ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 464, 2017-07-25 13:30

יעקב מרגי: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, הרביעית במספר היום.

יעקב מרגי: 25 ביולי 2017, ב' באב תשע"ז.

יעקב מרגי: הנושא על סדר היום, החזרת תכנית שבוע עבודה בחקלאות למערכת החינוך.

יעקב מרגי: חבר הכנסת חיים ילין, בבקשה תציג לנו.

חיים ילין: אני חייב להגיד כבוד היושב ראש, קודם כל מרגי ביקש ממני שאני אנהל את הישיבה.

חיים ילין: אמרתי, תראו, אין לי שום בעיה לנהל את הישיבה אבל מי שיודע להוציא הכי הרבה ממשרד החינוך זה מרגי.

חיים ילין: יש לו בכנסת הרבה יותר ניסיון מאשר ממני.

חיים ילין: חוץ מזה הוא מושבניק, דרך אגב, למי שלא יודע.

יעקב מרגי: אני יודע שבסוף במקצוע הקודם שלי באחת הקריירות הקודמות שלי הגעתי למסקנה שבסוף בסוף כולם מחוברים לאדמה.

חיים ילין: כבוד היושב ראש, אני עד היום, גילוי נאות, לא סיפרתי את הסיפור אבל אני אספר אותו.

חיים ילין: כשעליתי לארץ עליתי כמתנדב ששה חודשים ונשארתי עוד ששה חודשים ואחרי זה נשארתי ארבעים שנה, אבל למה אני מספר את זה?

חיים ילין: כי כשבאתי לעבוד, אז אנחנו כמתנדבים היינו צריכים לעבוד בחקלאות ואז אני רציתי נורא לעבוד בגד"ש, בגידולי שדה.

חיים ילין: אמרו לי, ארגנטינאים לא יודעים לעבוד ולכן אתה לא תוכל לעבוד בגד"ש.

חיים ילין: לקח שנה.

חיים ילין: הפכתי להיות מרכז הרכש.

חיים ילין: אחרי זה הלכתי להיות מרכז השקיה.

חיים ילין: למה אני מספר את זה?

חיים ילין: כי חינכו אותי לאהוב את האדמה ולהיות חקלאי.

חיים ילין: בן אדם שגדל שמונה עשרה שנה בעיר, בבואנוס איירס, הוא לא יודע מה זו חקלאות.

חיים ילין: הוא אפילו מקלל את היום שיש גשם, למה?

חיים ילין: כי המכוניות עוברות ומשפריצות עלינו.

חיים ילין: זה כמעט כמו התל אביבים אבל זה קצת שונה, לכן אמרתי, רגע, יש פה עניין של חינוך.

חיים ילין: אם אני אהבתי ואני אוהב את החקלאות ואני מחובר אליה, כנראה שיש משהו בערכים הבסיסיים, שמשהו בנשמה שלנו מביא אותנו לשם, אבל בואו נפתח את זה.

חיים ילין: בואו לא נשאיר את זה שם.

חיים ילין: אני נותן את הדוגמא הזאת כי אני אומר לכם, אני לא חונכתי על ידי החינוך ההתיישבותי, כי באתי בגיל שבע עשרה.

חיים ילין: ברחתי בכיתה י"א.

חיים ילין: אני הייתי מאלה שאם הייתי, בני, אצלך, הייתי באיזו פנימייה שם, משהו כזה, מה שנקרא נוער בסיכון, אבל אין שום ספק שמה שנקרא, ואני אומר את זה בגדול, מה שפעם קראנו לזה עליית הנוער ונעלה וכל מה שהביאו לפה לארץ בגיל נעורים, שבסופו של דבר התחבר לאדמה והפך להיות, יש לזה משמעויות.

חיים ילין: התכניות האלה, כולנו יודעים שמצליחות.

חיים ילין: כולנו יודעים את זה.

חיים ילין: אף אחד לא יכול להאמין שאותו נוער היום גם מנהל והוא חלק ממדינת ישראל ויש לו עוד משהו, פלוס אחד גדול.

חיים ילין: יש לו מספיק מוטיבציה להראות לצברים שהם יכולים יותר, אבל לא זאת התחרות.

חיים ילין: התחרות עכשיו, איך אנחנו יכולים להראות לחקלאות ולותיקים שיש דור המשך, ובשביל שיהיה דור המשך ובשביל שאנחנו נוכל לפתוח את אותן דלתות לאותם צעירים, אנחנו מביאים את הדיון הזה לכנסת ישראל.

חיים ילין: הוא דיון שבא ואומר איך אנחנו לא נשארים בתוך הבועה שלנו, איך אנחנו פותחים את הדלתות בתל אביב, חיפה, ירושלים שיגיעו לחינוך ההתיישבותי.

חיים ילין: שים לב, בני, אני לא מדבר שהחינוך ההתיישבותי פותח את הדלתות לחינוך ההתיישבותי.

חיים ילין: איך החינוך הממלכתי מתחבר לחינוך ההתיישבותי ככה שהם יעריכו קצת מה זה הרבדים ומה זו האדמה ומה זה הגשם.

חיים ילין: כשיבואו לקטוף בחופש את הלימונים, הם יצאו עם שריטות, יקללו את הרגע שהם נשרטים, אבל כשיספרו את זה לילדים שלהם ולנכדים שלהם, הם לא ישכחו לעולם את השריטות של הלימון על הגוף שלהם.

חיים ילין: זה מה שאנחנו צריכים ולכן המטרה מעבר לנאום שלי, היא איך אנחנו לוחצים על משרד החקלאות כך ולא על בני, אלא שבני יכתוב את התכנית והחינוך הממלכתי יוכל להתחבר לשבוע לימודים של הנוער בחינוך ההתיישבותי בקיבוצים, במושבים, בחקלאות, כך שאנחנו נוכל לפתוח את הדלתות לכל הצעירים.

יעקב מרגי: תרשו לי לקדם בברכה את חברי מועצת התלמידים והנוער הארצית.

יעקב מרגי: ברוכים הבאים.

יעקב מרגי: הם שותפים שלנו.

<קריאה: אנחנו התיישבותית, לא ארצית.

יעקב מרגי: בסדר, אתם חלק מהארצית.

יעקב מרגי: הם שותפים שלנו בדיונים.

יעקב מרגי: בתקופה הזו שבין משמר נכנס ומשמר יוצא ויתרנו לכם קצת כדי שתוכלו להתארגן על עצמכם, אבל תמיד הם שותפים.

יעקב מרגי: אני בתור תלמיד במערכת החינוך הממלכתית, ביסודי הייתי במהלך שנות ה-60' עד אמצע שנות ה-70', אז אני זוכר שלקחנו אותנו לקטיף במושבים ובקיבוצים בתור תלמידים ואנחנו נהנינו מזה.

יעקב מרגי: הערך שעה שקיבלנו שימש לנו לקנות ספרים, אנציקלופדיות, טיולים.

יעקב מרגי: היתה לנו גם חווה חקלאית.

יעקב מרגי: היינו הולכים פעם בשבוע, בבאר שבע.

יעקב מרגי: יוצאים לחווה החקלאית בבאר שבע, שותלים.

יעקב מרגי: א', זה אפשרי.

יעקב מרגי: ב', צריך למצוא.

יעקב מרגי: אני חושב שצריך לחבר וצריך לחנך וכל אחד בסוף בוחר לו את המסלול, ומסכן משרד החינוך שיושב פה כל שבוע וצריך חינוך פיננסי, זהירות בדרכים וחינוך לזה ועוד, אבל גם על זה לא נוותר לכם.

יעקב מרגי: חבר הכנסת ברושי, בבקשה.

איתן ברושי: אדוני היושב ראש, השתתפתי בחלק מסוים מהיום שילין אירגן, ואני רוצה, השומר החדש, אחרים, לברך על היוזמה החשובה.

איתן ברושי: אני רוצה להגיד שאנחנו בכנסת ה-20, גם חיים וגם אני חדשים פה יחסית, אבל אני בתחילת הקדנציה פניתי לשר הביטחון, אז היה בוגי, שר החינוך שנשאר בנט והצעתי להם אדוני היושב ראש, תכנית משולבת, מתחיל בשבועיים, אבל אני אמרתי, בואו נסתפק אפילו בשבוע של שילוב של גדנ"ע, אהבת הארץ ועבודה בחקלאות.

איתן ברושי: הוצאנו את זה גם בכתב וגם בעל פה והתחילו להיווצר הסכמות.

איתן ברושי: נפגשנו גם עם מר משרד הביטחון, גם עם קצין חינוך ראשי.

איתן ברושי: היה צריך אישור.

איתן ברושי: בינתיים השתנו הפרסונות אבל כתבנו את זה גם בכתב.

איתן ברושי: זה אומר שבוע שמתחיל ביום ראשון בבוקר ונגמר ביום שישי והוא כולל את המרכיבים, כי מדובר פה גם על תקציב וגם על שילוב.

איתן ברושי: משרד החינוך יותר רצה את שבוע הכרת הארץ ואהבת הארץ.

איתן ברושי: הגדנ"ע כידוע, הוא לא מספק את כל הביקושים בגלל מגבלות ואני לא רוצה להאריך, של בגרות וכו'.

איתן ברושי: דיברנו על בסיסים ועל יכולת לבצע שילוב של אימונים ועבודה וטיולים, כאשר כל ילד ב-י' או בי"א יבצע את השבוע הזה, שמקורות המימון יבואו מההוצאות שמדינת ישראל מוציאה על הגדנ"ע, הוצאות ששר החינוך היה מוכן להשתתף במרכיב הזה של עבודה וטיולים יחד עם משרד הביטחון, כאשר ברקע סגרו את ג'וערה ודיברנו על פתרונות נוספים בבסיסי צה"ל, במקרה זה של טירוני גולני וצנחנים ובסיסים נוספים שיוכלו לאפשר באמת את הגדנ"ע לכל ילדי ישראל, לא רק בגלל האירועים האחרונים אלא כחלק מאותו עיצוב דמות הבוגר, של עבודה, של אימונים, של לימודים, היכולת גם להתגונן, עזרה ראשונה, שימוש בנשק, הדברים הידועים.

איתן ברושי: אנחנו מודדים גם את שימוש השתתפות במשמר האזרחי, במתמיד.

איתן ברושי: בטח פה לא צריך להוסיף, עבודה והיכולת גם להגן.

איתן ברושי: התכנית הזאת באופן כללי התקבלה על דעת שר הביטחון הקודם ושר החינוך שממשיך בתפקידו והתחלנו את הדיונים.

איתן ברושי: אחר כך התחילו השינויים הפוליטיים וכרגע זה לא חזר לסדר היום.

איתן ברושי: זה לא לגמרי פשוט לחבר משרדי ממשלה לתכנית כזאת.

איתן ברושי: לפי דעתי זה נכון, קראו לזה פעם שירות לאומי.

איתן ברושי: כמי שגדל בן קיבוץ וחבר קיבוץ, עסקנו בזה גם כחלק מתכנית הלימודים.

איתן ברושי: גם מרגי בקיבוץ שלנו, שהיה צריך הרבה יותר עבודת ידיים.

איתן ברושי: בינתיים חלק מהדברים השתנו.

איתן ברושי: גם יש מיכון וגם עובדים זרים, וגם בעזרה ליישובים צעירים, מה שקראו "יציאה החוצה".

איתן ברושי: זה היה בעולם קצת שונה.

איתן ברושי: במצב הזה נראה לי שזו תכנית נחוצה גם לחינוך ההתיישבותי, בני, גם לאנשי ההתיישבות, ודאי גם לציבור הרחב, לכן אני חושב שצריכה להיות תכנית משולבת לשבוע שלם ב-י' או בי"א, אבל כל ילד בישראל יעבור את התכנית והיא תהיה מורכבת מהאלמנטים פחות או יותר שאני אומר והיא תהיה בנויה על אחריות משותפת של משרד הביטחון, צה"ל ומשרד החינוך והיא תהיה מורכבת פחות או יותר מסל של מרכיבים שיש בו גמישות מסוימת והיא תחול על כל ילד בכיתה י' או י"א והיא תביא לידי ביטוי גם את הרעיונות שנאמרו פה וגם רעיונות נוספים והיא תהיה חובה על כל ילד או ב-י' או בי"א.

איתן ברושי: תודה.

יעקב מרגי: ארגון השומר החדש, מי מתחיל?

<יואל זילברמן: צהריים טובים.

<יואל זילברמן: יואל זילברמן, מנהל את השומר החדש.

<יואל זילברמן: אני רוצה רגע להגיד בכמה מילים רקע קצר.

<יואל זילברמן: אני חושב שזה דברים שיהיו לכם ברורים אבל הם בכלל לא ברורים.

<יואל זילברמן: קודם כל אנחנו מזהים פה מצד אחד אירוע מאוד משמח ואירוע מאוד טראגי.

<יואל זילברמן: אנחנו כארגון בשנה הזאת, בעצם לפני שלוש שנים היה לנו משהו כמו 11,000 צעירים וצעירות שהגיעו להתנדב אצלנו.

<יואל זילברמן: אנחנו לפני שנתיים היינו עם 20,000 מתנדבים, שנה שעברה 38,500 מתנדבים ואנחנו השנה מדברים על לעבור את ה-50,000 מתנדבים.

<יואל זילברמן: כמה חבר'ה יש לנו בקיץ עכשיו?

<יואל זילברמן: לפחות 6,000-7,000.

<יואל זילברמן: רק במהלך יולי-אוגוסט לכיוון ה-12,000 מתנדבים בחודשיים.

<יואל זילברמן: השומר החדש צמח מתוך המשבר של החקלאות ושל החקלאים בגלל נטישות הקרקע, בגלל הסוגיה של הפשיעה החקלאית הקשה, בגלל שחקלאים בעצם היו מחוסרי ידיים עובדות ובעצם במהירות מאוד גדולה אנחנו זיהינו שהמשבר הטראגי הזה, לא פחות משהוא פוקד את החקלאים, הוא פוקד את הדור הצעיר.

<יואל זילברמן: בעצם הדור הצעיר בישראל, כבוד היושב ראש, לא פגש או פוגש בשום בחינה שהיא את עבודת האדמה כמרכיב בזהות שלו.

<יואל זילברמן: אם הוא מבקר בכותל, זה דרמה, חלק מעצב, יד ושם, חלק מעצב, אנחנו מבינים שחלק מעצב אצל נער או נערה ישראלים צריך להיות בשורש המושג, האדם הוא תבנית נוף מולדתו.

<יואל זילברמן: מי שלא מתחבר לנוף, ממש בפועל נוגע בקרקע, מתלכלך בקרקע, מזיע בשבילו, הוא לא מרגיש שזה שלו.

<יואל זילברמן: נקודה.

<יואל זילברמן: יש מסעות פנומנליים בתוך משרד החינוך שאפשר ללמוד מהם המון.

<יואל זילברמן: עדיין אנחנו טוענים שגם תגלית, אתה פוגש אמריקאים של היום שעשו את תגלית.

<יואל זילברמן: בסוף זה תהליך של עשרה ימים.

<יואל זילברמן: אתה פאסיבי לסיטואציה.

<יואל זילברמן: אתה לא יוצר משהו שהוא שלך.

<יואל זילברמן: אתה לא יוצא ואומר, אני שתלתי משהו, אני מסקתי פה עץ.

<יואל זילברמן: הוא שלי.

<יואל זילברמן: קורית פה בעצם סיטואציה שאם לפני שלושים-ארבעים שנה היה טרנד עולמי, יהודים ולא יהודים הגיעו לפה, זה היה מודל להתנדבות.

<יואל זילברמן: הגיעו לפה להתנדב בקיבוצים, במושבים.

<יואל זילברמן: לנו יש תאומים אמריקאים.

<יואל זילברמן: בינם לבין מסורת יהודית, אגב, לצערי אין הרבה, אבל מה ששמר או מחזק את הזיקה שלהם לפה זה דבר אחד, שבועיים בבית אלפא זה הקשר שלו והמחויבות של המקום הזה.

<יואל זילברמן: זו הברית שנכרתה.

<יואל זילברמן: נוצר מצב בישראל בשלושה עשורים האחרונים ששלושה דברים דועכים בצורה דרמטית.

<יואל זילברמן: קודם כל גדנ"ע צבאית.

<יואל זילברמן: בואו נדבר על הגדנ"ע הצבאית.

<יואל זילברמן: היא נכחדת.

<יואל זילברמן: היא נעלמת.

<יואל זילברמן: סגרו את ג'וערה.

<יואל זילברמן: זה מבנה נטוש ובעצם מה שקורה, כמעט אין שום מרכיב משימתי.

<יואל זילברמן: אני לא מדבר עכשיו, חוץ מתנועות הנוער שהן עושות גם כן עבודה מדהימה ואפשר לדבר גם על מרכיב משימתי - - -

יעקב מרגי: וארגוני הנוער.

<יואל זילברמן: וארגוני הנוער, נכון.

יעקב מרגי: בבוקר היינו בנס הרים.

יעקב מרגי: ראינו פעילות.

יעקב מרגי: הוועדה היתה.

יעקב מרגי: היינו בסיור.

<יואל זילברמן: אז אין ספק שזה אחד הגופים המתרוממים ביותר בחמש שנים האחרונות, ארגוני הנוער.

<יואל זילברמן: שלומי קסטרו עושה עבודה מדהימה, אבל בעצם אין היום שום הגדרה או אמירה איך המושג הזה של אהבת הארץ במובן שזה שלך, לא פאסיבי, לא מטייל כמו שאתה מטייל בגיאורגיה, שזה יופי.

<יואל זילברמן: איך אתה מתחבר והופך את זה לשלך.

<יואל זילברמן: אני מציע דבר פשוט.

<יואל זילברמן: אני מציע קודם כל, וחבר הכנסת ברושי ציין את זה.

<יואל זילברמן: אנחנו יודעים שיש גורם שזה גורם מצטיין בלעשות דברים מהירים ורציניים, זה נקרא מנהל חברה ונוער.

<יואל זילברמן: יש פה את אלי שיש, של"ח.

<יואל זילברמן: הם חוללו כבר מהפכה.

<יואל זילברמן: אני חושב שהמהפכה הבאה היא שמגדירים ששכבה י', י"א או ט', י', בשכבות האלה.

יעקב מרגי: אנשי המקצוע יחליטו.

<יואל זילברמן: בדיוק, אבל שבשכבות האלה כל נער ונערה יוצאים לשטח להתנדב.

<יואל זילברמן: אגב, אנחנו עם 50,000 השנה.

<יואל זילברמן: אני מתחייב בפניך, אנחנו נשב פה עוד חמש שנים, יהיו 300,000.

<יואל זילברמן: יהיו גם בני מיעוטים, יהיו חרדים שיתנדבו.

יעקב מרגי: אמרת מצד אחד משמח, מצד שני טראגי.

יעקב מרגי: למה?

<יואל זילברמן: הטראגי זה שבעצם היום כל ההסתכלות על החינוך היא לייצר חוויה לילד שהוא מסתכל על הדברים והוא נמצא מתחת לפלורסנט או שהוא עובר איזושהי חוויה, נקרא לזה של שיח, של מפגש.

<יואל זילברמן: אין חוויה שהוא יוצר את הדבר בעצמו.

<יואל זילברמן: אין משימה שהיום נער אומר, אני יכול להמשיך ליצור את הארץ הזאת, להמשיך לפתח אותה, לבנות אותה בשתי ידיי, כמו השירים הכי בסיסיים שגדלנו עליהם.

<יואל זילברמן: ברמה הפרקטית יצרנו תכנית והתכנית הזאת היא סתם מודל.

<יואל זילברמן: היא צינור.

<יואל זילברמן: היא משהו שכבר קורה.

<יואל זילברמן: היא נקראת לעבדה ולשמרה, עם הרבה תהליכים ולמידה, מנהל, חברה ונוער איך ליצור את זה נכון.

<יואל זילברמן: התחלנו עם זה לפני שנתיים עם 1,500 תלמידים, ממש משום דבר.

<יואל זילברמן: הצענו את זה לבתי ספר.

<יואל זילברמן: אנחנו מבינים פה שהפוטנציאל הוא לגדול תוך שנתיים-שלוש ל-15,000-20,000.

<יואל זילברמן: זה ברור שזה תלוי תקציבים ומוטיבציה וכן הלאה, והטענה שלנו זה שיש עוד ארגונים אחרים.

<יואל זילברמן: יש פה את דרור ישראל, הם ידברו תיכף בפני עצמם, אבל יש עוד ארגונים אחרים מעולים, לא פחות טובים מאיתנו שידעו לעשות את זה ולהביא את זה לשכבות של 60, 70 ו-80 אלף תלמידים בשנה שיעשו את הפעולה הזאת.

<יואל זילברמן: אם הקיבוצים ידעו לעשות את זה בעשרות אלפים לפני עשרים-שלושים שנה, היכולות רק השתפרו מאז.

<יואל זילברמן: יש יותר מקומות להיכנס ולהיות במתקנים שלהם.

<יואל זילברמן: קח למשל את הקרן הקימת.

<יואל זילברמן: יש לך כיתת לימוד של 1.5 מיליון דונם שיש בה כל הזמן שריפות ובעיות ויש שם אין סוף עבודה, ואני אומר לך את זה באחריות כי אנחנו בפרוייקט עם מיזם משותף עם הקק"ל.

<יואל זילברמן: אנחנו מחזיקים את כל מחוז צפון שלהם, כיבוי אש, נטיעות, השקיה, גיזומים קלים, כל הדברים האלה ועושים את זה עם מתנדבות ומתנדבים.

<יואל זילברמן: אין סיבה שתלמיד בבית ספר לא ירגיש מחויב ליער שנמצא ליד הבית.

<יואל זילברמן: אין סיבה שתלמיד באכסאל לא יטפל ביער שליד הבית שלו.

<יואל זילברמן: אנחנו טיפלנו שם בהצתה שהיתה בחודש נובמבר.

<יואל זילברמן: אני רוצה שבהצתה הבאה מי שיקפוץ איתי זה החבר'ה של אכסאל, כי זה גם היער שלהם, וכדי שהדבר הזה יקרה צריך הכוונה ברורה שאומרת, המודלים הישנים נכחדו, נעלמו מהעולם.

<יואל זילברמן: אין יותר גדנ"ע, אין יותר שבועות עבודה חקלאית והיום צריך למסד את זה ממש מלמטה מחדש.

<יואל זילברמן: בשטח זה קורה.

<יואל זילברמן: התלמידים יוצאים מאושרים מהימים האלה.

<יואל זילברמן: עובדתית, אגב, עד עכשיו ה-50,000 שאני מדבר עליהם, רק מפה לאוזן, זה לא בשלטי חוצות.

יעקב מרגי: מישהו שלא ממשרדי הממשלה רוצה להתייחס?

יעקב מרגי: בבקשה, תציג את עצמך.

<איתמר ריין: אני איתמר ריין מדרור ישראל.

<איתמר ריין: דרור ישראל זו תנועה חינוכית חברתית שפועלת בהרבה מאוד גזרות בחברה הישראלית.

<איתמר ריין: אני חלק מפרוייקט שנקרא דרור מטעים חינוכיים, פרוייקט שפועל כבר קרוב לאחת עשרה שנה, של קבוצות של צעירים שמגיעים לכמה שבועות של התנדבות בחקלאות במהלך שנה.

<איתמר ריין: בשנים האחרונות התרחבנו לקרוב לשניים עשר ישובים באזור עמק הירדן ובשנה האחרונה אנחנו ביחד עם השומר החדש מנסים להרים את הפורום הזה של הארגונים המתנדבים בחקלאות.

<איתמר ריין: אני רק רוצה להוסיף על מה שיואל אמר פה.

<איתמר ריין: הוא אמר הרבה דברים חשובים.

<איתמר ריין: מה שלדעתי עוד חסר בכל הסיפור הזה זו ההכרה בשבועות האלה.

<איתמר ריין: כשאני היום פונה לבתי ספר ומזמין אותם לבוא לשבועות עבודה כאלה ואחרים כמו שאתה סיפרת, הרבה פעמים בית הספר נתקל בקושי כי זה לא נכנס בלו"ז, כי המפקח לא מכיר.

<איתמר ריין: הוא לא יודע מה זה, כי פעם זה היה והיום זה נכחד.

<איתמר ריין: אין כבר שום דבר שדומה לזה ואז המנהלת פוגשת את זה ויש קושי מאוד גדול כי זה לא מוכר.

<איתמר ריין: יש משמעות בלהביא את זה.

<איתמר ריין: יש משמעות בלהפוך את זה למשהו מסודר שיש לו חוזר מנכ"ל, שיש לו הוראות ברורות, שהוא מוכר, ומעבר לתקצוב שהוא דבר חשוב מאוד, יש צורך גם בהכרה שמסדירה את זה ומפקחת את זה ואומרת מי יכול לשלח מתנדבים ומי יכול להסמיך מדריכים.

<איתמר ריין: זה דבר אחד.

<איתמר ריין: דבר שני זה שחשוב להבין שזה לא משחק.

<איתמר ריין: מה שאנחנו למדנו בשנים האחרונות בפעילות שכבר קורית בלי ההכרה הזאת המדוברת, זה שלקחת נוער, לא משנה באיזה גיל בדיוק ולהביא אותו לחקלאי, החקלאי מאוד חושש כי זה לא מסודר, כי להביא נוער לארבע-חמש שעות ליום אחד של להרגיש את האדמה, זה דבר אחד, ולהביא נוער לשבוע עבודה מסודר, מובנה, שיש בו תכנים גם מאוד חשובים אחרי הצהריים, זה משהו אחר לגמרי, ואז גם הילדים לומדים לעבוד, כי בסוף מדובר במשהו שצריך ללמוד אותו, צריך להתמקצע בו.

<איתמר ריין: זה דבר מאוד קצר ואפשרי ואנחנו רואים את זה, נראה לי, גם השומר החדש וגם אנחנו מההתנסויות שכבר קיימות.

<איתמר ריין: ברגע שהמודל הזה יהיה משהו שהוא טיפה יותר מפותח, פחות נחמד ויותר נחוץ לחקלאי, זה משהו שיעזור לו מאוד להתפשט.

יעקב מרגי: תודה.

<קריאה: שלמה.

<שלמה למפרט: אני שלמה, מנהל בארגון השומר החדש את כל נושא ההתנדבות החקלאית.

יעקב מרגי: מאיפה אתה בארץ?

<שלמה למפרט: גר במצפה אבי"ב בגוש משגב.

<שלמה למפרט: במקור ממעלות.

<שלמה למפרט: אגב, בהמשך לסיפורי העולים פה, אז ההורים שלי עשו עלייה מארצות הברית וגם אימא שלי, כל פעם כשהיא שרה, יש לה שיר אחד אחרי ארוחת שבת, שרים שירי ארץ ישראל.

<שלמה למפרט: כשהיא שרה "על כל אלה", קבוע היא מתחילה לדמוע.

יעקב מרגי: היא עוד לא התקלקלה.

<שלמה למפרט: היא גם לא תתקלקל, כי היא מעבירה את זה בדם שלה, בשורשים שלה ואל מול כל הציניות שיש היום בחברה לדברים האלה.

<שלמה למפרט: כשהיא מגיעה לשיר "על כל אלה" היא דומעת, כי היא נזכרת בשבוע העבודה החקלאית שהיא התנדבה בתור ילדה, חלק מהסיפור שגם הוביל אותה לעלות לארץ, ובסוף בניגוד למהלך המשפחתי שנשאר בארצות הברית, בבוסטון, אז היא קמה ועשתה עלייה יחד עם אבא שלי, גם עלייה ישר לפריפריה, למעלות, מתוך רצון לקחת אחריות על המדינה.

<שלמה למפרט: השורש של הדברים גם אצלה וגם אצל רבים אחרים כמו שנגעו פה, נוגע בעניין של עשייה משמעותית חקלאית.

<שלמה למפרט: אני לא אכביר במילים כי דיברו כאן לפניי הרבה על הנושא.

<שלמה למפרט: אני כן אמשיך את המימד הטראגי.

<שלמה למפרט: אני פוגש עשרות אלפי מתנדבים.

<שלמה למפרט: הגיעו אלי השנה 35,000 מתנדבים.

<שלמה למפרט: פוגש עשרות אלפים, פוגש חבר'ה בצבא, פוגש חבר'ה מגרעין צבר, שזה גרעין של חבר'ה שמגיעים - - -

יעקב מרגי: יש לך מסד נתונים?

יעקב מרגי: אתם שומרים את הנתונים?

<שלמה למפרט: חד משמעית.

<שלמה למפרט: כל מתנדב כתוב.

<שלמה למפרט: אתן דוגמא אחרונה שהיתה לי עם גרעין צבר.

<שלמה למפרט: גרעין צבר זה חבר'ה שעושים עלייה, מתגייסים לצבא, עולים מחו"ל, חבר'ה הכי ציוניים אידיאליסטיים שיש.

<שלמה למפרט: אני שואל אותם קבוע בשאלות שלי, שירים יד כל מי שאמרו לו בישראל שהוא מטומטם שהוא עשה עלייה.

<שלמה למפרט: יש לו תואר בחו"ל, יש לו אזרחות זרה, הרבה פעמים במדינות שלכאורה הרבה יותר מפתה מכאן.

<שלמה למפרט: ירים יד כל מי שאמרו לו בישראל, ישראלים, שהוא מטומטם.

<שלמה למפרט: כמה הרימו את היד?

<שלמה למפרט: כולם.

<שלמה למפרט: נקרעים מצחוק ואומרים לי, שלמה, חמש-שש פעמים ביום, בישראל, אומרים לי שאני מטומטם.

<שלמה למפרט: הכינוי בצבא זה פראייר.

<שלמה למפרט: אני פראייר שאני עושה עלייה.

חיים ילין: שניים קיבלו צל"ש, אחד בניר יצחק ואחד בכיסופים.

חיים ילין: קיבלו צל"ש בצוק איתן.

<שלמה למפרט: חבר'ה מדהימים אחד אחד.

<שלמה למפרט: הרבה פעמים אני אומר להם, חבר'ה, אתם החלוצים החדשים.

<שלמה למפרט: הציונות לא אבדה, אבל הרבה פעמים אנחנו צריכים יבוא מבחוץ של ציונות לכאן בשביל להזכיר לנו מה אנחנו עושים כאן, ואני תמיד אומר להם, כשאתם מסיימים כזאת עם איזה ישראלי מזלזל, ציני - - -

יעקב מרגי: צריך לשים את הדברים.

יעקב מרגי: לפעמים גם התרבות שלנו לקטר, אבל בסוף הוא אומר לחבר שלו, תקשיב, קורעים לך את זה בצבא?

יעקב מרגי: פראייר.

יעקב מרגי: כשהוא הולך למבדקים, אומר לו, שמע, אני רוצה עוקץ, אני רוצה מסתערב, אני רוצה דובדבן.

יעקב מרגי: לא אבדה.

<שלמה למפרט: אני מסכים וזה גם אחד הדברים שאנחנו מתעסקים בהם, זה איך להביא אם אנחנו באמת אוהבים את המקום הזה ובאמת רוצים ליצור ולקחת אחריות על המקום הזה, אז להביא את האהבה, את השמחה ולקיחת האחריות לשיח ושהשיח לא יהיה מקטר ומסכן ומתלונן.

<שלמה למפרט: כחלק מהדבר הזה, ואני אגע רגע פרקטית במה קורה בשטח, בדיוק שלחו לי עכשיו המתנדבים.

<שלמה למפרט: יש לנו מתנדבים עכשיו, קוטפים מנגו באלמגור על הכנרת, 40 מעלות בחוץ.

<שלמה למפרט: קטפו מהבוקר 35 טון מנגו.

<שלמה למפרט: במהלך הקיץ שבוע העבודה פעיל עם תנועות נוער וחבר'ה ספורדית שמגיעים, הגיעו אלינו בשנה האחרונה 5,000 מתנדבים דרך בתי ספר שמגיעים לעשות שבוע של עבודה חקלאית, שהשבוע הזה הוא באמת win win.

<שלמה למפרט: יש פה ניצחון.

<שלמה למפרט: נכון, אנחנו מגיעים מתוך מצוקה של חקלאים וחקלאות.

<שלמה למפרט: יש פה המון רגישויות כמו שנגעו, אבל בסופו של דבר אם אתה עושה את זה בהדרכה נכונה ובתהליך נכון עם התלמידים, אתה גם מצליח להגיע לתפוקה יפה בחקלאות, כמו שהבאתי דוגמא כרגע.

<שלמה למפרט: זה win אחד.

<שלמה למפרט: זה ניצחון אחד, שהחקלאות והחקלאים מרוויחים.

<שלמה למפרט: ניצחון שני בכיוון הזה זה ניצחון של המדינה.

יעקב מרגי: תעמוד על עוד ניצחון, אם יש, אם הוא קיים.

יעקב מרגי: 30,000, 50,000 מתנדבים, הכל טוב.

יעקב מרגי: שבוע לקחת אותם, הלכו על פרוייקט כזה.

יעקב מרגי: כמה נשארים מחוברים לרעיון?

יעקב מרגי: אתה יודע להגיד לי?

יעקב מרגי: בדקתם את זה?

<שלמה למפרט: אני אגע בזה.

<שלמה למפרט: אני שנייה אגע רק בדבר השני.

<שלמה למפרט: מעבר לסיפור החקלאי יש פה סיפור של ריבונות של המדינה, שבעצם אנחנו שולחים המון בתי ספר, המון אנשים שומרי חוק, אוהבי הארץ לכל פינה בארץ, לא מתבצרים בתוך היישובים, בשטח העירוני, אלא יוצאים החוצה לשטח הפתוח, חיים את השטח הפתוח, לומדים איך לשמור על השטח הפתוח וזה עוד איזה ניצחון גדול בשטח.

<שלמה למפרט: דבר אחרון קשור למשימה החינוכית שלנו.

<שלמה למפרט: שאלת על מה התוצאות והאם אנחנו יכולים למדוד תוצאות של חבר'ה כאלה.

<שלמה למפרט: השאיפה היא שה-50,000 האלה לא יהפכו להיות חקלאיים.

<שלמה למפרט: אנחנו לא רוצים שכל עשרות האלפים שמגיעים לשטח, כל אחד מהם יהיה חקלאי בעצמו.

יעקב מרגי: מה זה עושה להם?

<שלמה למפרט: אבל מה שאנחנו כן רוצים שיקרה, זה שמתוך החיבור והנגיעה באדמה, מתוך העבודה החקלאית, כמו שאימא שלי, זה נצרב אצלה והיא בסוף עשתה מהלך ועלתה לארץ, אנחנו רוצים ליצור עשייה משמעותית ולקיחת אחריות על מדינת ישראל וארץ ישראל והתהליך הזה קורה בשילוב לא רק של עבודה חקלאית, אלא תמיד כשיוצאים לעבוד, שואלים את הנוער ואת האנשים שמגיעים לעבוד.

<שלמה למפרט: שואלים אותם, חבר'ה, תחשבו האם בכלל צריך את זה?

<שלמה למפרט: האם אנחנו בכלל צריכים את המדינה הזאת?

<שלמה למפרט: האם בכלל צריך את האדמה הזאת?

<שלמה למפרט: האם צריך את השטח הזה?

<שלמה למפרט: האם צריך חקלאות?

<שלמה למפרט: האם יש לזה בכלל עניין?

<שלמה למפרט: תחשבו על זה תוך כדי העבודה.

<שלמה למפרט: נדבר על זה בסוף.

<שלמה למפרט: הניצחון זה שאתה מצליח לשלב בין הדברים, מצד אחד לנגוע ולקחת אחריות יחד עם חבר'ה שלא היו מחוברים לזה לפני זה, ואתה משלב עם זה את מהלך החשיבה של הילד, כי אם הילד לא יחשוב ויקבל בסופו של דבר החלטות לעצמו, זה לא יעבוד.

<שלמה למפרט: זהו, אני מהמקום שלי ובזה אני אסיים, ההתפתחות היא מטאורית.

<שלמה למפרט: הגעתי מאוד פאסימי למה שאני עושה, להתנדבות החקלאית בארגון ואני רואה בקצב צמיחה.

<שלמה למפרט: תוך שלוש שנים זה כל שנה הרבה יותר ממכפיל את עצמו.

<שלמה למפרט: בגלל שאנחנו מבינים שהביקוש, אם היינו פסימיים בהתחלה ולא ידענו אם בכלל הציבור רוצה את זה, היום אנחנו באים ואומרים, חבר'ה, הציבור רוצה את זה.

<שלמה למפרט: האנשים שחיים כאן רוצים את זה, בתי הספר מחפשים את זה ועכשיו במהלך שצריך לקרות, 150,000 מתנדבים זה להביא כל נער ונערה במדינת ישראל ובכלל בעולם היהודי לבוא ולנגוע באדמה ולעשות את הפרוייקט הזה דרך שלל הארגונים והאופציות הקיימות ובשביל זה אנחנו צריכים את כל היושבים כאן.

<שלמה למפרט: בואו נגיד, מפה לאוזן זה טוב ויפה, זה מגיע לעשרות אלפים.

<שלמה למפרט: בשביל להפוך את זה למשנה כיוון במדינת ישראל להגיע לכל נער ונערה, אנחנו צריכים את העזרה שלכם.

<שלמה למפרט: תודה.

יעקב מרגי: ואנחנו צריכים את משרד החינוך ואנחנו נעזור לו לעזור לכם.

<איתמר ריין: אם אני יכול להוסיף עוד משהו קטן, עוד תועלת אחת שבעיניי היא אולי הכי חשובה ובשביל זה אנחנו כאן.

<איתמר ריין: אנחנו לא כאן בשבילנו, אנחנו כאן בשביל ציבור החקלאים.

<איתמר ריין: זו בסוף המטרה שלנו ואני חושב שהשבועות האלה והמפגש של החקלאים, שאנחנו רואים אותו כבר היום עם חבר'ה צעירים ישראלים, הוא פשוט מחזיר להם את התקווה.

איתן ברושי: למי, לחקלאים או לצעירים?

<איתמר ריין: לחקלאים.

איתן ברושי: אז הגיל הממוצע כל הזמן עולה.

איתן ברושי: רק תהיו ערים שהמשמעות היא שלא מצטרפים צעירים.

איתן ברושי: המשמעות היא שלפני כמה ימים התפרסם סקר שהביקוש הכי נמוך, להיות חקלאי, מכל המקצועות בישראל.

איתן ברושי: השאלה מה הקשר בין ההצלחה שאתם מספרים עליה ואני מכיר חלק, ואת יואל מכיר, לבין במציאות שהגיל הממוצע הוא גיל שהוא עוד מעט כבר גיל הפנסיה, הוא כבר יותר מ-65, כלומר לא מצטרפים צעירים להיות חקלאים.

איתן ברושי: תפרידו בין החוויה שהיא חשובה.

איתן ברושי: ענף לא מתבסס על החוויה, הוא מתבסס על הצטרפות של אנשים חדשים לחקלאות וזה לא קורה.

איתן ברושי: לא שאתם אשמים.

איתן ברושי: צריך לזכור את חוסר האיזון הזה בין ההתלהבות, לחוויה ובין המציאות - - -

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בני הנוער.

יעקב מרגי: תציג את עצמך בבקשה.

<שון בנימין גולדפדר: אנחנו מועצת התלמידים והנוער של המנהל לחינוך התיישבותי.

<שון בנימין גולדפדר: אני שון גולדפדר.

<שון בנימין גולדפדר: אני התחנכתי בכפר הירוק, גר בפתח תקווה.

<שון בנימין גולדפדר: אנחנו מחוז חדש, מועצת תלמידים חדשה והיעד שלנו מבחינתנו הוא איזשהו צורך לייצג את הנוער שבמרחב הכפרי ולענות על צרכיו, ביניהם חקלאות, התיישבות.

<שון בנימין גולדפדר: אנחנו העברנו סקר בימים האחרונים שבעצם נועד לראות את הביקוש ובעצם את הצורך האמיתי בקרב הנוער במרחב הכפרי, הפנימיות וכפרי הנוער לשבוע חקלאות, קשר לחקלאות ובכלל.

<שון בנימין גולדפדר: מתן.

<מתן בוגנים: אני מתן ממושב נתיב העשרה שבחוף אשקלון, עוטף עזה.

<מתן בוגנים: אנחנו ערכנו סקר בתאריך 22 ביולי עד ה-24 ביולי, יומיים של סקר בנערך בעשרים ושלושה בתי ספר ואיתו הגענו לכמה מסקנות ואני אקריא אותן עכשיו.

<מתן בוגנים: מועצת התלמידים והנוער של המנהל לחינוך התיישבותי, פנימייתי ועליית הנוער רואה את החשיבות העליונה בלימודי החקלאות בבתי הספר ורואה קשר בין בני הנוער לבין טיפוח החקלאות.

<מתן בוגנים: כ-85% מהנוער שענו על הסקר רואים חשיבות בלימוד החקלאות במסגרת הבית ספרית ומתוכם 34% גורסים כי יש לתת דגש זה בתכנית הלימודים.

<מתן בוגנים: לפי דעתי אם כך בני נוער חושבים, צריך לעשות עם זה משהו שהוא קצת מעבר.

<מתן בוגנים: גם בתור מישהו שמתחנך בתנועת נוער של בני המושבים, שהרמנו בעצמנו בתחילת השנה חלק מאוד נרחב ממחאת החקלאים שהיתה, וכשכתבתי אפילו לאחראים שלי שאני נמצא ביום בכנסת, בחקלאות, הם מאוד התלהבו ואמרו, וואו, איזה יופי שעושים עם זה עדיין משהו, כי חשבנו שזה ממש נגמר באזור מרץ, שזה גם משהו שמאוד משמח אותי לפחות בפן האישי.

<מתן בוגנים: אני אמשיך.

<מתן בוגנים: הנוער ההתיישבותי התנסה ברובו בחקלאות, בין אם במסגרת בית ספרית, בין אם במסגרת התנדבותית או במרחב הביתי.

<מתן בוגנים: מהסקר עלה כי 85.7% מבני הנוער היו רוצים להתנסות בחקלאות במסגרת הבית ספרית וברמה גבוהה ומקצועית יותר.

<מתן בוגנים: כמו כן תומכים 88.9% מבני הנוער בנוער ההתיישבותי בחידוש וקיום שבוע חקלאות בבתי הספר.

<מתן בוגנים: גם על זה אני אשמח לדבר גם מהפן האישי שלי.

<מתן בוגנים: אני גר במושב שרובו כרגע לצערנו לא חקלאי בעקבות צוק איתן, בחלקו.

<מתן בוגנים: אני אישית הייתי עובד הרבה עם החקלאים, בין אם זה חברים של המשפחה שלנו או משהו בסגנון ואני מאוד נהניתי מהעבודה הזאת של עבודת כפיים של להגיד, אתה עושה את זה?

<מתן בוגנים: ואתה אחר כך גם אוכל את האוכל שאתה עשית.

<מתן בוגנים: אני נוסע להתנדב בעוד שלושה שבועות במושב פארן שבערבה בגידול פלפלים במושב עצמו, גם מתוך רעיון אידיאולוגי שלי אישי, של לבוא ולתרום ולהגיד, אני אעשה עוד משהו למען המדינה כדי שיהיה לנו פה גד"ש או גידול כללי בעצם של מה שקורה פה, שהוא שלנו, שלא נצטרך להיות אחראים מפולין או מכל מיני מקומות אחרים שמייבאים ממנו.

<מתן בוגנים: ישנה זיקה בין הנוער ההתיישבותי לחקלאות בגלל החיבור לעבודה וטיפוח חברה יצירתית.

<מתן בוגנים: אותם ערכים שהובילו את הציונות ואת מדינת ישראל בשנותיה הראשונות, בני הנוער ההתיישבותי מעוניינים בחיזוק הקשר והזיקה לבני הנוער מישראל.

<מתן בוגנים: חיזוק ההתיישבות והביטחון גם עזרה.

<מתן בוגנים: לפי דעתי אנחנו בני נוער עם ראש על הכתפיים.

<מתן בוגנים: כולנו היינו רוצים לעבור את זה או לעשות את זה.

<מתן בוגנים: בית הספר שלי נמצא במרחב כפרי אבל אין בו המון התייחסות לחקלאות.

<מתן בוגנים: הוא יושב בקיבוץ חקלאי שמגדלים בו הכל, משמן זית ודבורים וגד"ש ואני לא רואה על זה דגש בבית הספר וזה נראה לי מאוד רע.

יעקב מרגי: אין בכלל.

יעקב מרגי: היום תיכון גם במרחב ההתיישבותי, יש בו מעל אלף תלמידים, ברשויות, וכל המגמות שמציעים בצמוד, זה יכול להיות חשמל, ביולוגיה, כל מיני, סלחו לי על הביטוי, לוקשים, זו טעימה ותו לא.

יעקב מרגי: איך אתם אומרים לי כל הזמן?

יעקב מרגי: בולעים, בולעים, מקיאים ושוכחים.

יעקב מרגי: אני חושב שאם בעקבות מה שנאמר, ומשרד החינוך, קחו לתשומת לבכם, אם יהיה 5 יחידות במה שתרצו והמגמה היא תהיה חקלאות, יהיה מי שיבחר.

יעקב מרגי: <קריאה:> יש את זה.

יעקב מרגי: איפה?

יעקב מרגי: <קריאה:> גם בעירוניים יש.

יעקב מרגי: לא במבחר.

<מתן בוגנים: על פי מדגם שעשינו, רק מתוך עשרים ושלושה בתי ספר, כמובן שיש עוד הרבה, אנחנו רואים שהזיקה פה היא זיקה מאוד גדולה ללא התייחסות.

<מתן בוגנים: זה לא משהו שקורה בפועל.

<מתן בוגנים: היינו מאוד רוצים לראות איך זה קורה בפועל.

<מתן בוגנים: אני כבר תלמיד שעולה לכיתה י"ב.

<מתן בוגנים: אולי אני לא אראה את זה בזמן שלי, אבל אני מאוד הייתי שמח לראות את החברים שלי הקטנים ממני - - -

יעקב מרגי: אתה לא מתכונן לרדת מהארץ.

יעקב מרגי: אתה תראה את זה.

<מתן בוגנים: אני ממש מקווה לראות את זה לפחות על חניכים שלי.

איתן ברושי: קחו את זה למועצה ארצית.

איתן ברושי: לכו לשר החינוך.

איתן ברושי: תגידו לו, משנת הלימודים הבאה, לא ב-1 בספטמבר אז בחנוכה, מתחיל שבוע ל-י', י"א בהתיישבות, בביטחון, בחקלאות.

יעקב מרגי: מתן, זו עכשיו מועצת תלמידים חדשה.

יעקב מרגי: תחילת שנה, תכניסו לכם בתכנית העבודה שלכם דיון בעקבות הדיון שהיה פה בכנסת.

יעקב מרגי: תגיעו עם מסקנות.

יעקב מרגי: נסו להוביל לדיון עם מסקנות.

יעקב מרגי: תרצו להיעזר בנו, תעזרו בנו.

יעקב מרגי: תוציאו מסמך מסודר לשר החינוך, העתק אלי ואנחנו נמשיך.

יעקב מרגי: זו תהיה רוח גבית חשובה.

יעקב מרגי: צרפו לו את הסקר.

יעקב מרגי: גם חשוב מה שנאמר בסקר.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: יש עוד דוברים לפני שאני עובר למשרד החינוך?

יעקב מרגי: כי אנחנו צריכים לסכם את הדיון.

<שון בנימין גולדפדר: יש לנו עוד שני דוברים.

יעקב מרגי: בבקשה, רק תעשו את זה זריז.

<מאיה ברנשטיין: טוב, אז אני תכננתי לדבר בעל פה אבל אני מאוד מתרגשת.

<מאיה ברנשטיין: שלום, קוראים לי מאיה ברנשטיין, אני גרה בגדרה.

<מאיה ברנשטיין: אני בת 16.5.

<מאיה ברנשטיין: אני לומדת ומתחנכת בכפר הנוער בן שמן כבר שנתיים.

<מאיה ברנשטיין: בן שמן הוא כפר נוער חקלאי המשלב חיי פנימייה, לימודים ועבודה במשק.

<מאיה ברנשטיין: העבודה במשק משולבת בתוך מערכת של בית הספר, כך שיוצא לנו, החניכים, לעבוד במשק פעמיים בשבוע במשך שלוש שעות.

<מאיה ברנשטיין: במשק החקלאי של בית הספר מספר ענפים: לול, רפת, אורווה, גינת נוי וגידולי שדה.

<מאיה ברנשטיין: אני בחרתי לעבוד ברפת.

<מאיה ברנשטיין: הרפת היא מערכת שלמה שדורשת עבודה רצינית ואחראית סביב השעון, 365 ימים בשנה.

<מאיה ברנשטיין: תמיד יש מה לעשות ברפת: לחלוב, להאכיל את היונקים, לנקות את השוקתות ועוד.

<מאיה ברנשטיין: כפר הנוער מייצר ומשווק את החלב לחברת תנובה וזה נושא בעל אחריות גבוהה, כי בסך הכל מדובר באוכל שלנו, של בני האדם.

<מאיה ברנשטיין: האחריות הזו נישאת על ידינו מגיל צעיר.

<מאיה ברנשטיין: הכלים והמשמעות של החקלאות נכונים גם לחיים.

<מאיה ברנשטיין: בישראל קיימת חקלאות מפותחת וחלק מאיתנו, בני הנוער, נהפוך לדור העתיד של החקלאות בשכלולים הבאים.

<מאיה ברנשטיין: העבודה שלנו במשק מאוד ביגרה אותי ובזכותה אני יודעת מה היא מסירות ואחריות.

<מאיה ברנשטיין: אני מאמינה מאוד שהחשיפה לחקלאות חשובה מאוד בגלל נושאים כמו ערך העבודה וטיפוח לחברה יצרנית, חיזוק הקשר והזיקה לאדמה, חיזוק ההתיישבות וביטחון המזון.

<מאיה ברנשטיין: בנוסף, לימודי החקלאות שלי מוסיפים לי המון ידע שימושי והזדמנות לקבל ציון מקצועי ומעשי.

<מאיה ברנשטיין: כפר הנוער בן שמן קולט מגוון ילדים לא בהכרח מצפון תל אביב אלא גם מהפריפריה ונותן להם כלים לבנות מסלול חיים.

<מאיה ברנשטיין: מאז שאני שם אני מרגישה שכל יום אני מתפתחת יותר, ולא מצטערת לרגע על הרגע שבחרתי לעבור לבן שמן.

<מאיה ברנשטיין: תודה לכולם על ההקשבה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה, מי הדוברת הבאה?

<עדי בלט: היי, אני עדי, בת 17.5 ממושב עין יהב שבערבה, עולה לכיתה י"ב בית ספר שיטים דרכא, פעילה בתנועת הנוער בני המושבים ונכנסתי לא מזמן לתפקיד במזכירות מועצת התלמידים של המחוז ההתיישבותי, הפנימייתי ועליית הנוער, אותו אני מייצגת פה.

<עדי בלט: פעם שאלו אותי מה היא חקלאות בשבילי.

<עדי בלט: לא חשבתי אפילו לפני שאמרתי שזו דרך חיים.

<עדי בלט: חקלאות בשבילי היא באמת דרך חיים.

<עדי בלט: נולדתי לתוך זה, גדלתי לזה.

<עדי בלט: כל שנות חיי אני גרה בערבה ובלי חקלאות אין ערבה.

<עדי בלט: אני זוכרת את עצמי מקשיבה לסיפורים של אבא על אחותו שהגיעה באוטובוס לערבה בגיל 17 כדי לגור עם דוד שלי ז"ל, כשעוד לא היה להם מושב מוחשי לגור בו והם נחשבו מתנחלים.

<עדי בלט: אני זוכרת גם את השתילות, לקום ב-5:30 בבוקר בחופש הגדול כל שנה מחדש וללכת לשתול עם ההורים והעובדים הזרים עד שההורים נאלצו לסגור את המשק.

<עדי בלט: גם היום אני חיה את החקלאות.

<עדי בלט: יש כאלה שאומרים שאני מבזבזת את הזמן בלשלם כסף על מפעל תנועתי שבו אני הולכת לפרוץ שבילים, לנקות יערות ולעשות עבודה של תאילנדים לקידום מחאת החקלאים בכל פלטפורמה אליה מגיעה, לוותר על התחייבויות קודמות ולנסוע בלי שום הכנה מראש לירושלים להפגנה שמתן דיבר עליה קודם.

<עדי בלט: אולי זה יפתיע את חלקכם, אבל יש כל כך הרבה בני נוער שמסכימים איתי, שפועלים כל הזמן לקדם את המחאה, שנוסעים להתנדב בחקלאות על חשבון הזמן הפנוי שלהם, שעוזרים למשפחה שלהם במשק המשפחתי, נהנים מכל רגע.

<עדי בלט: אולי אומרים שאנחנו דור של עצלנות ומסכים, אבל יש מאות בני נוער במדינה שלנו שמוכנים להפשיל שרוולים ולעבוד בשדה בלי שום בעיה, כאלה שנפגשו כמה וכמה פעמים ועבדו קשה גם בבית כדי לארגן הפגנת ענק בירושלים, כי הם מאמינים שחקלאות היא עתיד, עתיד כלכלי, עתיד בו קיים מימוש לאידיאולוגיה של עיבוי ההתיישבות העובדת ועתיד בו חיבור כמעט מיסטי לאדמת ישראל.

<עדי בלט: במהלך הדרך שלי קידמתי את נושא החקלאות גם במחוז.

<עדי בלט: הגוף המייצג של נוער פנימיות, נוער בתי הספר החקלאיים, נוער מרחבי הארץ, מתיכון מעלה שחרות שבחבל איילות הצמוד לאילת עד תיכון נופי גולן בקצרין הצפונית.

<עדי בלט: המחוז מתמקד ומתייחס לנושא במהלך שנת הפעילות דרך שיתוף פעולה עם ההפגנה, שליחת בתי ספר לחוות חקלאיות, חיבור לשווקים ועוד.

<עדי בלט: אנו כגוף מייצג של הנוער במרחב הכפרי והתלמידים בכפרי הנוער החקלאיים קוראים לנוער כולו להתקרב על עבודת הארץ ומברכים את העושים במלאכה.

<עדי בלט: לתפיסתנו, צריכה להיות המשכיות למפעל החלוצי בארץ ישראל.

<עדי בלט: אנו צריכים להבטיח את עתידנו באמצעות טיפוח החקלאות והחברה היצרנית בארץ ולהגשים את ערך העבודה כבימים עברו.

<עדי בלט: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

<מתן בוגנים: שאלתם איפה הנוער הזה, האידיאליסטי.

יעקב מרגי: אני לא שואל, אני פוגש.

יעקב מרגי: הצהרות זה לא הכל בחיים.

<מתן בוגנים: הנה אנחנו.

<עדי בלט: וגם לפני שאמרתי, חשבנו להעלות את הנושא של לשלב את המחוז בשבוע העבודה ובדיוק אני ושון דיברנו על זה ויש לנו ישיבה בקרוב, אז נדבר על זה שם.

יעקב מרגי: יפה.

יעקב מרגי: משרד החינוך, מי פותח?

יעקב מרגי: בבקשה.

<אבי אלקיים: אבי אלקיים, מפמ"ר מדעי החקלאות, אחראי על כל החינוך החקלאי במדינת ישראל.

<אבי אלקיים: בני פישר שהוא מנהל המנהל, הוביל את החינוך החקלאי ויוסי אלימלך שאני מניח שגם יגידו כמה מילים בעניין.

<אבי אלקיים: אני רוצה ברשותכם להתייחס.

<אבי אלקיים: קודם כל אני מברך על המפגש הזה.

<אבי אלקיים: יש לזה איזשהו ערך כי אנחנו שמענו לא רק על שבוע עבודה, אלא בכלל שמענו גם את התלמידים שלנו בכפרי נוער שמדברים על החינוך החקלאי והמשמעות שלו.

<אבי אלקיים: אני רוצה להיות פרקטי בדברים שלי ולהגיד שבעצם אם אנחנו חושבים על איזשהו מהלך בצורה מסודרת כדי לתת מענה גם לאותם חקלאים, וצר לי ששר החקלאות לא פה כי גם לו הייתי רוצה להעביר איזשהו מסר, שגם הנושא של החקלאים יקבל איזושהי תשומת לב, כי יכול להיות שגם דרך זה אנחנו נוכל להביא לנוער שלנו איזשהו יחס חיובי גם לנושא של חקלאות.

יעקב מרגי: יש מישהו ממשרד החקלאות?

יעקב מרגי: לא.

<אבי אלקיים: אני רוצה להיות פרקטי.

<אבי אלקיים: דיברתי עם בני.

<אבי אלקיים: יש איזושהי הצעה שחשבתי איך עושים כדי למסד את זה.

<אבי אלקיים: חשבתי שבעצם החקלאים, יש להם בעיות לכל אורך העונות.

<אבי אלקיים: חשבתי שאותו תלמיד בכיתה י"א, י"ב יעבוד בין שבועיים לארבעה שבועות במהלך השנה, לתת לו מעין פטור ממחויבות אישית שהיום בעצם כל תלמיד מחויב היום למחויבות אישית, לפטור אותו מהמחויבות האישית, לאפשר לו איזושהי מלגה שאיתה הוא יכול לנסוע לפולין, אז אנחנו גם תגמלנו את התלמיד, גם נתנו מענה לחקלאות, גם נתנו איזשהו מענה לאותם חקלאים כל כך צמאים שלצערנו - - -

יעקב מרגי: מיזם דומה דחפנו עם רשות העתיקות.

<אבי אלקיים: מצוין.

<אבי אלקיים: אני רוצה להגיד שאחד הרעיונות שהעליתי ואני שמח שבוועדה הזאת אולי יחשבו עליה, חשבתי על איזושהי שנת שירות, שאותם בוגרים שלנו בכפרי נוער יצאו לשנת שירות, יעבדו בחקלאות אצל איזשהו חקלאי, ימסדו את אותו מקצוע שהחקלאי זקוק להם.

<אבי אלקיים: הוא ישתחרר מהצבא.

<אבי אלקיים: אני בטוח שאותו חקלאי שהיום נמצא במצוקה, שהוא לא יכול בעצם לקבל חקלאים כדור המשך אלא הוא מקבל רק את התאילנדים, הוא יכול לקבל את אותם בוגרים שלנו שבאים גם עם ידע.

יעקב מרגי: יותר נעים לאוזן, עובדים זרים.

<אבי אלקיים: עובדים זרים, אוקיי.

<אבי אלקיים: מה שאני רוצה להגיד, שאם אנחנו נחשוב על איזשהו רעיון של שנת שירות - - -

<יואל זילברמן: זה קיים לגמרי.

<יואל זילברמן: השנה אלף וחמש מאות מועמדים על מאה ושבעים מקומות מתחילים בעוד שלושה שבועות.

חיים ילין: בואו נתמקד, כי בסוף נצא עם כזה שק של ערכים אבל בלי תכנית.

חיים ילין: הבעיה שלנו, שדרך איזו תכנית קטנה אנחנו מנסים לפתור את כל הבעיות של החקלאות.

חיים ילין: יש פה תכנית לטווח ארוך, שזה כלי, איך אנחנו חושפים כמה שיותר צעירים לחקלאות במדינת ישראל כולל הערכים.

חיים ילין: לטווח ארוך זה צריך להביא גם דור חדש של חקלאים, כי המשקים הולכים ונסגרים.

חיים ילין: אני לא בא להכריח מישהו בגיל 65 שרוצה לסיים אם אין לו בנים, עכשיו לקלוט, כי יש לנו גם בעיה איך עושים את הדבר הזה מבחינת חוק ההתיישבות.

חיים ילין: זה הרבה יותר רחב.

יעקב מרגי: תודה, חיים.

<אבי אלקיים: השאלה אם בשבוע ימים אנחנו נותנים את אותו מענה לעתודה הזאת שאתה מדבר עליה?

חיים ילין: כשעברו לחמישה ימים בשבוע אז אמרו למה חמישה ימים?

חיים ילין: בואו נתחיל לעבוד יום אחד, אחרי זה נגיע לחמישה ימים בשבוע.

חיים ילין: בואו נתחיל במשהו.

<אבי אלקיים: ולא רק זה.

<אבי אלקיים: דיברת על נושא של 5 יחידות, אז אנחנו היום מקדמים את הנושא של 5 יחידות גם בחקלאות הייטק, זאת אומרת לתת מענה לאותם סטודנטים שלא רק שהם יעסקו באותה עבודה פשוטה אלא עבודה שיש בה ערכים של מחקר וכו', לכן מהבחינה הזו אני יכול להגיד לך חבר הכנסת מרגי, שאנחנו עושים המון למען החינוך החקלאי וחשוב שאולי אפילו תעשה איזשהו ביקור במנהל התיישבותי.

<אבי אלקיים: נכין לך איזושהי מצגת מכובדת ותראה מה אנחנו עושים בתחום החקלאות.

חיים ילין: אני רוצה שהחינוך ההתיישבותי יהיה בכל מדינת ישראל.

חיים ילין: אתה מבין מה אני רוצה?

חיים ילין: יש לי ערכים הפוכים קצת ממה שמשרד החינוך חושב.

חיים ילין: אני רוצה 5 יחידות לבני אדם ולא 5 יחידות - - -

יעקב מרגי: חיים, עד לפני כמה זמן דנו בסגירת האגף, אם צריך לסגור, וברוך השם שאנחנו לא רק במצב של סגירה אלא במצב של חיזוק ואני מקווה שגם התרחבות.

יעקב מרגי: בני.

<בני פישר: קודם כל אני חושב שהדיון הוא מאוד חשוב ואני מאוד התרגשתי לשמוע תלמידים כי העתיד נמצא שם.

יעקב מרגי: אתה לא יודע על מה אתה התחייבת.

<בני פישר: אני יודע.

<בני פישר: אני רוצה להגיד למה אני מתחייב.

<בני פישר: אני בדיון הזה מייצג את המנהל לחינוך התיישבותי.

<בני פישר: האתגר הוא אתגר ברמה הלאומית לגמרי, אבל בחלקת אלוהים הקטנה שלנו אפשר לעשות כמה דברים ויש לנו את היכולת.

<בני פישר: א', אני יכול לשתף אתכם שאנחנו נמצאים בשיח לא פשוט עם מנהלי בתי הספר על להחזיר את יום העבודה.

<בני פישר: פעם בחינוך ההתיישבותי עבדו יום בשבוע.

יעקב מרגי: בני, תנסה לעזור לי.

יעקב מרגי: אנחנו באילוצי זמן.

יעקב מרגי: אנחנו עוד כמה דקות מסיימים את הדיון.

יעקב מרגי: אני רוצה שתנסה לעזור לנו בקטע הזה, לצאת מחלקת האלוקים הקטנה.

יעקב מרגי: אני בחינוך ההתיישבותי, דוגרי, לא צריך את הדיון הזה.

יעקב מרגי: זה לא מה שאנחנו מצפים.

יעקב מרגי: אנחנו מצפים שמערכת החינוך הממלכתית, אתה יודע, מעבר לממלכתית, גם במוכרים שאינם רשמיים, שהנושא הזה יהיה בפול של תכניות הלימודים, שזה מעבר לאיזה אזכור והתייחסות כזו או אחרת אלא לגעת בידיים כפי שהם ביקשו.

<בני פישר: כן, אני מקבל את זה.

<בני פישר: א', אני באמת חושב שהפרטנר פה זה מנהל, חברה ונוער שבעיניי ברמה הארצית עושה מהלכים חשובים.

<בני פישר: זה אחד.

<בני פישר: אנחנו מפתחים עכשיו איזשהו מודל של חממות אזוריות.

<בני פישר: אנחנו מבינים שהילדים היום בעידן הטכנולוגי, צריך לאתגר אותם.

<בני פישר: אתגר של להיות עם הטוריה הוא חשוב, אבל בסוף הילדים גם מדברים באיזושהי שפה אחרת וגם בסיפור הטכנולוגי וחקלאות מדייקת ופלטפורמה למפגשים לאינטראקציה.

<בני פישר: יש לנו חווה כזאת בעין שמר.

<בני פישר: אנחנו מקימים עכשיו בעמק המעיינות, מפגש בין ערבים-יהודיים, דתיים-חילוניים, אבל סביב עבודה, סביב חקר, סביב סטודנטים מהעולם שמגיעים לחקור, חברות שמתעסקות בתחומים רלוונטיים.

יעקב מרגי: זה חממות.

<בני פישר: אבל זה חממה במובן של מקום של עבודה, של יצירה ובעיניי זה אתגר אחד.

<בני פישר: אני חושב שהסיפור של שבוע עבודה, בעיניי הוא חשוב.

<בני פישר: אני רוצה לומר שגם במנהל לחינוך התיישבותי אנחנו כבר מזמן לא בהכרח מתעסקים בחקלאות והמשימה הזאת היא גם בפתחנו.

<בני פישר: אני חושב שאנחנו מוכנים להרים את הכפפה הזאת, אני כמנהל המנהל, בשיתוף פעולה, להכניס את זה לתכנית העבודה שלנו ולקדם את הנושא הזה.

יעקב מרגי: מנהל, חברה ונוער.

יעקב מרגי: בסוף זה אתם.

יעקב מרגי: לא יודע למה נתתי לכולם לדבר לפני שפניתי אליך.

<אלי שיש: שלום, קוראים לי אלי שיש, אני מנהל את אגף של"ח וידיעת הארץ במשרד החינוך.

יעקב מרגי: אתה כפוף לרוזנר?

<אלי שיש: כן.

יעקב מרגי: היום הוא היה איתנו בנס הרים.

<אלי שיש: אני אגף במנהל של רוזנר.

<אלי שיש: אני אגיד כמה דברים, מה שהמשרד עושה, איך הוא רואה את הדברים.

יעקב מרגי: נסה להיות תמציתי וזריז והתייחס לצורך שעלה פה, אם אתה רואה בכלל היתכנות.

יעקב מרגי: אתה יכול לבוא ולומר לי, אתה יודע מה, שמעתי את החזון הזה וכל הכבוד, משרד החינוך שלנו עסוק באתגרים אחרים.

חיים ילין: אני אגיד לך מה, כשאומרים לא, אנחנו יודעים לעבוד.

חיים ילין: כשאומרים כן ולא קורה כלום, אנחנו לא יודעים לעבוד.

<אלי שיש: קודם כל ערך העבודה כערך ועבודה בחקלאות היא חשובה, אבל הדיון פה שנסוב, שהציגו החברים מהשומר החדש שאיתם אנחנו עובדים בשיתוף פעולה - - -

יעקב מרגי: ודרור.

<אלי שיש: ודרור ישראל שגם איתם אנחנו עובדים בשיתוף פעולה, עם החבר'ה המקסימים האלה.

<אלי שיש: הדיון עוסק בנושא של זהות והזדהות וזיקה והשתייכות לעם, לארץ, למורשת, לאדמה הזאת.

<אלי שיש: על זה דיברנו בשיח הזה.

<אלי שיש: המשרד כן נוקט פעולה בכיוון הזה דווקא בהיבטים בלתי פורמליים, מקדם הרבה מסעות מעצבי זהות במספרים גדולים מאוד שיש בהם שלושה מרכיבים של תכנית.

<אלי שיש: אני בשלוש שניות אומר מה הם שלושת המרכיבים שאנחנו מדברים עליהם.

<אלי שיש: יש ציר אחד שהוא ציר המידע והידע.

<אלי שיש: יש ציר אחד שהיא ציר חינוכי-ערכי, והציר השלישי הוא ציר של התנסות.

<אלי שיש: אנחנו מקיימים במסע ישראלי מימד של התנסות בחברה הישראלית, של תרומה והתנדבות של יום מתוך המסע בכל מיני ארגונים בסגנון הזה.

<אלי שיש: אנחנו מקדמים מסע עם השומר החדש, לעבדה ולשמרה, שבו אנחנו מקיימים גם כן ציר של התנסות בעבודה חקלאית, שיקום תראסות, כל משימה שאנחנו מתאמים אותה עם החבר'ה המקסימים של השומר החדש.

<אלי שיש: לגבי מסעות נוספות, החפירות הארכיאולוגיות כפי שהוצגו, שחבר הכנסת מרגי יושב ראש הוועדה קידם.

יעקב מרגי: אנחנו רק היינו מאחוריו.

<אלי שיש: בסדר גמור.

<אלי שיש: גם דחיפה זה דבר טוב.

<אלי שיש: לפחות עוזר בעליה.

יעקב מרגי: מגיע כל הקרדיט לכם ולרשות העתיקות.

<אלי שיש: אז אנחנו עושים גם את הדבר הזה.

<אלי שיש: אנחנו מתכוונים שבכל שנה יגיעו עשרות אלפי תלמידים במסגרת מסעות שיש בהם שילוב של שלושת המרכיבים שעליהם דיברתי, כי להכיר את הארץ ולאהוב אותה זה צריך איזשהו חיבור של שלושה רבדים בתוך האדם הזה, את הפיזי, את הרגשי ואת הקוגניטיבי.

<אלי שיש: אי אפשר להשאיר רק משהו בחוויית התנסות ולהגיד לו, בוא תתחבר.

<אלי שיש: זה לא מתחבר.

יעקב מרגי: ודאי, ודאי.

<אלי שיש: ולכן אנחנו עוסקים בדבר הזה בשלושת המימדים האלה.

<אלי שיש: כל מה שאנחנו מצפים מתוך חוויה של התנסות, להעצים את חוויית הלמידה והחוויה הרגשית שילד ותלמיד ילך אליה.

איתן ברושי: אבל דיברו איתך על שבוע, לא על גוף וולונטרי.

איתן ברושי: דיברו איתך על שבוע במערכת הלימוד עם ביטוח, עם אחריות, עם הכל.

יעקב מרגי: איתן, מנהל, חברה ונוער.

יעקב מרגי: תן לו להביע.

איתן ברושי: בסדר גמור, אני רק אומר על מה אנחנו דיברנו.

יעקב מרגי: אנחנו בסוף נאמר מה אנחנו רוצים.

יעקב מרגי: אמנם זו לא רפת.

יעקב מרגי: ניסינו לחלוב, לא הלך.

יעקב מרגי: אנחנו נגיד להם מה אנחנו רוצים בסוף.

איתן ברושי: את השומר החדש לא אתם הקמתם.

<אלי שיש: שמעת את זה ממני?

איתן ברושי: לא.

איתן ברושי: הם עושים וולונטרי מה שהם עושים.

איתן ברושי: שאלו אותך מה משרד החינוך עושה, לא מה הם עושים.

<אלי שיש: אז זה בדיוק מה שאני מנסה לומר.

יעקב מרגי: מר שיש הנכבד, סכם את הדברים.

יעקב מרגי: בבקשה.

<אלי שיש: אנחנו עושים מיזם חינוכי משותף שהוא חוויית התנסות מעצימה.

<אלי שיש: אנחנו שמענו את הדברים.

<אלי שיש: אנחנו ניקח אותם אלינו ונבחן אותם.

יעקב מרגי: משרד החקלאות נמצא איתנו?

יעקב מרגי: משרד החקלאות לפי חוק יסוד הממשלה, הוא אמון על כל סוגיית החקלאות.

יעקב מרגי: יש פה אינטרס משותף.

יעקב מרגי: אנחנו מכירים את המצוקות של החקלאים ושל החקלאות, לכן אני חושב ששמעת את הדברים.

יעקב מרגי: השאלה אם בכלל יש לכם איזה פן שנקרא חינוך ל - - - או קהילה?

יעקב מרגי: אם לא, בסיכום נכניס את זה גם כן.

יעקב מרגי: נקרא לשר להקצות תקציבים מיוחדים לעידוד או תימרוץ חקלאים ותלמידים ביחד, אבל תאמרי מה שרצית לומר.

<יהודית כרמי: אני קודם אציג את עצמי.

<יהודית כרמי: שמי יהודית כרמי, אני אחראית על העובדים הזרים ובין היתר עוסקת בעוד כל מיני פרוייקטים במשרד.

<יהודית כרמי: חלק לדוגמא זה מלגות לסטודנטים שעובדים בחקלאות.

<יהודית כרמי: עוד איזשהו פרוייקט שהשתתפתי בו זה מתנדבים מחו"ל שבאים לחוות אקולוגיות.

<יהודית כרמי: הצלחנו לשנות את הנוהל, שבמקום שהם יבואו לשלושה חודשים הם יהיו פה אחד עשרה חודשים, אז יש לנו הרבה ידע במשרד, שנמצא.

<יהודית כרמי: הנה, יושב כאן גם עוזי שהוא אחראי על המתנדבים.

<יהודית כרמי: עוזי, אמרנו חיילים משוחררים ולפני צבא, נכון?

<עוזי שץ: לפני צבא ואחרי צבא.

<יהודית כרמי: אוקיי, זה התחום שהוא מתחמה בו.

<יהודית כרמי: הוא יוכל לפרט עליו, שיש לנו כן הרבה ידע והרבה רצון והיכרות מעמיקה עם החקלאים.

<יהודית כרמי: אנחנו חושבים שאם אנחנו כן יכולים ביחד עם משרד החינוך לחשוב על איזושהי תכנית שכן תוכל להנגיש את הנושא.

יעקב מרגי: אני גם אדבר ברמה האישית עם השר.

יעקב מרגי: גם הסיכום יופנה גם לשר החינוך, גם לשר החקלאות וגם לשר הביטחון, כי נתייחס גם לשינשינים ולמכינות.

<יהודית כרמי: בהחלט אפשר לחשוב על כל מיני תכניות, גם לאיזה חקלאים זה מתאים.

<יהודית כרמי: יש לנו את העונתיות, יש לנו את הפיק.

<יהודית כרמי: לא לכל חקלאי כמובן יתאימו שיבואו אליו לשטח.

<יהודית כרמי: יש חקלאים שלהיפך, שיתנגדו לזה, ואנחנו יכולים להבין את השיקולים, אז אנחנו נשמח לחשוב ביחד על כל מיני תכניות של העשרה וידע.

יעקב מרגי: על קצה המזלג על המתנדבים.

יעקב מרגי: בבקשה.

<עוזי שץ: עוזי שץ, אני אחראי במשרד על תחום הדבורים ועל תחום המתנדבים בחקלאות.

<עוזי שץ: אנחנו רצים אחרי יואל.

<עוזי שץ: יואל רץ קדימה ואנחנו מנסים להשיג אותו ואת שאר העמיתים שלו בנושא של ההתנדבות בחקלאות ותמיכה בזה.

<עוזי שץ: התקציב, הבטיחו לנו שהוא יגדל.

<עוזי שץ: אני מקווה שבאמת יגדל.

<עוזי שץ: זה מה שאודי הבטיח לפחות, ובעזרה בתחום של הפעילות, החבר'ה שעושים את העבודה המועדפת.

<עוזי שץ: תמיכה גם בתחום הזה יש לנו.

<עוזי שץ: <היו"ר יעקב מרגי:> תודה.

<עוזי שץ: משרד הביטחון פה?

<אורן נחום: כן.

<אורן נחום: אורן, האגף הביטחוני חברתי, משרד הביטחון.

<אורן נחום: תושב הדרום.

יעקב מרגי: מה זה דרום?

יעקב מרגי: כי יש כאלה שאומרים לי, אנחנו ממחוז הדרום והוא יושב בנס ציונה.

<אורן נחום: אני ממישור החוף הדרומי.

<אורן נחום: גר באשקלון.

<אורן נחום: למדתי בבן גוריון, משרת בגזרה הדרומית כמילואימניק.

<אורן נחום: אפילו גרתי בקיבוץ אור הנר.

<אורן נחום: יעוד האגף המרכזי הוא הכנת בני הנוער לצה"ל, לכן אני חושב שהשחקנים המרכזיים פה הוא משרד החינוך, אולי חלק מהשותפים.

יעקב מרגי: ובכל זאת צה"ל מחובר לקהילה ועושה דברים טובים וחשובים.

<אורן נחום: חד משמעית, ובכל זאת אינני בטוח שפלטפורמת הגדנ"ע ויכול להיות שהיה צריך להיות פה גם קצין צה"ל שישב וידבר על זה, לא בטוח שאולי היא הפלטפורמה המתאימה מאחר והיא מדברת על ערכים שהם קצת דומים, אבל לא חקלאיים.

<אורן נחום: הדבר הכי קרוב לעבודת אדמה זה בשדאות.

איתן ברושי: ככה בנו את הצבא.

איתן ברושי: היה פלמ"ח, עבודה ואימונים.

<אורן נחום: נכון.

<אורן נחום: יכול להיות מאוד שכן קיימים נקודות והשומר החדש לדעתי היה אצלנו באגף לא פעם, בשינשינים, במכינות קדם צבאיות, כן לפתוח את זה ולראות איפה יש ממשקי עבודה.

יעקב מרגי: מאה ושבעים תקנים אמרת?

<יואל זילברמן: מאה ושבעים.

יעקב מרגי: מה מתמודדים?

<יואל זילברמן: אלף וחמש מאות.

יעקב מרגי: אנחנו נקרא בסיכום לשר הביטחון להגדיל את המכסות.

יעקב מרגי: עוד משהו?

<אורן נחום: זהו.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

<יוסי אלימלך: יוסי אלימלך.

<יוסי אלימלך: אני מפקח במנהל לחינוך התיישבותי, אחראי על המשק החקלאי במנהל.

<יוסי אלימלך: אני רוצה להגיד לך, ברגע ששמעתי את התלמידים האלה שאני ככה רואה אותם מקרוב, זה ממש ריגש אותי והם עשו את השיווק הכי טוב, של המערכת שלנו.

<יוסי אלימלך: קודם כל אני חייב פה לחזק את הדברים שחבר הכנסת איתן אמר, ואני מדבר עכשיו מכובע גם של מושבניק וגם של אגרונום.

<יוסי אלימלך: יש פה סוגיה שעם כל הכבוד למה שעושים כולם, לצערי הם לא מצליחים להגיע למצב שבו כל הלמידה, כל העבודה הזאת מגיעה לרמת החקלאי.

<יוסי אלימלך: מה זה אומר?

<יוסי אלימלך: שאנחנו מקבלים איזשהו דור חדש שנכנס לתחום הזה.

<יוסי אלימלך: מי כמוכם יודע שנושא החקלאים הולך ופוחת, הולך ונעשה מבוגר.

<יוסי אלימלך: השאלה איך אתם עושים את התפר הזה שאנחנו מכשירים אותם תלמידים - - -

יעקב מרגי: שאלת שאלת המפתח.

<יוסי אלימלך: טוב, אז אני אגיד לך מה אנחנו עושים.

<יוסי אלימלך: אנחנו עושים דבר כזה והייתי רוצה את העזרה ואת התמיכה שלכם.

<יוסי אלימלך: יסדנו איזו מערכת עם מועצת החלב, מועצת התאחדות הבקר, משרד החקלאות.

<יוסי אלימלך: יצרנו מערכת שנקראת הכשרת דור המשך בענף הרפת.

<יוסי אלימלך: שנה שלישית.

<יוסי אלימלך: היה טקס מדהים.

<יוסי אלימלך: אני רוצה להגיד לכם, הרבה כאלה חושבים להיות רפתנים בעתיד, ולראיה, יש כאלה סיימו י"ב, סיימו צבא והלכו להיות רפתנים.

<יוסי אלימלך: איך אנחנו עושים את זה בשאר הענפים ואיך אתם כגופים שיוצרים את הדור הצעיר, איך אתם עושים את זה שלפחות חלק מתוך זה יגיעו להתנסות וימשיכו הלאה?

יעקב מרגי: אני שאלתי את הבחור שהוא כבר לא איתנו אם בדקתם כמה יש.

יעקב מרגי: לי אין ספק.

יעקב מרגי: לא בדקתי.

יעקב מרגי: אין ספק שאם מתוך ה-50,000, אין לי ספק שחלקם עברו את זה בצורה חווייתית שתיצרב להם בתודעה ובנשמה ויקחו את זה איתם הלאה לחקלאות ולהיטמע בתוך הענף החקלאות.

יעקב מרגי: אין לי ספק שזה יקרה.

יעקב מרגי: זה לא יקרה יש מאין, שאיזה קמפיין בטלוויזיה יקרא לכולם לבוא להיות חקלאים, למה?

יעקב מרגי: כי גם החקלאים משדרים לבנים שלהם, אוי ואבוי לכם אם תמשיכו בדרכנו.

יעקב מרגי: הוא יושב בסלון מותש, במושב, מאובק ואומר, אין לי כוחות וקשה והמדינה מערימה קשיים, לכן אני אומר, הדיון הזה הוא חשוב כשלעצמו.

יעקב מרגי: הוא יביא את הערכים הנוספים, חינוך ערכי לטובת המדינה, אכפתיות.

יעקב מרגי: אני לא אומר חידוש הציונות.

יעקב מרגי: ישנה ציונות.

יעקב מרגי: חיזוק הציונות וגם דור חדש של חקלאים, של בוקרים, של רפתנים, של רועי צאן, של הכל.

יעקב מרגי: כל מה שתרצו.

יעקב מרגי: פלחים לפלחה, הכל.

<יואל זילברמן: אפשר לבקש בקשה?

יעקב מרגי: בבקשה.

<יואל זילברמן: אנחנו מבינים שמה שרואים מכאן, לא רואים משם.

<יואל זילברמן: אני לא יודע אם הוועדה יודעת לייצר ישיבת ועדה בשטח, אבל היינו שמחים כארגונים ביחד לעשות משהו ממוקד, ארבע-חמש שעות.

<יואל זילברמן: אחרי זה הכל מובן ואז אפשר להתקדם משם.

יעקב מרגי: הבנתי.

יעקב מרגי: בלי שום קשר צריך נייר עבודה.

יעקב מרגי: אני לא אוהב לצאת לסיורים.

יעקב מרגי: הנה, אני אומר לכם, כי זה סתם בזבוז משאב יקר של זמן, אלא אם כן תבוא ותגיד לי, שמע, יש נייר עבודה.

יעקב מרגי: אם אני אשתכנע, אני אקבע את זה.

יעקב מרגי: חיים, משפט.

חיים ילין: קודם כל האויב של הטוב זה הטוב מאוד.

חיים ילין: אם תכניסו גם את משרד הביטחון, פה לא יקרה כלום.

חיים ילין: האינטראקציה צריכה להיות בין משרד החקלאות לבין משרד החינוך.

חיים ילין: משרד הביטחון לגבי שינשינים והכל, זה רק יטרפד כל דבר שאנחנו נעשה ולכן התכנית חייבת להיות בציר הזה.

חיים ילין: בלי שינוי חוק ההתיישבות, הדור הבא של החקלאים לא יוכל להיכנס.

חיים ילין: זאת אומרת, אתה צריך נחלות חדשות ומשקים חדשים, כי אף אחד לא ימכור את הנחלה שלו אלא אם חוק ההתיישבות ישתנה ואז המשק ישאר משק והנחלה תוכל לעבור לבעלות למישהו אחר, שזה סיפור מההפטרה.

חיים ילין: זה לא הבן.

חיים ילין: תקשיב מה שאני אומר לך, אל תכניסו את זה.

חיים ילין: האפשרות היחידה לדור חדש היא שהם יתחילו בעבודה ולקחת את רמת הגולן ואת הנגב ששם כל הנחלות ועודפי הקרקע במדינת ישראל ולשים שם חקלאים חדשים.

חיים ילין: זאת המטרה.

חיים ילין: מי שרוצה לעשות את זה אחרת, בעצם הוא מכשיל כל פתרון שאנחנו יכולים לעשות, וצריך להיות פרקטי כי אני כבר מכיר פה את כל הסיפורים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני בדרך כלל כותב את הסיכום תוך כדי דיון.

יעקב מרגי: אני לוקח את המסמך, פחות או יותר את הרציונל.

יעקב מרגי: א', אני מודה לחבר הכנסת חיים ילין שהוביל את הדיון.

חיים ילין: אני מודה לך ולכל מי שהגיע.

יעקב מרגי: מטרת הדיון היום היא להוביל לכך שתצא תכנית מסודרת של משרד החינוך שתחזיר לכלל מערכת החינוך את שבוע העבודה החקלאי, שלא יקחו את זה לחינוך ההתיישבותי כי ממילא זה חי וקיים, הנושא, והוא קטן.

יעקב מרגי: מדברים על כלל מערכת החינוך.

יעקב מרגי: כפי שציינתי, מטרות הפעילות, יש בזה ערכים, יש תועלות כאלה של הכשרת הדור הצעיר, חינוך לאהבת הארץ, חשיפה.

יעקב מרגי: יש כאלה שלא יודעים.

יעקב מרגי: הם לא יצאו.

יעקב מרגי: הם לא יודעים איך נראה מושב.

יעקב מרגי: להכיר את העבודה החקלאית.

יעקב מרגי: בסוף בסוף ערך נוסף שיש, שגם יכול לתת מענה לחקלאים בעצמם.

יעקב מרגי: עם הזמן זה יתן מענה.

יעקב מרגי: אני אומר לך, אני זוכר את זה במרחק כמעט חמישים שנה.

יעקב מרגי: אני לא זוכר שעשינו נזקים.

יעקב מרגי: היינו תלמידי יסודי.

יעקב מרגי: אני זוכר את הדליים של המשמשים ושל האפרסקים ושל השזיפים שקטפנו.

יעקב מרגי: לא צריך לחשוש וכולם נהנו.

יעקב מרגי: זה בתועלות, על הדרך אני אומר.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך לבחון להחזיר את שבוע העבודה החקלאי ולתת מענה לסוגיה הזו.

יעקב מרגי: לתת הכרה לשבוע העבודה החקלאית כפעילות חינוכית.

יעקב מרגי: ממשרד החקלאות אנחנו מבקשים להגיש לנו תכנית של שיתוף הפעולה עם משרד החינוך, איך אנחנו מובילים לכך שיוחזר שבוע העבודה החקלאית.

יעקב מרגי: אני לא רוצה לרדת לפרטים של התכנית, להקריא אותה.

יעקב מרגי: אנחנו נוסיף אותה.

יעקב מרגי: אני מודיע על זה לכם.

יעקב מרגי: אני לא צריך לבקש רשות מכם.

יעקב מרגי: יודע חבר הכנסת חיים ילין שהוא חבר ועדה, שאני לוקח את המסמך הזה, שם אותו כדברי סיכום של הדיון הזה ואנחנו נמשיך לעקוב אחרי זה.

יעקב מרגי: אל דאגה.

יעקב מרגי: אמנם פה משרד האוצר לא יושב איתנו כרגע ושר החינוך לא יושב איתנו כרגע, אבל אני אומר לכם שהם קשובים למסקנות הוועדה.

יעקב מרגי: לומר לכם שהם יקחו את כל מסקנות הוועדה?

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: לומר לכם שתיפתח דלת?

יעקב מרגי: כן, תיפתח דלת.

יעקב מרגי: תודה רבה, הישיבה נעולה.