנחנו מדברים שגרה.

<אילן לוין: פה מדברים על ועדות, פה מדברים על תת ועדות ונציג האוצר מספר לנו על התיאוריה של האוצר למה לא צריך רגולציה ופה מתווכחים בין מכון התקנים לבין משרד התחבורה.

<אילן לוין: אני אומר, הטכנולוגיה קיימת.

<אילן לוין: נכון שיש חאפרים, נכון שיש חלטוריסטים, אבל קודם כל תעשו את החקיקה, לא צריך חקיקה ראשית, חקיקה משנית, תעשו תקן.

<אילן לוין: אני נותן כדוגמה פראית, לפני 35 או 40 שנה, החליטו במשרד התחבורה שחייבים לחייב שבכל מכונית פרטית יהיה מזגן, אז היו שנתיים של בלגאן, היו שנתיים של חלטוריסטים שמכרו לאנשים חארטות ודברים כאלה, אבל אחרי שנתיים שלוש זה כבר מובן מאליו, יש אינספור יצרנים.

<אילן לוין: אמרו גם אז, כי היה רק יצרן מזגנים אחד בארץ אז אמרו מונופול, עניינים ושטויות.

<אילן לוין: המשק התאים את עצמו, המציאות הסכימה.

<אילן לוין: היה חוק ולא הייתה ברירה, אתה לא עובר טסט עד שאתה לא - - - יש איזשהם כללים שאתה חייב לעמוד בהם, אז גם אם ההוראה תהיה מעכשיו לעוד חודשיים אנשים יאלתרו.

<אילן לוין: יהיה בלגאן, אבל ימותו פחות ואחרי שנה שנתיים של בלגאן התקנים יסתדרו והדברים יתארגנו ונלמד לקחים וימותו עוד פחות עד בסוף אולי לא ימותו בכלל.

<אילן לוין: אז אנא מכם, סליחה שאני מדבר לא מדעית, אבל אולי מישהו יבוא ויספר לנו מה אומרת ההלכה היהודית שלנו על קדושת החיים.

<אילן לוין: אני לא מבין איך אתם יכולים לחזור למשרדים שלכם ביום חמישי בשעה חמש או ארבע וחצי, לסגור את העניינים, ללכת הביתה ולחכות לוועדה שתהיה בשבוע הבא או בחודש הבא.

אורי מקלב: אילן, תודה.

אורי מקלב: אתה באמת לא רגיל לדבר כך אלא יותר טכנולוגיה קרה, אבל הפעם דיברת מהלב.

אורי מקלב: אני חושב שאנחנו נסכים עם כל הדברים.

אורי מקלב: אני אתייחס למה שאמרת בהמשך, בדברי הסיכום שלי.

אורי מקלב: בבקשה.

<דן קדרון: קדרון דן, "תנו יד לחרש" ו"נכים למען נכים".

<דן קדרון: תודה רבה כבוד היושב ראש והפורום המכובד.

<דן קדרון: אני נוגע בכמה דברים קטנים ומהר.

<דן קדרון: כמו שהיום מחייבים, מ-2018 יחייבו כל רכב שמגיע לארץ בכל רמות הבטיחות, נגד סטייה מנתיב וכל הדברים האלה, אז לא צריכה להיות בעיה למדינת ישראל לחייב שרכב שמגיע לארץ להגיד ליצרן, הרכבים האלה עם המערכת הזאת, אין בעיה להתקין את זה בזמן פס הייצור.

<דן קדרון: לגבי התקנה מקומית, אני לא אבזבז את הזמן של כולנו, צריך להסדיר את העניין.

<דן קדרון: אני הולך לדבָר מספר שלוש שקרה לי לפני שלושה חודשים.

<דן קדרון: נסעתי, עברתי ליד איזה גן ילדים, ראיתי שם המולה שלמה, אנשים היסטריים.

<דן קדרון: מתברר שנשארו ברכב שני תאומים בני ארבע, בן ובת.

<דן קדרון: אני, כאיש צבא לשעבר, לקחתי יוזמה, פתחתי את האוטו, הוצאתי את שני הילדים וישר הזמנתי מד"א.

<דן קדרון: אומר לי הפרמדיק, "אתה פשוט גאון".

<דן קדרון: אמרתי, "תודה רבה", הוא אמר, "הצלת אותם, אם עוד חצי שעה הם היו שם הם כבר לא היו פה".

<דן קדרון: אז חבר'ה, כסף, לא מדברים על כסף, מה שחשוב לנו הוא חיים.

<דן קדרון: כמו שהיום יש לנו הרוגים בכבישים זה אותו הדבר ואני בטוח שמשרד התחבורה וכולם יכולים לראות איך רכבים שמגיעים מחו"ל, כמו שהם מגיעים עם המערכות ההן אז גם עם זו, זו מערכת בטיחות, אין שום דבר ששונה מזה, כבוד היושב ראש ואני בטוח שהוועדה הזו וכולנו בפורום המכובד הזה נגיע לזה ולא יהיה יותר אף ילד במדינת ישראל או הורים שיצטערו.

<דן קדרון: תודה רבה לכם.

אורי מקלב: תודה, תודה, דן.

אורי מקלב: מד"א רוצים להתייחס?

אורי מקלב: מירי?

אורי מקלב: משרד הבריאות, בבקשה.

<מירי כהן: מירי כהן, מנהלת שירותי הצלה, משרד הבריאות.

<מירי כהן: אני גם מרכזת את התכנית הלאומית לבטיחות ילדים ובכובע הזה אני נמצאת פה.

<מירי כהן: זה לא הדיון הראשון והכנסת והוועדה מלוות אותו תקופה ארוכה וזה מראה שיש כאן בעיה.

<מירי כהן: זה אומר שאם אני אומרת שהוועדה מבזבזת את זמנה ואת זמנם של כל האנשים החשובים שיושבים כאן הרבה זמן, זה אומר שאי אפשר להשאיר לכוחות השוק להתנהל לבד, אחרת למה אנחנו בכלל נמצאים כאן?

<מירי כהן: נחכה עוד שנה, שנתיים, שלוש, חמש, עשר וכולם יבינו, אבל אנחנו רואים שהבעיה הזו, לצערנו, ראינו את הנתונים מן השנה האחרונה, אי אפשר להשאיר את המצב לכוחות השוק שינהלו אותו.

<מירי כהן: זו שעת חירום וחייבים כולנו להתגייס וגם לא להתנהג לפי הכללים הרגילים ש"השוק יראה ויוכיח את עצמו איך הוא מתנהג".

<מירי כהן: הייתה כאן בקשה, נאמר שיש טכנולוגיות כאלו ואחרות שנמצאות בשלבים כאלה ואחרים ומה שמבקשים היזמים, כמו שאני מבינה זה שאנחנו נגיד, בואו תגידו, אנשי המדינה, מה אתם תעשו כדי שיהיה לנו כדאי לפתח.

<מירי כהן: אז לא צריך לחכות ולראות "אם יש מוצרים שמוכיחים את עצמם", הרי בשביל זה יש את מכון התקנים.

<מירי כהן: יש כאן איזו סוגיה שמשרד התחבורה מוביל אותה, כדי לבוא ולקבוע תקנים שיהיו מחייבים, על סמך התקנים האלה, אתה לא צריך לבוא ולומר אוקיי, יש לנו טכנולוגיה א', ב', או ג', כי יש כאן איזשהו כיוון שהמדינה אומרת שאנחנו הולכים לכיוון הזה, זה חשוב.

<מירי כהן: הכנסת באה ואומרת שחשוב לחייב את הרכבים לעשות את זה, אז כבר עכשיו אפשר לומר את זה, זה מאוד חשוב בשביל שהיצרנים יבואו, לבוא להגיד, כן, חשוב לנו, אנחנו נסבסד, אנחנו נעשה כמו שעשינו בטכנולוגיות אחרות, אלה שיתקינו את המוצרים האלה תהיה להם ההנחה הזאת, מה שגם שמשרד התחבורה מבקש, כדי שבאמת תהיה כאן התגייסות, גם של המגזר הפרטי, שירצה להיכנס לזה, גם של הממשלה ושל כולם ביחד, כי אנחנו לא יכולים להמשיך.

<מירי כהן: הקיץ הזה נמצא לפתחנו, אנחנו כולנו בחרדה מה הולך לקרות והזמן משחק לרעתנו, אז חייבים לשלב כוחות.

<מירי כהן: ואני אומרת שוב, לא לחכות לראות מוצרים נפלאים שיהיו בעוד כמה שנים אלא לבוא ולומר, כן, יש מוצרים, מכון התקנים יכיר בהם, אנחנו נבוא ונירתם וניתן את ההנחות או את הסבסוד, כדי שיהיה כדאי ליצרנים עכשיו לרוץ מחר בבוקר או היום ולרשום את אותם התקנים.

<מירי כהן: אני מבקשת, באמת, להבין את החשיבות.

אורי מקלב: אני מסכים עם כל מילה שאת אומרת, זה נכון, זה מוסיף עוד, גם מבחינת המשרד הממשלתי, שרואה את הדברים.

אורי מקלב: את עוקבת ומלווה את כל דיוני הוועדות, אנחנו לא רוצים לקיים רק עוד ועדה שדיברה ודיברה על הצער של ההורים - - -

<מירי כהן: נכון, זו קריאה עכשיו למשרד האוצר.

אורי מקלב: אנחנו רוצים את הדברים האלה, שזה ילווה אותנו גם בהחלטות היישומיות.

אורי מקלב: בבקשה.

<ורד אורן: רק להוסיף מילה אחת.

<ורד אורן: יש כבר תקן.

<ורד אורן: זאת אומרת בין אם המשרד ירצה לשנות אותו או לא, יש תקן.

<ורד אורן: אפשר להתחיל היום.

אורי מקלב: אבל לא מספיק באו.

<ורד אורן: לכן רציתי להגיד, שזה יהיה ברור לכולם, כי אתה אמרת ובצדק, הזעקה שלך - - -

אורי מקלב: אבל התקן לא יישומי, אנחנו רוצים תקן יישומי.

<אילן לוין: יש תקן, יש טכנולוגיה ואין פתרון.

<אילן לוין: היא צועקת שזה דחוף.

אורי מקלב: יש דברים שאנחנו אומרים, בסדר, יש, אבל לא קרה שום דבר, לא התקדמנו, אבל - - -

<ורד אורן: יש הכול.

אורי מקלב: יש איזה משהו שאנחנו צריכים להעביר אותו לשלב יישומי יותר.

אורי מקלב: הרביזיה שדיברה עליה עינת - - -

<ורד אורן: אבל אפשר היום להשתמש עם מה שיש היום.

אורי מקלב: אבל את רואה שהיזמים לא - - -

<מירי כהן: הם לא רוצים כי - - -

אורי מקלב: אבל אם זה 200,000 שקל כדי לעמוד בפיתוח מסוים, אם אתם תיקחו בשביל לאשר אותו 200,000 שקל אז - - -

<ורד אורן: אנחנו לא לוקחים 200,000 שקל, הוא מדבר על הפיתוח שעולה יותר.

אורי מקלב: לא, על הרישום.

<עינת סגל: זה היה יבואן ספציפי.

<עינת סגל: זה בין 50,000 ל-60,000, אבל יבואן ספציפי שנפגשתי איתו - - -

אורי מקלב: נו, ו-50,000-60,000 זה לא יקר?

<ורד אורן: אני לא מכירה.

<ורד אורן: 50-60 זה סביר למערכות שבודקים אותן, אין מה לעשות, אלו מערכות שמתחברות לרכב וכו'.

אורי מקלב: גם אם זה 50,000-60,000 שקל כשהוא לא יודע מה היעד אחר כך, מה ההיתכנות המסחרית והכלכלית שלו אז - - - אתה מכירה מישהו משלם רק כדי לקבל 50,000 שקל?

אורי מקלב: אני לא מכיר הרבה כאלה, גם בחברות יותר אמידות.

אורי מקלב: סליחה שדילגתי עלייך, סליחה.

<רחלי הכהן: רחלי הכהן מהעמותה לשלום הילד.

<רחלי הכהן: קודם כל אני רוצה להצטרף לדברים שנאמרו לגבי החקיקה, שאין ספק שלמרות הפתרונות הפרטיים שמבורכים, והלוואי שיהיה להם סבסוד על ידי המדינה, בסופו של דבר אין תחליף לחקיקה.

<רחלי הכהן: ואני רק רוצה להתייחס לעוד נקודה אחת, לגבי הפתרונות הטכנולוגיים, אני לא יודעת אם כן נותנים על זה את הדעת, אבל זה כן משהו שצריך להתייחס אליו, זה הרבה פעמים הורים מלכתחילה, זאת אומרת נכנסים למכולת, משאירים את הילד ברכב ואחרי זה בהיסח הדעת שוכחים.

<רחלי הכהן: זאת אומרת, לא ברגע הראשון שכחו אותו אלא בהמשך.

<רחלי הכהן: זה גם משהו שצריך לתת לו מענה טכנולוגי, למרות שזה מורכב יותר, אבל זה גם משהו שקורה לצערנו.

אורי מקלב: תודה.

<עינת סגל: ביום שלישי יש עוד פעם כינוס של הוועדה לזכויות הילד, שהמטרה שם להציג טכנולוגיות קיימות.

<עינת סגל: יצא קול קורא למי שרוצה להציג שם את המערכות, מן הפשוטה ביותר ועד - - -

אורי מקלב: אני מכיר את זה, אנחנו ישבנו ישיבות, אנחנו יושבים וגם הוועדה לזכויות הילד, יש לנו ישיבות משותפות.

אורי מקלב: השולחן הזה הכיל בקרבו גם את ההורים שזה קרה להם, גם מצד שני כאלה שראו כערך, לא רק כפתרונות, היה כאן מגוון של אנשים, גם הורים מודאגים שייצרו מוצרים, אב טיפוסים, אנשים שלא מתעסקים עם זה, אבל בגלל האחריות פיתחו דברים שיש להם היתכנות אמיתית יישומית.

אורי מקלב: כמו שהוא אמר כאן, אותו בחור, קצין במילואים שקיבל אישור מהמפקד שלו לבוא לכאן לוועדה להציג את הדברים, הגם שהוא היה בתוך ימי מילואים, איך הוא התקין את המערכות האלו בהתחלה בסלקל ואחרי זה בכיסא ואחרי כן בבוסטר.

אורי מקלב: אמר אילן נכון, לא מדובר כאן בלפתח עכשיו איזה לוויין מתוחכם מאוד וגם את זה אנחנו יודעים לעשות, מדובר כאן במוצרים שיש להם את הבסיס הטכנולוגי, הדברים עובדים עם מערכות אחרות, זה קצת לדלג על כמה חסמים, ולפי דעתי גם קצת אנושיים וגם טכניים.

אורי מקלב: אני רק רוצה בדברי הסיום לצטט מתוך המכתב שכתב אלינו לוועדה שר התחבורה, ישראל כץ.

אורי מקלב: הוא כתב לפני חודש.

אורי מקלב: הוא כותב את המכתב "הנדון: מסקנות ועדת המדע והטכנולוגיה בנושא תופעת שכחת הילדים ברכב", אומר שר התחבורה שהוקם צוות "במהלך אוגוסט 2016 הוקם צוות עבודה באגף הרכב המשרדי, שכלל נציגים אגף הרכב ובעלי עניין נוספים, ארגון בטרם, משטרה.

אורי מקלב: מצורף בזה סיכום עבודת הצוות והמלצותיו", זה מצורף, ואני מתחבר לדברים שאומר השר, הכול שאלה של איך מיישמים את זה.

אורי מקלב: הוא אומר:, "אני סבור כי בוודאי כל עוד לא קיימות מערכות התרעה מאושרות לפי תקן 6400 חלק 2, לא ניתן - - - רלבנטי ולהשתמש במערכות אלו".

אורי מקלב: אני גם במקרה הזה חושב, הגם שזה לא תמיד נעים למישהו שיש לו תפקיד ציבורי, אבל לחייב.

אורי מקלב: יש מקרים, ואני זוכר מישהו מהמפלגה שלנו, של "יהדות התורה", לשעבב, חבר הכנסת אברמוביץ', שהוא חייב התקנת חגורות בטיחות ברכבים.

אורי מקלב: מי שהיה חבר הכנסת שהוביל את החקיקה הזו היה יהודה מאיר אברמוביץ'.

אורי מקלב: נמצא כאן סגן מזכיר הכנסת והיסטוריון של הכנסת ואתה מאשר את זה.

אורי מקלב: כמה זה, 30 שנה?

אורי מקלב: יותר?

אורי מקלב: 40שנה כבר?

<קריאה: 30 שנה.

<קריאה: זה היה ב-1973, נדמה לי, משהו כזה.

<קריאה: 75'.

אורי מקלב: ואז זה לא היה פופולרי.

אורי מקלב: התקוממו.

אורי מקלב: אם זו הייתה מפלגה שיצאה לפריימריז לא נראה לי שהייתה - - - לא נראה לי שהוא היה מחוקק חוק כה, הנס שאין שב"יהדות התורה" אין פריימריז אז פשר לחוקק חוקים כאלה והיום אנחנו יודעים שזה מוצר, זה עובד היום וזה דבר שמובן מאליו.

אורי מקלב: לכן, אי אפשר לחייב כל זמן שאין את המוצר.

אורי מקלב: לנגד עינינו צריך לראות איך אנחנו מביאים את זה לחלק הזה שבו כן יהיה מוצר שעומד בתקן והוא יכול להיות משהו המוני ומוצר מדף.

אורי מקלב: הוא אומר, אחרי זה הוא ממשיך, "בשלב זה בכוונת המשרד לעודד מפתחים ויצרנים להגיש מערכות לאישור המעבדות, במטרה לייצר תחרות ולהוזיל את עלויות המערכות לציבור שיהיה מעוניין בהתקנת המערכות".

אורי מקלב: לזה אנחנו שואפים, לכאן אנחנו רוצים להגיע.

אורי מקלב: הוא מוסיף עוד פיסקה אחת "על מנת לעודד מפתחים ויצרנים לאישור מערכות, המשרד פועל למתן תמיכה כספית לביצוע בדיקות מעבדה המוכיחות עמידת המערכת בתקן ישראלי, וכן נבחנת יכולת ביצוע בדיקות בזמני תגובה קצרים, על מנת להעמיד מערכת תקנית לקיץ 2017".

אורי מקלב: אנחנו כבר בקיץ 2017, זה היה לפני חודש.

אורי מקלב: אני חושב שזה הקול קורא שהוא מתכוון אליו, צריך להוציא אותו.

אורי מקלב: צריך להוציא אותו גם אם יכול להיות - - - אני מבין שרוצים והרביזיה חשובה, אני חושב שהרביזיה חשובה מאוד מכיוון ששם הבעיה, בקלות יותר על המוצר, בלי לפגוע ביצרנים אחרים, אתם כולכם יכולים להתכנס למוצר הזה ואנחנו צריכים לדעת שעובר עוד שבוע, עובר יום חמישי מגיע יום ראשון וכך עוברים שבועיים וכך עוברים חודשיים.

אורי מקלב: הישיבה הזו, קבענו אותה דווקא עכשיו, אמנם היא במסגרת דיון מהיר, אבל ברוך השם אין מקרה ברקע.

אורי מקלב: זה לא צריך להביא אותנו להיות שאננים, אסור לנו להיות שאננים.

אורי מקלב: דרך אגב קורות שכיחות ילדים, אבל ברוך השם לא עם אסונות, אבל זה קורה, זה קורה, גם בחורף וזה גם מתפרסם.

אורי מקלב: אסור להיות, לא שאננים, לא מקובעים, אסור לנו להיות טכנוקרטים קרים בעניין הזה.

אורי מקלב: כאן צריך להיכנס עם כל הרגש ועם כל האחריות על העניין הזה ולראות נגד עינינו, מה שאני רואה.

אורי מקלב: כל פעם שאני אומר שיש דברים דחופים אני רואה את ההורים שהיו פה ומדמיין לעצמי מה הילד עבר ומה התינוק עבר, איזו מערכת ייסורים, כוויות וכל מה שכרוך, עד שקרה האסון.

אורי מקלב: אם אנחנו לא מביאים את זה ולא מרגישים אחריות אז זו התנערות מהעניין הזה ואסור לנו להיות שם.

אורי מקלב: מה שאני מציע, קודם כל לקיים ישיבה של יזמים, מפתחים, אני מבקש, אלה שהופיעו, אנחנו ניתן את הכתובות ואנחנו גם נקרא, שיבואו לעשות פגישה פתוחה, יחד עם המכון שצריך לאשר את זה ושם יפרסו בפנינו את הטכניקות או את הדברים שהם יכולים להציע במסגרת רביזיה, במערכות המשוכללות יותר והפחות, אפשר לשאוף למערכות זמינות יותר והפחות מורכבות במערכות הרכב, להציע הצעות, מה מונע מהם, החלק הזה של לעזור להם בתקינה על ידי קול קורא לסבסוד התקינה ולאחר מכן למצוא רעיונות איך אנחנו ניקח את זה עם הטבות ותמריצים אחרים, יחד עם האוצר, האוצר חייב להיות שותף בעניין הזה.

אורי מקלב: לפי דעתי האוצר, איך שאני מכיר את האנשים, יש להם אוזן קשבת ועושים את זה בדברים אחרים, אין שום סיבה שלא יעשו את זה בדברים האלה, כדי להגיע למצב שאם זה בביטוח, אם זה באגרה, אם זה במשהו אחר, בשילוב של מערכות כאלה, בשלב הראשון יתנו לזה דחיפה כדי שאנשים ירצו ליישם את זה.

אורי מקלב: אפשר דרך ועדת הפיילוט ולא משנה הדרך, אבל דבר ראשון חייבים לפי דעתי, לפי חכמת ההמונים שכבר נמצאת, צריך רק טיפה לכנס אותה, להביא אותה לשלב מעשי.

אורי מקלב: אנחנו נגיע לזה, זה השלב שצריך להיות, הוועדות זה בסדר, אבל הוועדות לימדו אותנו שיש את הדברים האלה.

אורי מקלב: זה קיים.

אורי מקלב: אתם נמצאים כאן בוועדת המדע והטכנולוגיה, תאמינו לנו, פורסים בפנינו דברים, אנחנו מסיירים בחברות שמובילות את הביטחון של מדינת ישראל, את הייצור, את היצוא של מדינת ישראל, את הפיתוחים, זה קטן עליהם, זה פשוט קטן עלינו.

אורי מקלב: אם אנחנו רק נעמיד את זה כדבר מרכזי, כמשימה לאומית, משימה חברתית ומשימה אנושית, אנחנו נגיע לזה.

אורי מקלב: תודה רבה.