ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 457, 2017-07-23 13:00

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

יעקב מרגי: היום ה-23 ביולי 2017, כ"ט בתמוז התשע"ז.

יעקב מרגי: על סדר היום הצעת חוק לפיקוח על הפעלת צהרונים, התשע"ז-2017, של קבוצת חברי כנסת.

יעקב מרגי: כפי שזכור לכם, צירפנו מספר חוקים וכולם יצטרכו להיות כמו אותן אבנים שישן עליהן יעקב בבית אל, 12 האבנים שהצטרפו להיות אבן אחת.

יעקב מרגי: גם החוק הזה הוא חוק אחד עם נוסח אחד.

יעקב מרגי: אם יש דברים שונים, בואו נראה עכשיו בדיון.

יעקב מרגי: נראה אם כולם מבינים את הצעת החוק באותה מידה.

יעקב מרגי: יש לנו אמנם חוק אחד אבל עדיין לא דברים אחדים.

יעקב מרגי: היועצת המשפטית, תזכירי לנו היכן אנחנו עמדנו.

יעקב מרגי: נשלים את ההבהרות אותן ביקשנו ונתכנס.

יעקב מרגי: אני מזכיר לכולם שזאת הכנה לקריאה שנייה ושלישית בתקווה שנעביר אותה במליאה השבוע.

<מירב ישראלי: החוק עבר בקריאה ראשונה.

<מירב ישראלי: הנוסח שמונח לפניכם הוא נוסח שהוא נוסח של קריאה ראשונה עם עקוב אחר שינויים שאלה תיקונים שהוכנסו בעקבות הערות שעלו בפעמים הקודמות ותיקונים שהממשלה הביאה לקריאה השנייה והשלישית.

יעקב מרגי: הפתקים שנרשמתם לדיון, אני לא מתייחס אליהם.

יעקב מרגי: אנחנו נקריא את הצעת החוק.

יעקב מרגי: נקריא סעיף ונעצור להתייחסויות.

יעקב מרגי: אני לא מתכוון לפתוח דיונים על מה שהיה בעבר אלא רק על השינויים בלבד.

יעקב מרגי: יש לנו חוק פתוח לגבי המועצות האזוריות, מושבים וקיבוצים.

יעקב מרגי: צריכה להיות אמירה ברורה בחוק, אם זה בחוק ואם זה בפרוטוקול.

יעקב מרגי: מבחינה משפטית, מה ההגדרה של מועצה מקומית ומועצה אזורית.

יעקב מרגי: אנחנו ניכנס לזה אבל לא בשלב הזה.

<נועה בן אריה: זאת לא הבעיה.

איתן ברושי: לא יכול להיות שהיא תגיד שזאת לא בעיה.

יעקב מרגי: היא דיברה אלי.

יעקב מרגי: לא אליך.

<מירב ישראלי: זאת הערה משפטית.

יעקב מרגי: זה ניסוח משפטי.

יעקב מרגי: היועצת המשפטית של מרכז השלטון המקומי התייחסה לדבריי ולא לדבריך.

יעקב מרגי: אני הרשיתי לה ואני מרשה לה כי היום היא הציר המרכזי.

יעקב מרגי: עם כל הכבוד לנו, הציר המרכזי היום יהיה למשרדי הממשלה, למרכז השלטון המקומי וליועצים המשפטיים ואנחנו כחברי כנסת המחוקקים נצטרך לראות אם זה מתאים לנו, לכוונה לה כיוונו.

<מירב ישראלי: הגדרות של חוק לימוד חובה, חוק לפיקוח על איכות המזון, ילד ומוסד חינוך, ממונה ומפעיל צהרון – יישארו אותו הדבר.

<מירב ישראלי: מה שהשתנה זאת ההגדרה של צהרון ולפיכך גם המחיקה של ההגדרה של מרכז קהילתי.

<מירב ישראלי: אני מקריאה את ההגדרה של צהרון כפי שהוצעה על ידי הממשלה.

<מירב ישראלי: "צהרון" – מסגרת חינוכית בלתי פורמלית לילדים עד כיתה ג', המשמשת לשהות יומית של ילדים כאמור חמישה ימים בשבוע ופועלת לאחר שעות הלימודים או בתקופות של חופשות לימודים במהלך שנת הלימודים והיא פועלת בשטח מוסד חינוך.

איתן ברושי: אני רוצה להעיר.

יעקב מרגי: רגע.

יעקב מרגי: עכשיו הבהרתי איך זה הולך להיות.

יעקב מרגי: תמשיכי, עד שנסיים את הסעיף.

<מירב ישראלי: הגדרה של רשות מקומית נשארה עירייה או מועצה מקומית כאשר מועצה מקומית כולל מועצה אזורית מבחינה משפטית.

<מירב ישראלי: אני אבדוק את זה שוב.

איתן ברושי: לא.

איתן ברושי: לא כוללת.

יעקב מרגי: למרות שרשות מקומית כולל בתוכה מועצה אזורית, אם ניתן לכתוב במפורש לכתוב מועצה אזורית, אנא כתבי.

<מירב ישראלי: אני אבדוק את זה.

יעקב מרגי: נגמר הדיון בסוגיה הזאת.

<מירב ישראלי: השר הוא שר החינוך.

<מירב ישראלי: זה סעיף ההגדרות.

יוליה מלינובסקי: תודה אדוני היושב ראש, תודה רבה לכל הנוכחים.

יוליה מלינובסקי: חבריי חברי הכנסת.

יוליה מלינובסקי: אני מבקשת להוסיף לסעיף ההגדרות צהרון – "למעט צהרון שהמדינה והרשות המקומית אינן משתתפות בתקציב עבור צהרון במישרין או בעקיפין ושאינו פועל בשטח של מוסד חינוך רשמי".

יוליה מלינובסקי: המטרה היא שאם זה מוסד שמפעיל צהרון פרטי ולא נתמך בשום דרך או צורה על ידי מדינה או רשות מקומית, או בכסף או במבנה - - -

יעקב מרגי: ולא נמצא במקרקעין של רשות מקומית.

יוליה מלינובסקי: הפיקוח וההגבלות לא יחולו עליו.

יעקב מרגי: החוק לא חל עליו.

יפעת שאשא ביטון: אף צהרון לא נתמך היום על ידי המדינה.

יפעת שאשא ביטון: בסעיף הזה אתה מחריג את כל הצהרונים.

יוליה מלינובסקי: אני אסביר.

יוליה מלינובסקי: מי שנמצא במוסד חינוכי רשמי, למעט צהרון שהמדינה ו/או הרשות המקומית אינם משתתפות בתקציב עבור צהרון במישרין או בעקיפין - זאת אומרת, זאת יכולה להיות תמיכה כספית או מבנה – ושאינו פועל בשטח מוסד חינוך רשמי.

יעקב מרגי: זה צהרון פרטי לכל דבר ועניין.

יעקב מרגי: משרדי הממשלה, יש לכם בעיה עם הנוסח הזה?

יפעת שאשא ביטון: השאלה אם זה כולל את הרשמי שאינו מוכר שמקבל תקציב.

יעקב מרגי: לא כולל.

<נעה היימן: אגף התקציבים, משרד האוצר.

<נעה היימן: לפי מה שאני מבינה מדבריך, אם הצהרון מקבל סבסוד, זה יחול עליו.

יוליה מלינובסקי: זה יחול עליו.

יעקב מרגי: לא רק סבסוד.

יעקב מרגי: גם אם הוא שוהה במקרקעין של רשות מקומית.

יוליה מלינובסקי: אם צהרון פרטי יחליט להיכנס לקול קורא ולקבל סבסוד, זה יחול עליו.

יעקב מרגי: או יקבל נכס או מקרקעין.

<נעה היימן: נכס של רשות מקומית.

יוליה מלינובסקי: כן.

יוליה מלינובסקי: אם עמותה קיבלה הקצאה של מבנה או רשות מקומית מפעילה צהרונים שלה במבנה של מוסד רשמי, זה לא יחול עליהם.

<נעה היימן: אם אני מבינה נכון את כוונתך, המשמעות של התיקון שאת מבקשת אומר שכיתות ג' צריכות לצאת מוקף החוק כי לכיתות ג' כרגע אין סידור.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: אל תלכי לשם.

יוליה מלינובסקי: זה לא קשור.

יעקב מרגי: אל תלכי לשם.

<נעה היימן: זה מה שמשתמע.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: כיתה ג' נמצאת במקרקעין של מדינת ישראל – חל עליה החוק.

יוליה מלינובסקי: פועל בשטח של משרד החינוך.

יעקב מרגי: אני אעזור לך.

יעקב מרגי: אני רוצה לסיים עם זה עכשיו אחת ולתמיד.

יעקב מרגי: אני לא רוצה להשאיר את זה.

יעקב מרגי: כל המטרה של ההסתייגות של יוליה היא לומר לך שאם יש צהרון שנושא בעלויות מטעם עצמו, בשונה מאחרים, או על ידי זה שהוא שוכר מקרקעין והוא גם לא מקבל שום סבסוד מהמדינה, אני מבקש להחריג אותו.

יעקב מרגי: אנחנו המחוקקים יכולים לחיות עם ההחרגה הקטנה הזו מתוך רציונל שזה פרטי.

יעקב מרגי: גם לא מקרקעין, גם לא מקבל תמיכה מהמדינה – להחריג אותו.

יפעת שאשא ביטון: זה אומר שהרשמי שאינו מוכר יוצא מהחוק.

יעקב מרגי: זאת לא ההגדרה.

יפעת שאשא ביטון: אבל שם אתה נמצא.

יעקב מרגי: זאת לא ההגדרה.

<הדס אגמון: משרד המשפטים.

<הדס אגמון: להבנתנו בעצם זה שכתבנו שצהרון פועל בשטח מוסד חינוך, משתמע מכך שהוא מקבל בעקיפין סיוע ממשרד החינוך.

יעקב מרגי: בעקיפין.

יעקב מרגי: סיוע.

<הדס אגמון: בזה שהוא מתוקצב בשעות הבוקר.

<מירב ישראלי: אם הוא לא מקבל את זה, אם הוא גן ילדים שלא מקבל מהמדינה, אם יש דבר כזה - - -

יעקב מרגי: יש דבר כזה.

<מירב ישראלי: ודאי שיש.

<מירב ישראלי: זה מה שאומרים.

<הדס אגמון: להבנתנו אין דבר כזה.

יעקב מרגי: אני אסביר לך.

יעקב מרגי: משרד החינוך מאפשר לגנים פרטיים לענות על קול קורא כזה או אחר ולקבל סבסוד על שעות הגן, בבוקר 700 ומשהו שקלים.

<דודי מזרחי: זה לא סבסוד.

<דודי מזרחי: אנחנו משלמים שכר לימוד.

יעקב מרגי: שכר לימוד.

יעקב מרגי: בסדר.

יעקב מרגי: לו יצויר שאני עכשיו מחזיק נכס פרטי, שכרתי מפישמן לפני שהוא פשט את הרגל מבנה, ושמתי שם גן ילדים.

יעקב מרגי: אני מקבל ממך, מהמדינה, את ה-700 שקלים.

יעקב מרגי: על הצהרון אני לא מקבל כלום.

יפעת שאשא ביטון: אף אחד לא מקבל.

<מירב ישראלי: גם לא על המבנה.

יפעת שאשא ביטון: אתה מחריג.

יפעת שאשא ביטון: אתם לא מבינים על מה אתם מדברים.

<דודי מזרחי: הרציונל שלנו היה שאם גן הילדים בבוקר מקבל תקצוב ואחר הצהרים הוא מפעיל צהרון, הצהרון חייב להיות בפיקוח.

<דודי מזרחי: יחד עם זאת, יש גני ילדים מוכרים שמקבלים רישוי – אגב, בודדים – שבבוקר לא מקבלים תקצוב ועליהם אפשר לדבר.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

יפעת שאשא ביטון: בדיוק.

יעקב מרגי: יוליה, כרגע אני מבין שהחברים הבינו את ההסתייגות שלך.

יעקב מרגי: יש לכם בעיה עם ההסתייגות שלה?

יפעת שאשא ביטון: כן.

יפעת שאשא ביטון: לי יש בעיה.

<מיכל חורין: כמו שזה מנוסח על ידי חברת הכנסת, זה מאוד מאוד לא בהיר.

<מיכל חורין: הצהרון שיופעל לא ידע אם הוא נכנס או לא נכנס.

יוליה מלינובסקי: אז אני אסביר.

<מיכל חורין: במישרין או בעקיפין.

יוליה מלינובסקי: אני אסביר.

יוליה מלינובסקי: אם הייתם יושבים אתי קודם כפי שביקשתי מכם, הייתי מסבירה.

<מיכל חורין: מעבר לנוסח, אני רוצה להבהיר שמבחינתנו התקצוב בבוקר יש בו גם מרכיבים של מבנים.

<מיכל חורין: זאת אומרת של בעקיפין.

יוליה מלינובסקי: אבל אני כתבתי בצהרון.

יוליה מלינובסקי: הוא לא מקבל.

יפעת שאשא ביטון: אבל אף צהרון לא מקבל סבסוד.

יפעת שאשא ביטון: אין צהרון אחד במדינת ישראל שמקבל היום סבסוד לצהרון.

יפעת שאשא ביטון: לבוא ולומר שצהרון שלא מקבל סבסוד או תמיכה בצהרון מוחרג מהחוק, זה אומר, חברים, בואו נלך, תודה שבאתם.

יפעת שאשא ביטון: זה בדיוק הסיפור.

יעקב מרגי: בסדר.

יעקב מרגי: שמענו.

יעקב מרגי: אני מבין ממך שברגע שנעניתם לי וקיבלתי את התקצוב, שכר הלימוד של גן הילדים עם אותם 700 שקלים, כולל בתוכם מרכיב בעקיפין של המבנים.

יעקב מרגי: אם אני מעביר את ההסתייגות שלך, היא נופלת.

יוליה מלינובסקי: לא.

יוליה מלינובסקי: רגע.

יוליה מלינובסקי: כל הסבסוד הזה, 700 שקלים בשעות הבוקר לגנים, מתייחס אך ורק לשכר.

יעקב מרגי: הם אומרים לך לא.

יוליה מלינובסקי: אני בדקתי את הנושא הזה.

יעקב מרגי: את יכולה לחיות עם הנוסח הזה?

יוליה מלינובסקי: זה נוסח שמתאים לי.

יעקב מרגי: אני שואל את משרד החינוך.

יעקב מרגי: אם מבחינת

יעקב מרגי: כם זה מתקצב בעקיפין, מה אכפת לך שתהיה ההסתייגות הזאת?

<מיכל חורין: תהיה אי בהירות.

יעקב מרגי: משרד המשפטים הבין.

יעקב מרגי: אתם טוענים שה-700 הוא תקצוב בעקיפין.

<הדס אגמון: נכון.

<הדס אגמון: לא רק של המבנים.

יעקב מרגי: אומרת חברת הכנסת יוליה מלינובסקי, מסתייגת הסתייגות מהותית, שההחרגה תחול רק על מי שלא מתוקצב במישרין או בעקיפין.

יעקב מרגי: זאת אומרת שההסתייגות שלה מחריגה רק מי שלא מקבל גם את ה-700 שקלים.

<מיכל חורין: לא טוב.

יפעת שאשא ביטון: זה מה שמשתמע אבל לא לזה היא מתכוונת.

יעקב מרגי: לכן אנחנו מחדדים את זה.

<הדס אגמון: זה מה שמשתמע, זה נכון.

יפעת שאשא ביטון: לזה גם אני מוכנה.

יפעת שאשא ביטון: מי שלא מקבל שום שקל מהמדינה, שיעשה כרצונו.

<נועה בן אריה: זה בדיוק הנוסח של ההסתייגות שלה.

<נועה בן אריה: ההסתייגות שלך מתייחסת לאותם מוסדות שלא מתוקצבים, לא במישרין ולא בעקיפין, על ידי המדינה ו/או הרשות המקומית ושאינם מתקיימים במבנה הרשות.

<נועה בן אריה: אלה שני תנאים מצטברים.

יוליה מלינובסקי: כן.

יוליה מלינובסקי: ואינם פועלים בשטח - - -

<נועה בן אריה: אם זאת ההסתייגות, יש מוסדות שאין להם לא את זה ולא את זה.

<נועה בן אריה: אתם מוכנים לחיות עם זה?

<מירב ישראלי: מבחינה משפטית, מבחינה של חופש עיסוק, מי שלא מקבל בכלל - - -

יוליה מלינובסקי: אני מקריאה שוב את הנוסח, כדי שלא יהיו אי הבנות.

יוליה מלינובסקי: אני רוצה להחריג.

יוליה מלינובסקי: "למעט צהרון שהמדינה או הרשות המקומית אינן משתתפות בתקצוב עבור צהרון במישרין או בעקיפין ושאינו פועל בשטח של מוסד חינוך רשמי".

<נועה בן אריה: הן לא משתתפות בתקצוב.

<נועה בן אריה: מה זה עבור צהרון?

<נועה בן אריה: איזה מין דבר זה תקצוב עבור צהרון?

יפעת שאשא ביטון: נכון.

יפעת שאשא ביטון: אף אחד לא מקבל.

<נועה בן אריה: אין חיה כזאת.

יעקב מרגי: אין תקצוב צהרון.

יוליה מלינובסקי: אני אסביר שוב.

יוליה מלינובסקי: אתם לא מצאתם זמן, משרדי הממשלה, לשבת אתם למרות שביקשתי מכם לשבת אתי בשבוע שעבר.

יוליה מלינובסקי: לא מצאתם זמן ולכן כרגע אנחנו יושבים כאן ומדברים.

יוליה מלינובסקי: אני אסביר את הרציונל.

יוליה מלינובסקי: אם אני לא קיבלתי מבנה חינם או בהקצאה, שזה במישרין או בעקיפין, ולא נעניתי לקול קורא במצטבר – שני דברים במצטבר, זאת אומרת, המדינה לא מתקצבת את הצהרון שלי – אני פטורה מכל העניין הזה.

<מיכל חורין: אבל הקול קורא מנותק היום מהחוק.

<מיכל חורין: החוק מדבר על אוכלוסייה אחרת והוא לא מחייב את הסבסוד של אחר הצהרים.

יוליה מלינובסקי: לא יהיה סבסוד עבור כל הצהרונים.

יוליה מלינובסקי: אם אני לא קיבלתי מהרשות מבנה חינם או בהקצאה, כמו עמותות שמקבלות, ואני שוכרת מבנה בשוק הפרטי ואני מפעילה שם גן ילדים בשעות הבוקר - - -

<דודי מזרחי: את לא מתוקצבת עליו במשרד החינוך?

יוליה מלינובסקי: אני מתוקצבת.

יוליה מלינובסקי: לפי מה שאני ביררתי, חבל שלא מצאת זמן לדבר אתי קודם, רדפתי אחרי האדון ואיכשהו זה לא הסתדר, ה-700 שקלים אלה, המדינה נותנת לי עבור הפעלת הצוות.

יוליה מלינובסקי: אני אשמח לראות את הפירוט.

יעקב מרגי: תקריאי את ההסתייגות.

יעקב מרגי: אנחנו בסוף נצביע עליה.

<חיים הלפרין: אני רוצה להסביר שהמשמעות עלולה להיות שכל מוסד מוכר שאינו רשמי יקים עמותה אחר הצהרים.

יוליה מלינובסקי: לא.

יוליה מלינובסקי: אם הוא יושב במבנה - - -

<מירב ישראלי: זה יפתור לך את הבעיה של תשלומי הורים, אם יקרה דבר כזה.

<חיים הלפרין: או יפתור או ייצר.

יוליה מלינובסקי: אם הוא קיבל ממך מבנה.

<חיים הלפרין: גם אם הוא לא קיבל מבנה.

יוליה מלינובסקי: את הנוסח הזה לא ניסחתי לבד כי אני לא מספיק חכמה לשם כך.

יפעת שאשא ביטון: את חכמה אלא שיש כאן אינטרסים אחרים.

יוליה מלינובסקי: לא.

יוליה מלינובסקי: זה לא קשור לאינטרסים.

יוליה מלינובסקי: אני מהישיבה הקודמת מדברת על זה.

יוליה מלינובסקי: ניסחתי את זה בעזרת היועצת המשפטית של הוועדה שהיא מומחית בתחום הזה.

יוליה מלינובסקי: הגענו להבנה שזה נוסח שנותן מענה לכל התשובות.

<חיים הלפרין: צריך להבין שהמשמעות היא מה שאמרתי.

<חיים הלפרין: גם לא יהיה פיקוח לא רק על המחיר שבזה כולם מתמקדים אלא גם לא יהיה על הבריאות ולא על הסטנדרט.

יוליה מלינובסקי: כאילו עכשיו יש לך פיקוח על זה.

יעקב מרגי: יהיה.

יעקב מרגי: זה החוק.

יפעת שאשא ביטון: את זה אנחנו רוצים לשנות ולשם כך התכנסנו.

<זאב גולדבלט: לא ברור לי למה אתם הורדתם מתחולת החוק את כל נושא המתנ"סים.

<זאב גולדבלט: אין לזה שום הצדקה.

יפעת שאשא ביטון: לא הורדנו.

יפעת שאשא ביטון: זה כאן.

יעקב מרגי: לא הורדנו.

<זאב גולדבלט: זה מחוק.

יפעת שאשא ביטון: לא הורדנו.

יפעת שאשא ביטון: בשום אופן.

<זאב גולדבלט: מרכז קהילתי מחוק.

<זאב גולדבלט: בסעיף 1 מרכז קהילתי מחוק, וגם אחרי כן בסעיף קטן (2), ירד נושא מרכז קהילתי.

<זאב גולדבלט: השאלה היא על שום מה.

<זאב גולדבלט: נקודה שנייה בנושא ההגדרות.

<זאב גולדבלט: למה אף אחד לא התמודד עם מה שביקשנו, להגדיר גם את נושא ההורים?

<זאב גולדבלט: גם הורים צריכים לקבל איזושהי התייחסות בהגדרות כי אחרי כן זה משפיע בהמשך.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: תרשמו את ההערות ואחר כך אני ארצה התייחסויות.

<שולמית ביסמנובסקי: יושבת ראש ארגון הגנים הפרטיים בישראל.

<שולמית ביסמנובסקי: אני רוצה לחזק את הדברים שנאמרו קודם על ידי חברת הכנסת מלינובסקי.

<שולמית ביסמנובסקי: הצהרונים שנמצאים במקומות פרטיים, משלמים עליהם לפעמים עשרים אלף, 15 אלף שקלים, רק שכר דירה.

<שולמית ביסמנובסקי: על זה תוסיפו ארנונה.

<שולמית ביסמנובסקי: הם לא פטורים מכל התשלומים האלה.

<שולמית ביסמנובסקי: לכן אי אפשר לאחד את כל הגנים בארץ, מהצפון ומהדרום, כך שכל אחד ישלם בדיוק אותו הדבר.

<שולמית ביסמנובסקי: זה פשוט ייכנס לדלת שאי אפשר להיכנס בה.

<שולמית ביסמנובסקי: אני חושבת שזה נכון יהיה לפטור את הצהרונים שמשלמים שכר דירה וארנונה.

<שולמית ביסמנובסקי: אי אפשר לאחד את כולם.

<שולמית ביסמנובסקי: הרשות להגבלים עסקיים לא מאשרת לנו לאחד מחירים.

יעקב מרגי: אני אשאל שאלה.

יעקב מרגי: האם את יכולה להבין את החשש שלנו שבפתח הזה שאנחנו ניתן ייכנסו כל אלה ואז כל החוק הזה מיותר?

<שולמית ביסמנובסקי: לא.

<שולמית ביסמנובסקי: ממש לא.

<שולמית ביסמנובסקי: רוב הצהרונים נמצאים ברשויות המקומיות, במתנ"סים ובמרכזים הקהילתיים.

<שולמית ביסמנובסקי: דווקא את המתנ"סים ואת המרכזים הקהילתיים יפטרו ואת הגנים לא.

יפעת שאשא ביטון: לא יפטרו.

יפעת שאשא ביטון: אל תדאגי.

יפעת שאשא ביטון: החוק הזה לא יעבור בלי המתנ"סים.

<שולמית ביסמנובסקי: אין הרבה גנים פרטיים שמפעילים צהרונים.

יעקב מרגי: שאלתי שאלה.

יעקב מרגי: ענית לי.

<נועה בן אריה: אני רוצה להשיב לעניין הזה של השכירות והארנונה.

<נועה בן אריה: זה לא דבר שלא נתנו לו ביטוי גם בדיון הקודם.

<נועה בן אריה: אני מפנה אותך לנוסח העדכני, בסעיף 9(א)(1) שבא בדיוק להתייחס למקרים שבהם יש לנו עלות עודפת של מפעילים של מסגרות שצריכים להוציא כסף אחר מאשר רשות ציבורית שהמבנה ניתן לה במימון המדינה.

<נועה בן אריה: שם נאמר במפורש: בקביעת מחיר כאמור, יביא השר בחשבון, בין היתר, את אופן התאגדותו, סל שירותים שנקבע בו, האזור שבו הוא פועל, שכבות הגיל של הילדים ורשאי הוא לקבוע מחירים חודשיים מרביים שונים וכולי.

יעקב מרגי: נתנו לשר מנדט מורחב.

<שולמית ביסמנובסקי: צריך לקבוע 6,000 סוגים שונים של תשלומים.

<שולמית ביסמנובסקי: כל גן הוא שונה.

איתן ברושי: אדוני היושב ראש, חברי הכנסת והשותפים לדיון.

איתן ברושי: צריך לקחת בחשבון בכל תחום – והדיון הזה הוא חשוב – את הייחוד של המועצות האזוריות.

איתן ברושי: הוויכוח הוא לא משפטי אלא קודם כל ברמה הערכית.

איתן ברושי: מדובר על תשעה אחוזים מהאוכלוסייה בישראל שפזורים באלף ישובים כפריים, במושבים ובקיבוצים.

יעקב מרגי: כשאתה אומר ברמה הערכי, עם משקל סגולי גבוה יותר.

איתן ברושי: יותר טוב שאתה תגיד את זה.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: אתה.

יעקב מרגי: אני רוצה להבין ממך.

איתן ברושי: אלף ישובים כפריים שמפוזרים ב-54 מועצות אזוריות, לאורכה ולרוחבה של הארץ, ולא דומה ישוב אחד לשני או רשות אחת לשנייה.

איתן ברושי: לכן התעקשתי שיהיה כתוב מועצה אזורית כדי שלא נהיה אחר כך תלויים בפרשנות של פקיד תורן.

איתן ברושי: להכיר בייחוד.

איתן ברושי: למשל, אם אנחנו אומרים שהצהרון פועל בשטח מוסד חינוך, ברוב הישובים הכפריים אין מוסד חינוך.

איתן ברושי: היו פעם.

איתן ברושי: עכשיו זה בבתים כאלה ובבתים אחרים, אבל אני לא רוצה להיכנס לזה ואין טעם להאריך.

איתן ברושי: לכן צריך כקו מנחה באישור החוק החשוב הזה, וברמת צריך להביא אותו השבוע לכנסת, ולכן אני מציע לא לעצור את הדיון במקומות שלא צריך אבל לא להשאיר אותנו עם כאבי בטן.

איתן ברושי: לא פעם אנחו מרגישים מחוץ לציבור.

יעקב מרגי: אני אתן התייחסות מיוחדת לסוגיות האלה.

<נועה בן אריה: כשאדוני יגיע לדיון בסוגיית המועצות האזוריות, אני אבקש להעלות עוד שני נושאים שצריך לתת עליהם את הדעת במסגרת החקיקה כאן בנושא המועצות האזוריות.

יעקב מרגי: את רוצה שנקיים את הדיון כרגע ונסגור אותו?

<מירב ישראלי: זה קשור להגדרת צהרון.

<עמיר ריטוב: ראש המועצה האזורית לב השרון ויושב ראש מרכז המועצות האזוריות.

<עמיר ריטוב: אני כמובן מברך אבל שכחו אותנו בבית, את המועצות האזוריות.

<עמיר ריטוב: קודם כל, אני חייב הערה שלא קשורה למועצות האזוריות.

<עמיר ריטוב: אני לא חושב שהתייחסתם, כמה שניסיתי לקרוא בחוק.

<עמיר ריטוב: יש דבר כזה שנקרא במוסדות החינוך חטיבה צעירה.

<עמיר ריטוב: מהי חטיבה צעירה?

<עמיר ריטוב: ילדי גן החובה לומדים, אני לא יודע לומר כמה זה באחוזים במדינת ישראל, אבל זה קיים.

<עמיר ריטוב: גילוי נאות, עליתי על זה כי במועצה האזורית שלי יש חטיבה צעירה.

<עמיר ריטוב: מה המשמעות?

<עמיר ריטוב: שיש ילדים שלומדים ביחד.

<עמיר ריטוב: הם לומדים באותו בית, ילדי גן חובה יחד עם ילדי כיתה א', ולפי מהות החוק כאן, בטח בסוציו אקונומי הגבוה, ילדים, אותם ילדים שהולכים ביחד לבית ספר, ילכו ביחד לצהרון, וזה יצטרך לשלם וזה לא יצטרך לשלם.

<עמיר ריטוב: כאילו לזה יש סבסוד ולזה לא.

<עמיר ריטוב: אני חושב שזה משהו שצריך לקחת בחשבון.

יעקב מרגי: אל תערבב.

יעקב מרגי: אנחנו כרגע מחוקקים את חוק הפיקוח.

<נועה בן אריה: בדבר אחד הוא כן צודק.

<נועה בן אריה: כאשר אנחנו נעשה הבחנה כוללת, גני ילדים ובתי הספר, נגדיר אותם אם הם בית ספר או גן ילדים לצורך העניין.

<עמיר ריטוב: אנחנו במרכז המועצות האזוריות רואים שתי בעיות עיקריות בחוק, מבחינתנו.

<עמיר ריטוב: הראשונה, כל הנושא של ההיסעים.

<עמיר ריטוב: מועצה אזורית מפוזרת על מאתיים אלף דונם, 18 ישובים, עשרים ישובים, ואנחנו ברמה הזאת יודעים לעבוד ומשרד החינוך ידע לעבוד מולנו גם בקייטנות של הקיץ וגם תמיד, בקטע של לקחת את הילדים האלה ולהסיע אותם.

יפעת שאשא ביטון: פתרנו את זה בפעם הקודמת.

יפעת שאשא ביטון: דיברנו על כך שכל הילדים יוסעו.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו הרי יודעים שבקיבוצים יש מרכזי ילדים שמקיימים את הפעילות בתוך הישוב או בתוך הקיבוץ.

יפעת שאשא ביטון: אגב, אני מכירה את זה מקרוב.

יפעת שאשא ביטון: לכן זה פותר את סוגיית ההסעה.

<עמיר ריטוב: אני מסכים אתך אבל לא לחלוטין.

<עמיר ריטוב: אני אסביר.

<עמיר ריטוב: אכן בקיבוצים הבעיה יכולה להיפתר.

<עמיר ריטוב: זאת אומרת, בקיבוצים יודעים לקלוט את הילדים.

<עמיר ריטוב: ייסעו בהסעות.

<עמיר ריטוב: אבל במושבים אנחנו לא ערוכים ואין לנו מוסדות כמו בקיבוצים לקלוט את הילדים.

<עמיר ריטוב: יוצא שבמועצות אזוריות שהן מעורבות, של קיבוצים ומושבים, זה עוד יותר בעייתי כי חצי מהילדים נוסעים הביתה בהסעות בצורה מסודרת, לצהרונים בקיבוצים, וחצי צריכים להישאר בבית הספר.

יפעת שאשא ביטון: איפה מקיימים המושבים את כל הימים?

יפעת שאשא ביטון: הרי יש חופשים במהלך השנה שהמושבים נותנים להם פתרון.

יפעת שאשא ביטון: הם לא נותנים את זה במסגרת בית הספר אלא הם נותנים את זה במסגרת הישוב.

<עמיר ריטוב: לא.

<עמיר ריטוב: לא קיים.

יעקב מרגי: לא כל המושבים.

יפעת שאשא ביטון: יש לך רשימה שמית של הישובים שאכן עושים את זה?

יעקב מרגי: לא כל המושבים.

יפעת שאשא ביטון: תתארגנו.

יפעת שאשא ביטון: קדימה.

<עמיר ריטוב: עוד הערה.

<עמיר ריטוב: הדבר הנוסף קשור בגודל שלנו.

<עמיר ריטוב: אתם קבעתם, נדמה לי, מינימום 22.

<עמיר ריטוב: אנחנו קטנים ולעתים קשה לנו להגיע ל-22.

<עמיר ריטוב: אנחנו רוצים להגיע למצב, לתת גם שירות לפחות.

<עמיר ריטוב: אנחנו מבקשים את האישור שלכם.

יפעת שאשא ביטון: דיברנו על זה בפעם הקודמת.

<עמיר ריטוב: שיבוא לידי ביטוי בחוק, שנוכל לגבות יותר כסף כדי לתת שירות גם לפחות ילדים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: נועה, את רוצה להתייחס למועצות האזוריות , למושבים ולקיבוצים?

<נועה בן אריה: כן.

<נועה בן אריה: ראשית, הגדרה של מועצה מקומית מכילה בתוכה גם מועצה אזורית.

<נועה בן אריה: כך ההגדרה המשפטית על פי חוק.

<נועה בן אריה: אני מניחה שגם כשנגיע לשלב של הניסוחים הסופיים, לפני קריאה שנייה ושלישית, גם אם נכניס כרגע את הביטוי לרבות מועצה אזורית, זה ירד בשלב הניסוח.

איתן ברושי: אין סיבה שזה ירד.

<נועה בן אריה: אני באמת לא מתווכחת על העניין הזה.

<נועה בן אריה: זה יחול על מועצות אזוריות.

<נועה בן אריה: זה ברור.

<נועה בן אריה: הנושא של שטח המוסד.

<נועה בן אריה: כן ברגע שמורידים את ההגדרה של מבנים קהילתיים או מרכזים קהילתיים, לגבי המועצות האזוריות עולה בעיה מכיוון שמרבית הפעילות שלהם בצהרונים, בפעילויות בלתי פורמליות אחרי שעות בית הספר, לא מתקיימת בשטחי מוסד חינוך כהגדרתו.

<נועה בן אריה: לכן צריך למצוא לזה איזשהו מענה כדי שלא יהיה מצב שבו אנחנו בעצם מוציאים את המועצות האזוריות מתוך החקיקה הזאת.

<זאב גולדבלט: לכן צריך להשאיר את המתנ"סים בפנים.

<נועה בן אריה: צריך לייצר מצב שבו במועצות האזוריות עצם קיום הצהרונים במבנה שהוא איננו מבנה חינוך בהגדרה, עדיין מכניס אותו תחת המסגרת המפוקחת.

<נועה בן אריה: הדבר השלישי הוא ההתייחסות לקבוצות.

<נועה בן אריה: ההתייחסות לגודל קבוצה.

<נועה בן אריה: ההתייחסות לגודל קבוצה הובאה לידי ביטוי במסגרת הקול הקורא ניצנים ותובא לידי ביטוי גם כאן.

<נועה בן אריה: הנושא של גודל קבוצה בא לידי ביטוי במסגרת הקול הקורא באמצעות תוספת של מרכיב גודל קבוצה למסגרת מפרט השירותים והמחיר שבצדם שניתן להוסיף.

<נועה בן אריה: את אותו ביטוי ביקשנו לתת גם כאן במסגרת התקינה שתיעשה על ידי השר לגבי המחיר המרבי המפוקח בהתייחס לגודל קבוצה וגם בהתייחס למקרה המיוחד של מועצות אזוריות.

<נועה בן אריה: לכן גם כאן זה יבוא לידי ביטוי.

<נועה בן אריה: המסגרת של זה הוסדרה בסעיף 9(א)(1) כמו שאתם רואים אותה.

<נועה בן אריה: אם צריך לחדד אותה, נחדד אותה.

<נועה בן אריה: הדבר האחרון הוא ההסעות.

<נועה בן אריה: אני אומרת שוב ואני אומרת את זה כמו מנטרה, אמרנו את זה לאורך כל הדיונים, שהיינו מאוד רוצים להביא מוצר מושלם אבל הרשויות המקומיות בסוף צריכות לממן את ההסעות האלה והן לא יכולות.

<נועה בן אריה: אף פעם צהרונים לא הביאו בתוכם את המרכיב של הסעות תלמידים.

<נועה בן אריה: אנחנו לא יכולים לייצר עכשיו מוצר שבו אנחנו גם מחילים את מרכיב ההסעות מכיוון שאנחנו צריכים לזכור שבשונה משיעורי ההשתתפות של מועצות אזוריות, משרד החינוך, ברשויות מקומיות שהן אינן אזוריות, שיעורי ההשתתפות האלה עומדים על ארבעים אחוזים ועל חמישים אחוזים בהתאמה.

<נועה בן אריה: אנחנו לא יכולים לשאת בזה.

<נועה בן אריה: לכן צריך למצוא לזה מקור תקציבי אחר.

יעקב מרגי: משרד החינוך, מקובל?

יעקב מרגי: ההבהרות של נוער, זאת אומרת שזה נכנס ומכוסה?

<מירב ישראלי: מה זה אומר מבחינת הנוסח?

<נועה בן אריה: 9(1)(א).

<מירב ישראלי: אבל זה לא נותן מענה להיכן זה מתקיים.

<נועה בן אריה: לא.

<נועה בן אריה: הנושא של המבנים לא נותן מענה כרגע בנוסח.

יעקב מרגי: בדיון הקודם, אני אזכיר לכם, ישב כאן שי חג'ג' והוא שאל את השאלה הזאת ואמרנו לו, והסכמתם שזה אפשרי, שמושב שיהיה מסוגל מבחינת הגודל, מבחינת ארגון של שני מושבים סמוכים, לארגן קבוצה בתוך המושב – יתאפשר לו.

<נועה בן אריה: נכון.

<נועה בן אריה: אבל ברגע שהוא יצא מההגדרה של מרכז קהילתי שאותה הגדרנו בדיון הקודם ועכשיו הוצאנו אותה בנוסח הנוכחי, אנחנו לא יכולים להתכנס.

איתן ברושי: אני חושב שהפתרון הוא שהמועצה תאשר את המבנים.

איתן ברושי: המועצה האזורית היא זו שאחראית על המהלך הזה.

איתן ברושי: למועצה האזורית תהיה סמכות לאשר את המבנים בישוב הקהילתי, גם מושב וגם קיבוץ.

איתן ברושי: המועצה האזורית היא הסמכות.

איתן ברושי: היא גוף סטטוטורי, יש לה אחריות.

יעקב מרגי: מה זה לאשר את המבנים?

יעקב מרגי: מה הכוונה?

יעקב מרגי: מבחינה משפטית.

איתן ברושי: זה אומר שהמבנה ראוי לקיים צהרון.

יוליה מלינובסקי: להחליט היכן יהיה צהרון?

איתן ברושי: כן.

איתן ברושי: מה הבעיה?

איתן ברושי: המועצה האזורית תחליט.

<דודי מזרחי: בעיקרון אין בעיה.

<דודי מזרחי: כל התשתית, לפחות מבחינת משרד החינוך במערך הפיקוח כאן, מושתתת על מוסדות החינוך.

<דודי מזרחי: במסגרת הקול קורא גם למועצות אזוריות וגם לרשויות אחרות שירצו מסגרות אחרות, תמיד יהיו מקרים חריגים, כל מועצה אזורית שפנתה אלינו – היינו קשובים לייצר לה את הפתרון.

איתן ברושי: שיהיה כתוב.

<דודי מזרחי: יש משהו שעוד צריך לייצר, נייצר את הפתרון.

<מירב ישראלי: אבל החוק לא יחול.

<דודי מזרחי: זה לא במסגרת של החוק הזה.

יעקב מרגי: החוק לא יחול.

יעקב מרגי: בסדר.

<מיכל חורין: החוק לא - - -

<מירב ישראלי: למרות שיש לך את סעיף 9.

איתן ברושי: אדוני היושב ראש, זו הדרך המרכזית שלנו.

איתן ברושי: הדרך המרכזית שלכם היא שזה יבוצע במוסדות החינוך.

איתן ברושי: למדו עד 1:00 בכיתה א', ב' ו-ג', ועכשיו ילמדו עד 4:00.

איתן ברושי: סתם, לא חשוב, באותו מקום עם הוצאות יותר נמוכות כי בית הספר קיים.

איתן ברושי: אני מאוד בעד זה.

איתן ברושי: אני חושב שגם בהתיישבות צריך לבחון את זה.

איתן ברושי: אבל במידה וחוזרים למושב, לקיבוץ ולישוב הקהילתי, וברוב המקומות מה שהיה פעם בתי ספר יסודיים כבר עברו אלף גלגולים, יש כל מיני מבנים.

איתן ברושי: המועצה האזורית היא הזרוע המבצעת של המממשלה.

יעקב מרגי: למה היא לא יכולה?

<מיכל חורין: החוק מחיל רגולציה, מחיל סטנדרטים על הצהרונים שפועלים בתוך מוסדות החינוך.

<מיכל חורין: אין מניעה שאתם תמשיכו להפעיל את הצהרונים במבנים כאלה ברשויות המקומיות.

<קריאה: הם לא יהיו בחסות החוק.

יפעת שאשא ביטון: מושבים, אם הם רוצים להיות יסודיים, שיגישו רשימה ואנחנו נבדוק אותה.

יפעת שאשא ביטון: בהרבה מאוד מושבים יש מרכזונים ובתי ילדים ומקיימים שם את הפעילויות בחופשים.

יפעת שאשא ביטון: שם זה יחול ושם זה יהיה.

יעקב מרגי: אני לא מבין האם זו גזרת גורל משמים שהם לא יהיו מפוקחים אם זה יהיה בצורה שהוא ביקש.

יעקב מרגי: אנחנו יכולים להכניס בחוק, ואני שואל וגם קובע, ניסוח מתאים לפיו במועצות אזוריות, במידה והרשות המקומית היא הריבון והיא קבעה שהצהרון יהיה א', ב', ג', למה שהחוק לא יחול?

<מיכל חורין: החוק קובע כאן ששר החינוך הוא הריבון בעניין הזה.

יפעת שאשא ביטון: כבוד היושב ראש, מחזירים חזרה את הסיפור.

יפעת שאשא ביטון: הרי זה לא יעבור בלי זה ואת זה אני אומרת לכם מראש.

יפעת שאשא ביטון: שטח מרכז קהילתי ומרכז קהילתי הוא אותם מבני ציבור.

יעקב מרגי: רגע.

יעקב מרגי: הם לא שומעים אותך.

יפעת שאשא ביטון: מספיק שאתה שומע אותי.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: אני צריך גם אותם.

יעקב מרגי: הבטחתי שזה יהיה בהסכמה.

איתן ברושי: גם עניין הגודל הוא בעייתי.

איתן ברושי: הנקודה היא שיש ילדים שהם ילדים של ישוב ונגיד הם חיים עכשיו בערבה, לא אצל עמיר ריטוב אלא בערבה.

יפעת שאשא ביטון: את הגודל פתרו.

איתן ברושי: צריך להגיד שגודל הקבוצה הוא מאוד מינימלי.

איתן ברושי: אני בכוונה לוקח את הערבה כדוגמה.

יפעת שאשא ביטון: הבעיה היא שאנחנו משאירים את הקיבוצים כל הזמן.

יפעת שאשא ביטון: הם מתנהלים איך שבא להם, הם גובים כמה שבא להם והם עושים מה שבא להם.

יפעת שאשא ביטון: הגיע הזמן לעצור את זה.

יעקב מרגי: משרד המשפטים ומשרד החינוך.

יעקב מרגי: היועצות המשפטיות המכובדות.

יעקב מרגי: אני מבין שאם לא היינו מוציאים את המבנים של המרכזים הקהילתיים, הסוגיה הזו הייתה פתורה.

יפעת שאשא ביטון: זה לא מתאים.

<מירב ישראלי: בהגדרה הזאת.

יעקב מרגי: ברגע שהוצאנו את המרכזים הקהילתיים, אי אפשר להחריג אותו ואז תעלה טענת השוויון.

יעקב מרגי: הבנתי מהר, אבל אני לא מסכים.

יעקב מרגי: עדיין מועצות אזוריות, זה לא זכיין כזה או אחר אלא זאת אושיה משפטית שקיימת במבנה אחר מרשות מקומית או מועצה מקומית אחרת שהיא כולה מרוכזת.

יעקב מרגי: לכן אני חושב שגם טענת השוויון היא חלשה והיא דהויה.

יעקב מרגי: מצדי, עד סוף הדיון צריך למצוא את הניסוח שיאפשר לשר לקבוע אמות מידה לפיקוח למועצות האזוריות בגלל המבנה.

<חיים הלפרין: אני חושב שיש כאן חיבור שבין שני דברים שלא קשורים.

<חיים הלפרין: במסגרת הקול קורא אפשרנו לכל מועצה אזורית שניגשה לקול קורא שני דברים.

<חיים הלפרין: האחד, במסגרת חריגים להגיד שאצלה בישובים - - -

איתן ברושי: לא רוצים להיות חריגים.

איתן ברושי: אנחנו לא חריגים.

יעקב מרגי: רגע.

יעקב מרגי: איתן, אני קורא אותך לסדר.

יעקב מרגי: תן לו.

יעקב מרגי: הוא עוד לא דיבר.

יעקב מרגי: הוא אמר חריגים.

יעקב מרגי: אני חריג, לא הוא.

יעקב מרגי: עד היום במדינה כל החריגים רק מצ'ופרים.

<חיים הלפרין: הגדרנו מראש מקומות, לא מועצות אזוריות, בהם מספר הילדים בבוקר הוא באופן יחסי קטן, באופן טבעי בצהרון לא יכולים להישאר 22 ילדים.

<חיים הלפרין: אמרנו שיש ועדת חריגים, תפנו, ניתן לכם מענה.

<חיים הלפרין: לגבי מועצות אזוריות, והנושא הזה עלה, לגבי הפיזור של הילדים.

<חיים הלפרין: אנחנו יודעים שמועצות אזוריות גדולות, כלומר, שבתי הספר גדולים, אין בעיה כי אפשר לפצל את ההסעות.

<חיים הלפרין: במועצות אזוריות בהן יש רק קיבוצים, גם אין בעיה כי הפיזור יכול להיות לקיבוצים והפעילות יכולה להימשך.

איתן ברושי: יש מועצה אחת כזאת.

יעקב מרגי: רגע.

יעקב מרגי: איתן, אתה מבין מהר ואני עוד לא הבנתי.

יעקב מרגי: תן לו לסיים את דבריו.

<חיים הלפרין: המקרים האלה, זה יכול להתקיים בקיבוצים והמועצה אומרת שהיא מסמיכה את הישובים שלה להפעיל את זה במקומה.

<חיים הלפרין: לגבי הקול קורא גם אין בעיה.

יעקב מרגי: אם המועצה מסמיכה את הישובים, יש כיסוי?

<חיים הלפרין: כן.

<חיים הלפרין: זה מה שאמרתי.

<חיים הלפרין: לכן זה לא קשור לחוק אלא זה קשור לקול קורא.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: זה קשור לקול קורא.

יעקב מרגי: יש לי כיסוי.

יעקב מרגי: זה נאמר לפרוטוקול.

איתן ברושי: לא.

איתן ברושי: זה לא מעניין.

איתן ברושי: יש חוק ולא יכול להיות דבר כזה שיחריגו עכשיו, שנחל עוז ומשגב עם יוחרגו.

איתן ברושי: ביהודה ושומרון הייתם עושים את זה?

איתן ברושי: בנט היה מסכים שביהודה ושומרון הם חריגים?

איתן ברושי: אתם לא מתביישים?

איתן ברושי: נחל עוז חריג?

איתן ברושי: משגב עם חריג?

יעקב מרגי: אתה סתם צועק.

יעקב מרגי: אתה יודע למה?

איתן ברושי: מה פתאום חריג?

איתן ברושי: אנחנו כמו כולם.

יעקב מרגי: תפריד בין חוק הפיקוח לקול קורא.

יעקב מרגי: אתה מערבב בין שני הדברים.

איתן ברושי: מה יצא קול קורא כשעוד אין חוק?

איתן ברושי: עוד אין חוק ואתם כבר מוציאים קול קורא.

יעקב מרגי: הקול קורא קיים.

איתן ברושי: עם כל הכבוד, אנחנו רוצים להיות כמו כולם.

איתן ברושי: אל תחריג אותנו.

יפעת שאשא ביטון: שישלמו כמו כולם.

איתן ברושי: ישלמו כמו כולם.

איתן ברושי: נכון.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני מיציתי.

יעקב מרגי: אתה רוצה להגיש הסתייגות?

יעקב מרגי: תגיש.

יעקב מרגי: אני מיציתי.

יעקב מרגי: אני לא אעשה כאן פיליבסטר.

איתן ברושי: מה מיצית?

איתן ברושי: מה כתוב?

יעקב מרגי: אני מיציתי.

יעקב מרגי: ברגע שיש לי הבהרה חד משמעית שהשר נתן פתרונות למקרים החריגים, אני מיציתי.

איתן ברושי: אבל זה לא חריג.

איתן ברושי: אצלנו זה כולם כך.

איתן ברושי: מה חריג?

איתן ברושי: עמיר, אתה מסכים להיות חריג?

איתן ברושי: אנחנו מדברים על אלף ישובים.

איתן ברושי: מה זה חריג?

יעקב מרגי: איתן ברושי, תודה רבה.

יעקב מרגי: אני הבנתי.

איתן ברושי: אני רוצה שתצביע נגדי.

איתן ברושי: אתה תצביע נגדי שמועצה אזורית היא חריג.

יעקב מרגי: אין לי בעיה.

איתן ברושי: אנחנו חריג?

יעקב מרגי: אני קיבלתי תשובות.

איתן ברושי: מה קיבלת?

איתן ברושי: ראית את זה כתוב?

יעקב מרגי: יושב כאן בן אדם, יועץ משפטי של משרד, יושב כאן בעל תפקיד במשרד ואומר דברים לפרוטוקול.

איתן ברושי: אני רוצה שיהיה כתוב שהמועצה האזורית רשאית לאשר מבנים.

יעקב מרגי: איתן, תקשיב.

יעקב מרגי: אני מיציתי את הסיפור של המועצות האזוריות.

יעקב מרגי: יש לי בחוק עוד נושאים כבדים יותר, כבדי משקל, שאני חייב לסיים אותם.

איתן ברושי: תצביע.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: תגיש הסתייגות.

איתן ברושי: תצביע עכשיו.

<אלון נתן שוסטר: ראש המועצה האזורית שער הנגב ויושב ראש ועדת החינוך של מרכז המועצות.

<אלון נתן שוסטר: לשעבר אני מורה לאזרחות.

<אלון נתן שוסטר: אני לא מצליח להבין איך החוק לא מאפשר לנו והקול קורא מאפשר לנו.

<אלון נתן שוסטר: זאת אומרת, הקול קורא מאפשר לנו להיכנס ולקבל את הסיוע, אבל החוק בעצם לא מאפשר.

יעקב מרגי: מה זה החוק?

יעקב מרגי: איזה חוק?

<אלון נתן שוסטר: החוק שאתם מדברים עליו.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: זה חוק פיקוח.

יעקב מרגי: מה זה לא מאפשר לך?

יעקב מרגי: זה חוק פיקוח.

יעקב מרגי: אני לא מבין אותך.

<אלון נתן שוסטר: אין קשר בין הדברים?

יעקב מרגי: אין קשר.

איתן ברושי: אם אין קשר, אז תכניס לחוק.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: כתוב "חכמים היזהרו בדבריכם שמא יבואו תלמידים אחריכם וישתו מהמים הרעים".

יעקב מרגי: בסוף יבוא מישהו לקרוא את החוק ויגיד שכותבים כאן שטויות.

יעקב מרגי: הרי בדור הבא יהיו יותר חכמים מאתנו ויאמרו, תראו מה כתבו כאן, שטויות.

יעקב מרגי: נאמר במפורש.

יעקב מרגי: נתנו לך מענה.

<חיים הלפרין: יש כאן סוג של הקלה למועצות האזוריות.

יעקב מרגי: אני מיציתי את הסוגיה הזאת.

יפעת שאשא ביטון: איזו סוגיה?

יפעת שאשא ביטון: של האזורים.

יעקב מרגי: כן.

יפעת שאשא ביטון: אבל אנחנו עדיין בהגדרות של הצהרון.

יפעת שאשא ביטון: המתנ"סים, צריך לחזור לזה.

יעקב מרגי: המתנ"סים לא יהיו בחוק.

יפעת שאשא ביטון: אין דבר כזה.

יפעת שאשא ביטון: אז תבטלו את הכול.

יפעת שאשא ביטון: אין דבר כזה.

יפעת שאשא ביטון: חברים, כל מי שירצה עכשיו להפעיל צהרון, גם מבית ספר, יעבור למתנ"סים.

יפעת שאשא ביטון: המתנ"ס הוא מרכז קהילתי.

יפעת שאשא ביטון: לא יקום ולא יהיה.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת למה אתם עושים את זה.

יפעת שאשא ביטון: אני קיבלתי את אותו מכבש לחצים בשבועיים האחרונים.

יפעת שאשא ביטון: שמעתי על כל הפעילויות האחרות שהם מממנים בזכות הכסף שההורים משלמים לצהרונים, מה שאסור שיקרה.

יפעת שאשא ביטון: אני יכולה לתת לך את זה, יש לי גם חלק מהדברים כתובים.

יפעת שאשא ביטון: אני מאוד מבקשת, חברים, אם החוק הזה עובר בלי המתנ"סים – הוא לא שווה כלום.

יפעת שאשא ביטון: הנה, אני אומרת לכם כמי שמקדמת אותו.

<קריאה: גם אנחנו הבהרנו את זה.

יעקב מרגי: נעה, התייחסות.

יעקב מרגי: מה הבעיה עם המתנ"סים?

<נעה היימן: את עובדת אתנו זמן מה ואני חושבת שהדברים שאמרת בעניין לחצים לא נכונים.

יפעת שאשא ביטון: תני לי סיבה הגיונית אחת למה המתנ"ס צריך להיות מוחרג.

<נעה היימן: בואו נבדיל בין שני דברים בפעילות המתנ"ס.

<נעה היימן: בפעילות המתנ"ס יש שני סוגים של הפעלת צהרונים על ידי מתנ"סים.

<נעה היימן: יש צהרון שמופעל על ידי המתנ"ס בשטח הגן או בשטח בית הספר.

<נעה היימן: זה מרבית הצהרונים.

<נעה היימן: כשאומרים צהרונים של המתנ"סים, מרבית הצהרונים של המתנ"סים פועלים גם בתוך בית הספר ולא בשטח המרכז הקהילתי.

<נעה היימן: לכן החברה למתנ"סים לא מתה על החוק.

יפעת שאשא ביטון: אף אחד לא מת עליו.

יפעת שאשא ביטון: כל מי שהרוויח עד היום, לא מת על החוק.

<נעה היימן: החוק חל על כל מי שמפעיל צהרון בשטח גן או בית ספר, בין אם זו החברה למתנ"סים, בין אם זו הרשות המקומית, החברה הכלכלית של הרשות המקומית או גורם פרטי.

<נעה היימן: כל מי שנכנס להפעיל צהרון בשטח גן או בשטח בית ספר, חל עליו.

יפעת שאשא ביטון: את זה הבנתי.

יפעת שאשא ביטון: מה זה החלק השני של הצהרונים?

יפעת שאשא ביטון: את יודעת מה יקרה?

יפעת שאשא ביטון: כולם יעבירו לשם כי יש הרבה מקומות שאין מספיק ילדים באותו גן, אז הם מעבירים את זה למרכז הקהילתי.

יפעת שאשא ביטון: אני חותמת לך כאן, וכולם שומעים וזה גם בפרוטוקול, שאם אנחנו נחריג את זה, כל הצהרונים יעברו לפעול בשטח המתנ"סים.

יפעת שאשא ביטון: מתנ"ס הוא לא גוף פרטי, עם כל הכבוד, אלא זה גוף קהילתי ציבורי.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים ממי הם מקבלים את המימון.

יפעת שאשא ביטון: אם היה ומישהו מגיע והוא פרטי לגמרי והוא לא מקבל מימון בבוקר והוא מפעיל והוא משלם, אני לא יודעת מה, הכי פרטי שיכול להיות, אולי.

יפעת שאשא ביטון: אבל כמה כאלה יש?

יפעת שאשא ביטון: ממש אין.

יפעת שאשא ביטון: אם המתנ"ס מפעיל את זה, המתנ"ס סמוך לרשות המקומית, לשולחנה של הרשות המקומית, והוא חייב להיות חלק מהחוק.

יפעת שאשא ביטון: ה לא שהוא חייב להיות חלק מהחוק, אלא הוא בבסיס חלק מהחוק.

יפעת שאשא ביטון: בתפיסה הבסיסית.

יעקב מרגי: הטענה של משרד האוצר ושל משרד החינוך בקטע הזה היא שברגע שאני מכניס את המתנ"סים יש לכם עלויות נוספות שמושתות עליכם בפיקוח.

<קריאה: החוק יכניס הרבה כסף.

<קריאה: באיזה סדרי גודל?

<קריאה: הרוב קורה בתוך גני הילדים ובבתי הספר.

יפעת שאשא ביטון: אתם מדברים כאילו האנשים שיושבים סביב השולחן לא מכירים את המערכת.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מכירים אותה.

יפעת שאשא ביטון: אני חיה אותה.

יפעת שאשא ביטון: זה מעליב.

יעקב מרגי: בזמן שהם מתייעצים, דברי אלי.

<שיר דגן: אני מוועד ההורים בתל אביב.

<שיר דגן: אני רוצה לומר לכם שכבר היום המפעילים אצלנו מאיימים שהם לא רוצים להפעיל בבתי הספר ובגנים.

יעקב מרגי: שלא יפעילו.

<שיר דגן: ברגע שאתם תפתחו להם פתח להפעיל את זה בתוך המתנ"סים, אנחנו ההורים ניאלץ לשלוח את הילדים שלנו למתנ"סים ולשלם שם אלפיים שקלים לחודש.

<שיר דגן: זה מה שיקרה.

יפעת שאשא ביטון: זה הורג לנו את החוק.

יפעת שאשא ביטון: אני לא יכולה כל פעם להילחם על אותה החלטה.

יעקב מרגי: יש עוד התייחסות?

יעקב מרגי: יש עוד מישהו שרוצה להתייחס?

<קריאה: אין ספק שלהחזיר את הסעיף בחזרה פותר את שתי הבעיות.

יוליה מלינובסקי: גם מועצות אזוריות.

יוליה מלינובסקי: נכון מאוד.

יוליה מלינובסקי: אם אנחנו מחזירים את המתנ"סים, זה גם פותר את הבעיה של המועצות האזוריות.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

יוליה מלינובסקי: אתם תוכלו להפעיל צהרונים במתנ"סים ובמרכזים קהילתיים.

יפעת שאשא ביטון: יש כאן מלחמת חורמה.

יפעת שאשא ביטון: שלא יהיה חוק.

יפעת שאשא ביטון: תסבירו לשר למה אין חוק.

יפעת שאשא ביטון: אין מצב.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת גם מאיפה זה בא.

יוליה מלינובסקי: החברה למתנ"סים כאן?

<קריאה: זה לא רק המתנ"סים.

<קריאה: המתנ"סים כמשל אבל זה יכול להיות כל גוף שפועל במרכז קהילתי כפי שהגדרנו אותו בדיון הקודם.

יפעת שאשא ביטון: מרכז קהילתי, כשמו כן הוא, הוא שייך לקהילה.

יפעת שאשא ביטון: נקודה.

יפעת שאשא ביטון: כל ניסיון לעקר את זה פוגע גם בחוק וגם בתפיסה של המקום הזה.

יוליה מלינובסקי: אני מאוד מסכימה עם יפעת.

יפעת שאשא ביטון: לא יקרה.

יפעת שאשא ביטון: גם הציבור יראה בדיוק מה היה מקור הלחץ.

יפעת שאשא ביטון: אני לא אוותר בעניין הזה.

יפעת שאשא ביטון: יש לי קול קורא, יש לי כסף ממשרד האוצר, מה הסיפור?

יפעת שאשא ביטון: שמחר לא יתחלף לי איזה שר ויחליט שלא מתאים לו.

יפעת שאשא ביטון: זה הסיפור.

יפעת שאשא ביטון: בחוק אנחנו מעגנים את הכול.

יפעת שאשא ביטון: הם אומרים אל תעגנו את זה עכשיו.

יפעת שאשא ביטון: בלי המתנ"סים זה לא עובר.

יעקב מרגי: הסוגיה נשארה בצריך עיון.

יעקב מרגי: אנחנו מתקדמים בחוק.

יעקב מרגי: בינתיים יביאו לנו פתרונות.

פרק ב': 2.

פרק ב': מינוי ממונה השר ימנה, מבין עובדי משרדו, ממונה לעניין חוק זה.

פרק ב': הממונה יהיה אחראי לפיקוח על הפעלת צהרונים לפי חוק זה.

פרק ב': הודעה על מינוי הממונה תפורסם ברשומות.

פרק ג': 3.

פרק ג': הפעלת צהרון לא יפעיל אדם צהרון ולא ינהל אותו, אלא בהתאם להוראות לפי חוק זה.

פרק ג': בסעיף 4, שזו הצהרה של מפעיל יש תיקונים שביקש משרד החינוך.

יעקב מרגי: בסעיף 2 ו-3 לא היו בעיות.

<מירב ישראלי: לא.

<מירב ישראלי: 4.

<מירב ישראלי: הצהרה של מפעיל צהרון והודעה לרשות המקומית מפעיל צהרון יגיש לממונה תצהיר – הוא צריך לחתום בפני עורך דין או מי שזה לא יהיה - כי הוא עומד בהוראות לפי חוק זה.

<מירב ישראלי: התצהיר יהיה חתום בידי המפעיל או מי שמורשה לכך מטעמו, ואם הוא תאגיד – בידי מורשה חתימה של התאגיד, ואם הוא רשות מקומית – בידי מנהל מחלקת חינוך כהגדרתו בחוק הרשויות המקומיות (מנהל מחלקת חינוך), התשס"א-2001.

יעקב מרגי: ברירת המחדל זה התצהיר.

<מירב ישראלי: נכון.

יעקב מרגי: כדי לפשט, לא רצינו להכביד על כולם, אנחנו מחייבים אותו להגיש תצהיר שהוא עומד בכל הסטנדרטים.

<מירב ישראלי: קיבלנו את הערת השלטון המקומי לגבי מנהל מחלקת חינוך.

<נועה בן אריה: כן.

<נועה בן אריה: אני לא בטוחה שהתכוונתי שרק הוא.

<נועה בן אריה: הצהרה מטעם רשות מקומית בדרך כלל זה מורשה חתימה שלה.

<מירב ישראלי: להוריד את זה?

<נועה בן אריה: לגבי ההיבטים הפדגוגיים שקשורים באותה הצהרה, מנהל מחלקת החינוך.

<נועה בן אריה: זאת צריכה להיות רשות מקומית ולא מנהל מחלקת החינוך שלה.

<נועה בן אריה: בסדר.

<נועה בן אריה: אנחנו בתוך הבית נסדר את זה.

<מירב ישראלי: בסדר.

<מירב ישראלי: הורדתי.

איתן ברושי: המשמעות היא שהרשות המקומית – אמרנו גם מועצה אזורית – היא בעצם מייצגת את הצהרונים שבתחומה מול השר הממונה.

<נועה בן אריה: לא.

<מירב ישראלי: לא.

<מירב ישראלי: זה משהו שונה.

<מירב ישראלי: ההצהרה היא אישית.

<מירב ישראלי: ב-(א) ההצהרה היא של המפעיל עצמו.

איתן ברושי: אבל מול מי עובד המפעיל הבודד?

<מירב ישראלי: אני אסביר.

<מירב ישראלי: עשינו שני שלבים.

<מירב ישראלי: קודם כל, הממונה במשרד החינוך צריך לקבל תמונה כוללת.

<מירב ישראלי: לכן כל מפעיל, אם זאת הרשות המקומית עצמה, היא בעצמה, או אם זה מישהו מטעמה או מפעיל פרטי – כל מפעיל ומפעיל שולח תצהיר לשר.

איתן ברושי: זה לא יעבוד.

יעקב מרגי: למה לא יעבוד?

איתן ברושי: לשם מה צריך את זה?

איתן ברושי: אם אני מפעיל בתל אביב, אני אגף חינוך בתל אביב, הוא מרכז את הפעולה והוא זה שפונה לשר.

איתן ברושי: אתה רוצה שכל מפעיל צהרון ברחוב קטן יפנה לשר?

יעקב מרגי: זה לא אחד-אחד.

איתן ברושי: למה לא הרשות מרכזת את זה?

יעקב מרגי: לא.

<מירב ישראלי: הרשות מרכזת רשימה.

<מירב ישראלי: זה הדבר השני.

<מירב ישראלי: יש את שני הדברים.

<נועה בן אריה: החובה להגיש תצהיר היא של כל מפעיל צהרון.

איתן ברושי: בסדר, אבל מול מי?

איתן ברושי: מול לשכת השר?

<מירב ישראלי: לא.

<מירב ישראלי: מול הממונה.

איתן ברושי: כמה צהרונים יש?

איתן ברושי: יהיו אלפי אנשים.

יעקב מרגי: איתן, זה לא הוגן.

יעקב מרגי: זה דבר שדנו ובלענו אותו.

יעקב מרגי: אלה פרוצדורות לא מהותיות.

יעקב מרגי: אנחנו התגמשנו.

<קריאה: זה מחליף את הרישום.

איתן ברושי: אני לא נגד זה.

איתן ברושי: אני רק שואל.

יעקב מרגי: אתה הורס לי זמן איכות.

יעקב מרגי: התגמשנו.

יעקב מרגי: הורדנו תהליך רישוי, הורדנו עשרים אלף דברים.

איתן ברושי: רציתי לדעת מה יעיל כאן.

<מירב ישראלי: זה המנגנון שהוחלט עליו בקריאה הראשונה.

<מירב ישראלי: לא שינינו אותו.

<מירב ישראלי: יש כאן הודעה לממונה ובנוסף רשימה שהרשות מרכזת לפי הודעה בסעיף 5.

<מירב ישראלי: סעיף 6 הוא תנאים לפתיחת הצהרון והפעלתו.

<מירב ישראלי: מה שהוחלט בקריאה הראשונה.

יעקב מרגי: לא יהיו בו שינויים.

<מירב ישראלי: נכון.

<מירב ישראלי: יש כאן שינוי אחד שאני אומר אותו.

יפעת שאשא ביטון: הארוחות שיינתנו.

<מירב ישראלי: נכון.

<מירב ישראלי: הכוונה היא שהשר יקבע תקנות גם לעניין ההזנה, התוכן של ההזנה.

<מירב ישראלי: יש לנו סעיפים לגבי הפיקוח בהמשך של תזונה ומזון שמפנים לחוק התזונה בצהרונים אבל כאן הכוונה שהשר יקבע את זה כשירותים שניתנים בצהרון.

איתן ברושי: אני חוזר למועצות האזוריות ולישובים הכפריים.

איתן ברושי: גם כשיש לנו ישובים גדולים, יש גם ישובים קטנים ואפילו קטנים מאוד.

איתן ברושי: נלך לקצה של הארץ בערבה.

איתן ברושי: חבריי מהמועצות האזוריות, יכול להיות מצב שיהיו חמישה, שלושה, שישה ילדים.

איתן ברושי: צריכים להכיר במציאות הזאת.

איתן ברושי: יכול להיות שבמקומות האלה צריכים עזרה יותר גדולה.

יעקב מרגי: זה הקול קורא.

יעקב מרגי: לך לקול קורא.

יעקב מרגי: אני לא בקול קורא.

איתן ברושי: כתוב כאן "לפי סוגים שונים של צהרונים או לפי מספר ילדים השוהים בצהרון או גילם כמפורט".

איתן ברושי: צריך להכניס כאן את ההסתייגות - - -

יעקב מרגי: מה אתה רוצה להשיג?

יפעת שאשא ביטון: הנה, זה כבר נכנס.

יעקב מרגי: אתה רוצה שיסייעו למקומות הקטנים?

איתן ברושי: כן.

יעקב מרגי: זה לא בחוק הפיקוח.

איתן ברושי: השאלה אם יכירו בזה.

יעקב מרגי: מי?

יעקב מרגי: תפנה למשרד החינוך.

איתן ברושי: מה הגבול של קבוצה קטנה?

יעקב מרגי: זה לא הדיון.

<מיכל חורין: אם הכוונה למחיר, יש לזה התייחסות בסעיף 9.

<מירב ישראלי: כאן יש קביעה של סלי שירותים שונים לפי כל מיני פרמטרים.

<מירב ישראלי: בסעיף 9 שתכף נגיע אליו, לכל סל שירותים כזה אפשר לקבוע משהו אחר.

<מירב ישראלי: לסעיף 7.

<מירב ישראלי: בקריאה הראשונה נאמר שלא יעסיק אדם עובד בצהרון כאשר למעשה גם מפעיל הצהרון לא אמור להיות כזה שעבר עבירות מהסוג הזה.

יעקב מרגי: ודאי.

את זה: הוא הורשע בעבירת מין כהגדרתה בחוק למניעת העסקה של עברייני מין במוסדות מסוימים, התשס"א-2001.

את זה: כתב אישום, זה היה משהו שהייתה טעות בקריאה הראשונה.

את זה: לפי החוק ההוא אין אפשרות למפעיל הצהרון לדעת על כתב אישום.

את זה: לכן זה למעשה עובר ל-(2): נודע לממונה כי הוא הורשע בעבירה אשר מפאת מהותה, חומרתה או נסיבותיה אין הוא ראוי לעבוד בצהרון, או שהוגש נגדו כתב אישום בעבירה כאמור.

את זה: לא יעסיק אדם בצהרון אם נודע לממונה כי יש בהתנהגותו משום השפעה מזיקה על ילדים.

<קריאה: איך הוא ידע?

<מירב ישראלי: אם הממונה מקבל הודעה על זה.

<מירב ישראלי: פסקה (ג) מאפשרת לממונה, כמו בפיקוח על בתי ספר, עשינו הסדר דומה.

<מירב ישראלי: נודע לממונה כי התקיימו בעובד צהרון אחד התנאים המנויים בסעיפים קטנים (א) ו-(ב), רשאי הוא להורות על פיטוריו, לאחר שנתן לנוגע בדבר הזדמנות נאותה להשמיע טענותיו.

<מירב ישראלי: על הוראה כאמור יחולו הוראות פרק ה'.

<מירב ישראלי: זה אומר שאם לא מקיימים את הוראת הפיטורין, אפשר להוציא צו סגירה.

<מירב ישראלי: יש כאלה שאלה ששאלתי את משרד החינוך ואני מקווה שיש להם תשובה.

<מירב ישראלי: המנגנון בחוק פיקוח הוא עם ערר לשר.

<מירב ישראלי: כאן אני לא חושבת שזה מתאים להגיש בג"ץ ישר.

<קריאה: דיברנו על זה בפעם הקודמת.

<מירב ישראלי: אם כן, ערר לשר.

<מירב ישראלי: תזונה ומזון בצהרון, סעיף 8, לא חל שינוי.

<זאב גולדבלט: אפשר לשאול שאלה לגבי סעיף 7?

<זאב גולדבלט: אם המידע לאותו מפקח מגיע דרך משרד החינוך, הוא צריך להגיע למנהל בית הספר?

<זאב גולדבלט: הוגש התלונה, הוא עדיין לא הואשם, אין גזר דין.

<זאב גולדבלט: אם המידע שהוגשה תלונה והנושא תחת חקירה, למשל על פדופיל, מי מעביר את המידע הזה למפעיל הצהרון כדי שלא ישכור את שירותיו?

<זאב גולדבלט: הוא כרגע בחקירה.

יעקב מרגי: דנו בזה ואמרנו שכרגע אין מענה.

יעקב מרגי: זה בתהליכים, בעקבות פרשיות שהיו.

<זאב גולדבלט: נציג המשטרה אמר שזה מגיע למשרד.

יעקב מרגי: דנו בזה בקריאה הטרומית ובקריאה הראשונה.

יעקב מרגי: כל הסוגיה הזאת, כל מערכת החינוך יחד עם המשרד לביטחון פנים מתכנסים לפתרון ולמענה.

יעקב מרגי: כשיהיה מענה, יחול גם על זה.

יפעת שאשא ביטון: יש גם חקיקה בנושא.

יפעת שאשא ביטון: זה בתהליך חקיקה.

<מירב ישראלי: סעיף 8, התזונה, נשאר אותו הדבר כמו בקריאה הראשונה.

<מירב ישראלי: בסעיף 9 יש שינוי שמשרד החינוך יתייחס אליו.

<מירב ישראלי: 9.

<מירב ישראלי: קביעת מחיר חודשי מרבי לצהרון ושיעור השתתפות המדינה השר, בהסכמת שר האוצר, לאחר התייעצות עם ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, רשאי לקבוע, בצו - מחיר חודשי מרבי לעניין שירות של צהרון שייגבה בעד כל ילד השוהה בצהרון, בין היתר על בסיס עלות הצהרון ותקורה סבירה.

<מירב ישראלי: בקביעת מחיר כאמור יביא השר בחשבון, בין היתר, את אופן התאגדותו, סל השירותים שנקבע לפי סעיף 6(3) הניתן בו, האזור שבו הוא פועל ושכבות הגיל של הילדים השוהים בו, ורשאי הוא לקבוע מחירים חודשיים מרביים שונים בהתאם לאמות מידה אלו.

יעקב מרגי: זה נותן מענה.

<מירב ישראלי: כן.

<מירב ישראלי: ברגע שנקבע סלי שירותים שונים וגם יש שוני בפרמטרים שונים בין הצהרונים השונים, השר יכול לקבוע.

<מירב ישראלי: הכוונה היא - ומשרד החינוך אמר את זה, והוא יכול לומר זאת שוב, וגם האוצר אמר את זה - שיהיה למפעיל הצהרון רווח סביר.

<מיכל חורין: בצורה סבירה.

יעקב מרגי: זה לפרוטוקול.

איתן ברושי: למרות הפיקוח, יש כאן הגדרה ברורה.

<מירב ישראלי: השר קובע גם את שיעור השתתפות המדינה.

<מירב ישראלי: את שיעור השתתפות המדינה בעלות צהרונים, ורשאי השר לקבוע בדרך האמורה שיעורי השתתפות שונים, בין היתר על בסיס השיקולים כאמור בפסקה (1).

<מירב ישראלי: זאת התשובה לחבר הכנסת ברושי לגבי האפשרות לקבוע שיעורי השתתפות שונים לצהרונים שונים.

<קריאה: אפשר להוסיף את מספר הילדים.

איתן ברושי: זה מה שביקשתי.

<מירב ישראלי: נוסיף את זה ב-(1).

<מירב ישראלי: מספר הילדים.

<מירב ישראלי: בסדר גמור.

<מירב ישראלי: מפעיל הצהרון לא ייתן שירותי צהרון במחיר העולה על המחיר החודשי המרבי שנקבע לי סעיף קטן (א).

<מיכל מנקס: לא ברור השינוי הזה.

<מירב ישראלי: אני לא מבינה למה הם שינו את זה, אבל אני אבדוק את זה.

<מיכל מנקס: אני מפעילה ואני רוצה לתת עוד חוג על חשבוני.

<מיכל מנקס: זה אסור לי על פי חוק?

<מיכל מנקס: מה זאת השטות הזאת?

<מיכל מנקס: סליחה.

<מירב ישראלי: זה הרעיון.

<מירב ישראלי: שהמחיר מפוקח.

יעקב מרגי: המחיר לסל.

<מיכל מנקס: אבל לא יגבה מפעיל יותר ממה שמותר, אבל למה לא ייתן שירות?

יפעת שאשא ביטון: אם הוא נותן שירות בלי שהוא צריך לגבות שקל מההורים, אין שום בעיה.

<מירב ישראלי: למה תיקנתם את זה?

<מירב ישראלי: מה המשמעות של זה?

יפעת שאשא ביטון: במחיר העולה על המחיר החודשי.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, רק אם זה עולה.

יפעת שאשא ביטון: זה ברור.

יפעת שאשא ביטון: הוא לא ייתן שירות במחיר העולה על המחיר המרבי.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שהוא לא יוכל לתת באלף שקלים במקום ב-930.

<מיכל מנקס: לצורך העניין קבע השר או מי מטעמו בקול הקורא, למשל שעלות חוג שווה שלושים שקלים לילד לחודש.

יעקב מרגי: ההורים רוצים שלושה חוגים.

<מיכל מנקס: המשמעות היא שבשלושים שקלים אני לא יכולה לתת שירות?

יפעת שאשא ביטון: את יכולה אבל זה לא מה שכתוב.

יפעת שאשא ביטון: כאן כתוב שזה לא יעלה.

<מיכל מנקס: אני לא מבינה למה.

<הדס אגמון: התיקון היה תיקון של ניסוח כיוון שהנוסח הזה, כמו שתוקן, הוא הנוסח שעבר עכשיו בחוק הקייטנות.

<הדס אגמון: מבחינתנו התיקון לא התכוון לעשות איזשהו שינוי במהות.

<הדס אגמון: הכוונה היא שיש לעמוד בהוראות החוק, כלומר, לספק את השירותים האלה.

<זאב גולדבלט: למרות שמה שכתוב כאן זה שהשר יכול לקבוע מחיר שונה לכל ישוב.

יפעת שאשא ביטון: לא.

יפעת שאשא ביטון: יש מקסימום.

יעקב מרגי: כשאומרים השר, השר מחויב לפעול לפי אמות מידה סבירות.

יעקב מרגי: זה נכון לכל חקיקה.

יעקב מרגי: השר לא יכול לפעול איך שהוא רוצה.

יעקב מרגי: השר חייב לפעול על פי מה שמנחה החוק והוא גם צריך להסביר את הצעדים שלו.

יעקב מרגי: יש שוויון, יש סבירות, יש הכול והוא כפוף לחוק הזה.

יעקב מרגי: נתנו לו בסעיפים מכלול שיקולים לשקול.

<זאב גולדבלט: מרווח.

יפעת שאשא ביטון: בחוק לא כותבים מחיר.

יפעת שאשא ביטון: המחיר משתנה.

יפעת שאשא ביטון: אבל בקול קורא מופיע מחיר.

<מנחם פרח: אני מנהל גן פרטי בחיפה.

<מנחם פרח: מה שאתם מנסים לעשות כאן ב-900 שקלים או באלף שקלים, זה תכל'ס – ואני מדבר בשפה הכי פשוטה שיש – להוריד את הרמה של הצהרונים במקרה הזה.

<מנחם פרח: אתם רוצים לקבוע סף מחיר.

<מנחם פרח: הצהרון, החוגים, המזון, אפשר להשיג דברים ממש בזול, אבל בזול הוא לא תמיד טוב.

<מנחם פרח: אפשר לנסות לעמוד בתנאים שלכם, אבל תבינו דבר אחד, המזון שהילדים מקבלים אצלנו בגן, לא יוכלו לקבל אותו במחיר הזה.

<מנחם פרח: חוגים ברמה טובה ועובדים ברמה טובה.

<מנחם פרח: יש לנו סייעות שעובדות שנים על גבי שנים.

<מנחם פרח: אתה חייב לפצות אותן בשכר טוב.

<מנחם פרח: אין לי אפילו סייעת אחת שעובדת בשכר מינימום.

יעקב מרגי: אמרת דברי טעם.

יעקב מרגי: אני מזמין אותך אחרי הישיבה.

יעקב מרגי: נועה ויעל, תסלחו לי שאני מנדב אתכן.

יעקב מרגי: מאחר ועל החוק הזה ישבו שבעה נקיים – אני אסביר לך אחר כך מה זה ולא עכשיו – בשולחן עגול ושקלו ומרכז השלטון המקומי שהוא המפעיל הגדול ביותר במדינה.

יעקב מרגי: אני לא מכיר מפעיל אחר.

יעקב מרגי: הלכנו אתו ואל תגלו לאף אחד, אבל לא בדקנו אותו אחרי שהם באו ובדקו וישבו ותמחרו ולקחו מקדם רווח.

יעקב מרגי: אם אחרי הדיון לא ישכנעו אותך, ננסה לשכנע אותך.

<מנחם פרח: רק להוסיף עוד דבר אחד.

<מנחם פרח: ההורים היום מגיעים אלי לצהרון ומשלמים מחיר מלא ויש להם במרחק פסיעה צהרונים של העירייה או צהרונים נוספים אחרים אבל הם לא הולכים אליהם.

<מנחם פרח: האם את זה אתם גם רוצים לקחת להורים?

<מנחם פרח: את זכות הבחירה הזאת?

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: תודה.

<נועה בן אריה: לפי דבריך שדרגנו אותך.

<נועה בן אריה: אל תדאג.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אנחנו ממשיכים.

<מירב ישראלי: סעיף 10, חובת רשות מקומית, נשאר כפי שהוא.

<מירב ישראלי: כך גם כל הסעיפים של הסמכת מפקחים שלא נגענו בהם.

<מירב ישראלי: יש תוספת בעמוד 6 למעלה שהיא תוספת מקובלת.

<מירב ישראלי: זה סעיף נוסף ולכן עדיין אין לו מספר.

<מירב ישראלי: הפרעה למפקח.

<מירב ישראלי: הפריע מפעיל צהרון או מי מטעמו, למפקח, להפעיל את סמכויותיו לפי סעיף 12(3) – למעשה לא נתן לו להיכנס לצהרון - רשאי הממונה לשלוח לו התראה בכתב ולפיה אם לא יחדל מלהפריע כאמור בתוך תקופה שנקבעה בהתראה יהיה רשאי הממונה להפעיל את סמכותו לפי פרק ה'.

איתן ברושי: זה חל גם על הצהרונים במועצות האזוריות?

<מירב ישראלי: זה חל על מי שחל עליו החוק.

איתן ברושי: אני אומר לכבוד היושב ראש ואני חוזר לנקודה.

איתן ברושי: אי אפשר להחריג את הצהרונים האלה כי הם תחת המסגרת הכוללת של משרד החינוך והמטרות החינוכיות, כולל שאלות הבטיחות והבריאות.

יעקב מרגי: איך ההפרעה למפקח קשורה?

איתן ברושי: אני אומר את זה כללית לגבי כל מה ששמענו עד עכשיו.

איתן ברושי: לכן אני חוזר לנקודה שאמרתי.

איתן ברושי: מועצה אזורית אחראית על הפעילות בבית ספר והיא אחראית על הפעילות שמתקיימת בישוב במקום בית ספר.

איתן ברושי: היא גם מעבירה את הכסף והיא גם נושאת באחריות.

איתן ברושי: האחריות הזאת היא עד הקצה.

יעקב מרגי: עד הקצה.

יעקב מרגי: ודאי.

איתן ברושי: אני חוזר למבנים.

איתן ברושי: אני רואה שעוזר השר מסתובב כאן כאילו מחר יש בחירות.

איתן ברושי: יש שמועה כזאת.

יעקב מרגי: אם היו בחירות, הוא לא היה כאן אלא במקום אחר.

יעקב מרגי: זאת אחריות של השר וכל הכבוד שהוא הלך לראות שהעסק מתנהל באחריות.

איתן ברושי: אני שמח.

איתן ברושי: אני רוצה להגיד שאנחנו חוזרים לנקודה שהערתי קודם.

איתן ברושי: אחריות המועצה האזורית חלה עד הקצה.

איתן ברושי: היא גם זאת שתממן את הפערים, ויש פערים במימון.

איתן ברושי: לן, כאשר המועצה אחראית, היא גוף סטטוטורי, זאת המדינה אחראית.

איתן ברושי: לכן צריך לפעול על פי כל הכללים.

יעקב מרגי: אנחנו נקבל ניסוח אחר.

איתן ברושי: בסדר, אבל תן להם להכין אותו.

<מירב ישראלי: בפרק ה', צו הגבלה מינהלה, יש תוספת.

יעקב מרגי: בסעיף (ז).

<מירב ישראלי: כן.

יעקב מרגי: מה עם התיקון ב-(ו)?

<מירב ישראלי: התיקון ב-(ו) ירד מפני שבדרך כלל כשיש צו שיפוטי שבעצם מפסיק את צו ההגבלה המינהלי.

<מירב ישראלי: כיוון שכאן אין צו שיפוטי, צו ההגבלה המינהלי יעמוד בתוקפו עד שתהיה החלטה אחרת.

<מירב ישראלי: אני חושבת שיש כאן סתירה בין הסעיף החדש (ז) לבין הבקשה לביטול צו מינהלי.

<מירב ישראלי: תגידו לי מה האופן שבו אתם רוצים שהצו יהיה, ערר או עתירה.

<מיכל חורין: יהיה אפשר לעתור לבית משפט שלום בו יושב נשיא בית משפט השלום שבאזור שיפוטו ניתנה החלטה.

<מירב ישראלי: אני מורידה את (א).

<מירב ישראלי: אני מבינה שמשרד החינוך ומשרד האוצר ביקשו את זה, אבל אני חושבת שזה בעייתי ואני אסביר למה.

<מירב ישראלי: למעשה הניסוח, גם בסעיף הזה של צו הגבלה מינהלי וגם בעיצומים הכספיים, עת נגיע לזה, שכל הצהרונים בארץ צריכים להגיש את הערר, את העתירות וכולי, לירושלים.

<מירב ישראלי: אני חושבת שזה דבר מקפח.

<מירב ישראלי: כשהייתי במשרד המשפטים הייתי מגישה בשם היועץ המשפטי לממשלה נגד גופים פרטיים שעושים דברים כאלה טענה שמדובר בסעיף מקפח ולכן אני חושבת שהמדינה לא צריכה לנקוט כך.

<גור רוזנבלט: מנהל מינהל רישוי בקרה ואכיפה במשרד החינוך.

<גור רוזנבלט: גם בשאר החוקים שלנו, חוק הרישוי, כל העתירות והכול נדון בירושלים.

<גור רוזנבלט: זה לא משהו שמכביד בצורה יותר מדי קשה.

<גור רוזנבלט: כל הערערים האלה מתנהלים בירושלים.

<גור רוזנבלט: התשובה שממונה יתחיל לרוץ בכל הארץ, היא לא פרקטית.

יעקב מרגי: זה עובד בפרקטיקות אחרות.

<מירב ישראלי: אני לא יודעת.

<מירב ישראלי: בעיצומים כספיים אני לא מכירה שזה עובד בכל החוקים.

<גור רוזנבלט: במשרד החינוך, גם ברישוי וגם בערערים שלנו, הכול מתנהל בירושלים.

<מירב ישראלי: זה סעיף בעייתי.

<זאב גולדבלט: לגבי סעיף 14, בקשה או הערה אחת.

<זאב גולדבלט: במקרה ויוצא צו סגירה מינהלי או צו סגירה לאותו צהרון, אני מבקש שיתווסף שמעבר להודעה להורים, ייקבע שהם גם יקבלו את חלקם היחסי חזרה.

<זאב גולדבלט: זאת אומרת, שלא יישארו קירחים מכאן ומכאן.

<קריאה: או שימצאו להם מקום חלופי.

<נועה בן אריה: זה גם לא בחקיקה.

<נועה בן אריה: אלה דברים שאנחנו מבצעים אותם.

<זאב גולדבלט: אני יודע מה אני אומר.

<זאב גולדבלט: אם זה לא יהיה כתוב, זה ייעלם.

יעקב מרגי: לגבי ועדת ערר, אני קיבלתי את עמדת המשרד.

יעקב מרגי: אני גם מכיר את הפרקטיקות בדברים אחרים.

יעקב מרגי: זה הכול מתקיים בירושלים.

יעקב מרגי: יש לנו צרות עם המחוזות בדברים אחרים ולא ניתן להם גם את זה.

<מירב ישראלי: זה לבית משפט.

<מירב ישראלי: צהרון באילת צריך להגיש את הערר שלו בבית משפט בירושלים.

<מירב ישראלי: למה?

יעקב מרגי: אמרתם שלפני כן יש אינסטנציה לשר.

<מירב ישראלי: לא.

<מירב ישראלי: לא בזה.

<מירב ישראלי: רק בנושא מסוים.

<מירב ישראלי: צהרון באילת וצהרון בצפון צריך להגיש לירושלים.

<גור רוזנבלט: צריך לזכור שזה לא דבר שקורה כל יום.

<גור רוזנבלט: יש לנו 150-200 כאלה ברישוי בשנה וזה מתנהל בירושלים.

<מירב ישראלי: כי אתם לא רוצים להכביד על עצמכם אבל להכביד על האנשים.

<גור רוזנבלט: לא.

<גור רוזנבלט: זאת גם מומחיות של בית המשפט.

<גור רוזנבלט: זה לא פשוט לחלק דבר כזה בין כל כך הרבה אנשים.

יעקב מרגי: אתה מזלזל בבתי המשפט ואומר שהם לא מומחים?

<גור רוזנבלט: לא.

<גור רוזנבלט: אני אומר שזאת הפרקטיקה שמקובלת גם בעתירות מינהליות על צווי סגירה של בתי ספר, גם בוועדת ערר על חוק הרישוי וגם בשאר הדברים.

<גור רוזנבלט: במקסימום, אם זה יקרה לצהרון, זה יקרה לו פעם בתקופת חייו.

<מירב ישראלי: לגבי צו סגירה, אולי.

<מירב ישראלי: צו לסגירה מינהלי.

<מירב ישראלי: על עיצומים, אנחנו תכף נגיע לזה, לדעתי זה יותר בעייתי.

<זאב גולדבלט: מה לגבי החזר להורים?

יעקב מרגי: רגע.

<מירב ישראלי: לגבי סגירה נשאיר את זה, אבל לגבי עיצומים - - -

יעקב מרגי: נגיע לזה.

יעקב מרגי: זאב, מה שאלת?

<זאב גולדבלט: במידה ויוצא צו סגירה, צריך להוסיף כאן שההורים יקבלו את החלק היחסי כי הם שילמו על הצהרון.

<זאב גולדבלט: זה נראה לי הזוי שלצורך העניין משרד מוציא צו סגירה אבל אף אחד לא חושב איך להחזיר את הכסף להורים ששילמו כבר.

<זאב גולדבלט: מי יפצה אותם על זה?

<זאב גולדבלט: הרי הם צריכים לתת משהו חלופי.

<קריאה: הם הרי משלמים כל חודש.

<קריאה: אז הם מפסיקים לשלם.

יעקב מרגי: זה תשלום חודשי.

<זאב גולדבלט: כן, אבל זאת הוראת קבע והוראת קבע קשה לעצור.

<מירב ישראלי: אלה דינים של השבה.

יעקב מרגי: זה קיים בחוק לגבי כל דבר.

<מירב ישראלי: לא בכל מקום שיש צו סגירה, אומרים שיוחזר הכסף.

<יצחק מנחם: האקדמיה לתלמיד.

<יצחק מנחם: שאלה.

<יצחק מנחם: יש סבסוד של משרד האוצר.

<יצחק מנחם: זאת אומרת, יש סבסוד ממשרד החינוך למי שעומד בתנאי קול קורא.

<יצחק מנחם: האם ההורה משלם אחרי הסבסוד או שהסבסוד הזה מגיע לרשות?

<נועה בן אריה: זה לא קשור לחוק.

<נועה בן אריה: השאלה שלך רלוונטית לקול הקורא.

<נועה בן אריה: בנושא של הקול הקורא, כרגע הסיפור הוא שהרשות המקומית גובה מראש בחלק היחסי ומקבלת את ההשלמה ממשרד החינוך.

<נועה בן אריה: היינו, ההורה מראש משלם פחות וכל זה רלוונטי לניצנים ולא רלוונטי לחקיקה.

<מירב ישראלי: אני מבינה שבבקשה לביטול צו הגבלה מינהלי, ביטלנו את (א).

<מירב ישראלי: (ב) רלוונטי לעתירה לבית המשפט.

<מירב ישראלי: הגשת עתירה לא מתלה את תוקפו של הצו כל עוד לא החליט בית המשפט אחרת.

<מירב ישראלי: החליט בית המשפט להתלות את תוקפו של הצו במעמד צד אחד, תידון הבקשה במעמד הצדדים בהקדם האפשרי ולא יאוחר מתום שבעה ימים מיום ההחלטה.

<מירב ישראלי: בית המשפט רשאי לבטל צו הגבלה מינהלי, לאשרו או לשנותו.

<מירב ישראלי: ראיתי שלמשל בחקיקת בדיור מוגן יש דברים נוספים לגבי צו הגבלה מינהלי שלא נכנסו לכאן.

<מירב ישראלי: יש זכות טיעון לפני הצו.

<מירב ישראלי: הדס, את רוצה שאני אתן לך לראות את החוק ותגידי אם אפשר להכניס את זה?

יוליה מלינובסקי: זה מאוד הגיוני שיהיה איזשהו שימוע לפני סגירה.

<מירב ישראלי: כן.

<מירב ישראלי: משום מה זה נשמט כאן.

יעקב מרגי: תשובות.

<מירב ישראלי: הם מסתכלים על זה.

<מירב ישראלי: בינתיים אני ממשיכה.

<מירב ישראלי: פרק העיצומים, כפי שאמרנו עת זה הוצבע לקריאה ראשונה, זה משהו שמשרד החינוך היה צריך לחשוב עליו שוב, גם מבחינת אופן הניסוח וגם מבחינת הסכומים.

<מירב ישראלי: אם כ, זה משהו חדש נוסף ואני אקריא אותו.

פרק ו': 15.

פרק ו': הגדרות – פרק ו' בפרק זה – "מפעיל צהרון" - בין בעצמו ובין באמצעות מי מטעמו, למעט מנהל ובעלים של צהרון.

פרק ו': זה נחוץ כי בעצם ההגדרה של מפעיל צהרון היא הגדרה מאוד רחבה בחוק.

פרק ו': כשאנחנו ניגשים להטיל את העונש על הפרה, צריך להטיל את זה על מי שתורם לעניין.

פרק ו': לכן ההגדרה היא ספציפית לצורך החוק הזה.

פרק ו': "הסכום הבסיסי" – 3,000 שקלים חדשים, ולגבי מפעיל צהרון, המפעיל למעלה מחמישה צהרונים – 6,000 שקלים חדשים.

פרק ו': זאת אומרת, יש כאן הבחנה בין מפעיל קטן למפעיל גדול.

פרק ו': עיצום כספי במחצית הסכום הבסיסי עכשיו ההפרות מתחלקות לפי החומרה שלהן ולפי החומרה יש את העיצום.

יעקב מרגי: המנגנון הזה קיים בחוקים אחרים?

<מירב ישראלי: כן.

<מירב ישראלי: זה משהו סטנדרטי.

<מירב ישראלי: הפר מפעיל צהרון הוראה מהוראות חוק זה, כמפורט להלן, רשאי הממונה להטיל עליו עיצום כספי לפי הוראות פרק זה במחצית הסכום הבסיסי – זה 1,500 שקלים - לפי העניין: אלה הפרות שהן יותר טכניות.

<מירב ישראלי: לא הודיע מפעיל צהרון שאינו רשות מקומית או מי מטעמה לרשות המקומית שהוא פועל בתחומה על פתיחת הצהרון והפעלתו בניגוד להוראת סעיף 5.

<מירב ישראלי: לא פרסם בצהרון פירוט תפריט יומי, באופן גלוי וזמין לכל, בתחילת כל חודש, בניגוד להוראות סעיף 8(ג).

<מירב ישראלי: לא הביא לידיעת הילדים והוריהם בתחילת כל שנת לימודים את הפרטים הפורטים בסעיף 8(ד) בניגוד לסעיף האמור.

<מירב ישראלי: בהקשר הזה יש לי שאלה.

<מירב ישראלי: לגבי אי הודעה לרשות המקומית.

<מירב ישראלי: זה לא כל כך טכני בעיני.

יעקב מרגי: מה זה לא הביא לידיעת הילדים?

<מירב ישראלי: צריך לפרסם בצהרון.

<מיכל חורין: ההודעה לרשות המקומית זה לא טכני.

<מירב ישראלי: זה נראה לי קצת יותר חמור כי זה משהו שקשור לפיקוח.

<הדס אגמון: כן.

<הדס אגמון: נעביר את זה.

<מירב ישראלי: אנחנו מעבירים את זה לסכום הבסיסי.

<הדס אגמון: נראה שזה תואם את החקיקה האחרת.

<מירב ישראלי: בסדר.

<מירב ישראלי: אני רושמת.

<הדס אגמון: אולי נחזור רגע לצו הגבלה?

<מירב ישראלי: בסדר.

<הדס אגמון: אני חוזרת להערה של היועצת המשפטית לגבי צו הגבלה מינהלי.

<הדס אגמון: שתי תוספות שמבחינתנו אין התנגדות, גם לגבי האפשרות של הממונה לקבוע בצו הוראות לעניין האחראים לביצועו וגם לגבי שימוע.

<מירב ישראלי: גם לגבי שימוע.

<מירב ישראלי: אני אסביר מה זה אומר.

<מירב ישראלי: יש זכות טיעון לפני צו סגירה.

<מירב ישראלי: אם זה דחוף ויש פגיעה, אפשר בלי טיעון בתוך שבעה ימים.

<הדס אגמון: הנחנו שאין חובה לכתוב את זה כי על פעולה מינהלית יש חובת שימוע.

יעקב מרגי: אבל טוב שייכתב.

<מירב ישראלי: אנחנו רוצים שתהיה אחידות בחקיקה.

יעקב מרגי: בסדר.

<מירב ישראלי: אני רק אומרת שנכניס כמו בדיור מוגן.

<קריאה: יש אפשרות לקבוע שהשימוע ייעשה על פי צו?

<מירב ישראלי: צו סגירה, אני לא יודעת איך תחליטו לעשות את זה.

<קריאה: השימוע ייעשה בכתב.

<מירב ישראלי: כתוב שם באופן סביר או משהו כזה.

<מירב ישראלי: בכל זאת זה צו סגירה.

<נועה בן אריה: כתוב לטעון את טענותיו.

<נועה בן אריה: לא כתוב באיזו דרך.

<קריאה: אנחנו נחליט.

יעקב מרגי: לא תמיד זה ענייני.

<מירב ישראלי: מה אומר על זה משרד המשפטים?

<מירב ישראלי: זה משהו די חריף.

<קריאה: השאלה אם אפשר לומר בנוסח הזה, לטעון את טענותיו.

<מירב ישראלי: אתם תחליטו.

<מירב ישראלי: מבחינת המהות זה כמו דיור מוגן.

<מירב ישראלי: מבחינת ניסוח, נראה איך לעשות את זה.

<מירב ישראלי: אני חוזרת לעיצומים הכספיים, לעמוד 8.

<מירב ישראלי: לא מסר מסמך לפי דרישת מפקח, בניגוד להוראות סעיף 12(2).

<מירב ישראלי: זה באמת חצי מהסכום הבסיסי?

<מירב ישראלי: לא לשתף פעולה עם מפקח?

<מירב ישראלי: לא למסור מסמך זה כמו לא ישתף פעולה עם המפקח.

<מיכל חורין: לא.

<מיכל חורין: לא ישתף פעולה עם מפקח, אנחנו נוכל להוציא צו הגבלה מינהלי.

<מירב ישראלי: לא.

<מירב ישראלי: רק הכניסה.

<מירב ישראלי: זה בדיוק מה שאני אומרת.

<מירב ישראלי: לא שמתם לב לזה.

<מירב ישראלי: על כניסה אתם יכולים להוציא צו.

<מירב ישראלי: כשהוא לא נותן לו להיכנס, זו השאלה ששאלתי אותך קודם.

<מירב ישראלי: כשהוא לא נותן למפקח להיכנס בכלל, אפשר להוציא צו הגבלה.

<מירב ישראלי: אם הוא לא משתף פעולה תוך כדי, לא נותן לו מסמכים, לא נותן לו פרטים וכולי, זה מה שיש לכם.

<מירב ישראלי: רק עיצומים.

<מיכל חורין: נכון.

<מירב ישראלי: 1,500 שקלים על זה?

<מיכל חורין: אנחנו מחכים לליז ואז ניתן תשובה.

<מירב ישראלי: הפר הוראה לפי חוק זה המנויה בחלק א' לתוספת.

<מירב ישראלי: אני אסביר את מנגנון התוספת.

<מירב ישראלי: את הסטנדרטים השר יקבע בתקנות ואנחנו עוד לא יודעים מה יהיו הסטנדרטים, ברגע שהוא יקבע את הסטנדרטים בתקנות תתווסף תוספת לחוק עם העיצומים הכספיים על הפרה של כל דבר, שהוועדה גם תאשר זאת כדי שנדע.

<מירב ישראלי: עכשיו אנחנו שוב נחלק את ההפרות גם בתקנות לפי חומרת ההפרה.

<מירב ישראלי: זאת המשמעות.

<מירב ישראלי: 3.

<מירב ישראלי: עיצום כספי בגובה הסכום הבסיסי הפר מפעיל צהרון הוראה לפי חוק זה, המנויה בחלק ב' לתוספת, רשאי הממונה להטיל עליו עיצום כספי לפי הוראות פרק זה בגובה הסכום הבסיסי.

<מירב ישראלי: 4.

<מירב ישראלי: עיצום כספי בגובה כפל הסכום הבסיסי הפר מפעיל צהרון הוראה מהוראות חוק זה, כמפורט להלן, רשאי הממונה להטיל עליו עיצום כספי לפי הוראות פרק זה בכפל הסכום הבסיסי, לפי העניין: התקשר בקשר למכירה או להספקה של מזון לצהרון שהוא מפעיל עם ספק מזון שאינו ספק מורשה או שלא שהתקיימו בספק המזון התנאים בסעיף 8(ב) בניגוד לסכום האמור.

<מירב ישראלי: הפר הוראה לפי חוק זה המנויה בחלק ג' לתוספת.

איתן ברושי: צריך להקים משטרה מיוחדת לצהרונים.

<מירב ישראלי: כאן אנחנו עולים בחומרה.

<מירב ישראלי: 5.

<מירב ישראלי: עיצום כספי בגובה פי שלושה מהסכום הבסיסי הפר מפעיל צהרון הוראה מהוראות חוק זה, כמפורט להלן, רשאי הממונה להטיל עליו עיצום כספי לפי הוראות פרק זה בגובה פי שלושה מהסכום הבסיסי, לפי העניין: לא הגיש תצהיר על עמידתו בהוראות לפי חוק זה, בניגוד להוראות סעיף 4.

<מירב ישראלי: לא קיים צו הגבלה מינהלי בניגוד להוראות סעיף 15(ב) ו-15(ג).

<מירב ישראלי: הפר הוראה לפי חוק זה המנויה בחלק ד' לתוספת.

<מירב ישראלי: 6.

<מירב ישראלי: עיצום כספי בגובה מחצית הסכום הבסיסי המוכפל במספר הילדים השוהים בצהרון הפר מפעיל צהרון הוראה מהוראות חוק זה, כמפורט להלן, רשאי הממונה להטיל עליו עיצום כספי לפי הוראות פרק זה בגובה מחצית הסכום הבסיסי המוכפל במספר הילדים השוהים בצהרון, לפי העניין: כאן זה בעצם מנגנון שהוא לפי גודל הצהרון.

<מירב ישראלי: נתן שירותי צהרון במחיר העולה על המחיר המרבי שנקבע לפי סעיף 9(א) בניגוד להוראות סעיף 9(ב).

<מירב ישראלי: הפר הוראה לפי חוק זה המנויה בחלק ה' לתוספת.

<מירב ישראלי: ליז, אני רואה שהגעת.

<מירב ישראלי: נשאר לנו להחליט בשני ענייניים, אם החומרה מתאימה.

<מיכל חורין: הייתה לך גם שאלה נוספת לגבי תיקון התוספת.

<מיכל חורין: המיקום.

<מירב ישראלי: לא.

<מירב ישראלי: זה עניין של ניסוח.

<מירב ישראלי: את זה נסגור בינינו.

<מיכל חורין: ההודעה לרשות מקומית, זאת ההודעה הראשונית.

<מיכל חורין: אמנם הוא מודיע לנו אבל הוא גם מודיע לרשות המקומית שהוא פועל בתחומה.

<מיכל חורין: אנחנו קבענו את זה רק במחצית הסכום הבסיסי.

<מירב ישראלי: זה בעצם חלק ממנגנון הרישוי.

<מיכל חורין: בסיס.

<מיכל חורין: זה ייכנס לבסיס.

<מירב ישראלי: בסדר.

<מירב ישראלי: הדבר השני היה שלא מסר מסמך לפי דרישת מפקח, כאשר גם זה כרגע במחצית.

<קריאה: מסמך זה משהו מאוד טכני.

<מירב ישראלי: אני לא בטוחה.

<מירב ישראלי: המפקח נכנס ובעצם זו הדרך שלו לפקח שהדברים נעשים כמו שצריך.

<מירב ישראלי: הוא לא נותן לו מסמכים, אז המפקח לא יכול לדעת אם זה נעשה כמו שצריך.

יעקב מרגי: זה אמור לגבי כל הפרה.

<מירב ישראלי: לא.

<מירב ישראלי: כאן זה אי שיתוף פעולה עם מפקח.

<הדס אגמון: אם זה משהו שיטתי, יש מנגנונים של הפרה חוזרת.

<הדס אגמון: זה לא מיועד למקרה שאולי זאת טעות.

<מירב ישראלי: איזו טעות?

<מירב ישראלי: הוא ביקש ממנו מסמך והוא לא נתן לו אותו.

<הדס אגמון: נגיד הוא מסר את רוב המסמכים וחסר מסמך אחד.

<הדס אגמון: אם אחר כך הוא עושה את זה עוד פעם או שאת רואה איזושהי שיטתיות, אז יש מנגנונים אחרים שיכולים להתמודד עם זה.

<מירב ישראלי: את אומרת שזאת תהיה הפרה חוזרת או נמשכת?

<הדס אגמון: הפרה חוזרת.

<הדס אגמון: אני יותר מודאגת ממי שבסך הכול כן משתף פעולה אבל בטעות לא מסר מסמך אחד, לא הייתי רוצה שיוטל עליו עיצום כספי גבוה מדי.

<מירב ישראלי: יש לי שאלה אחרת.

<מירב ישראלי: בעיקרון ראיתי שבחוקים אחרים שיש צו הגבלה מינהלי, האפשרות להוציא צו הגבלה מינהלי היא על כל הסעיף של הפיקוח.

<מירב ישראלי: לא רק על הכניסה.

<מירב ישראלי: אז את נותנת מנגנון נוסף.

<מירב ישראלי: זאת אומרת, אם באמת חוסר שיתוף הפעולה הוא שיטתי, הוא יכול גם להוציא צו הגבלה מינהלי.

<מירב ישראלי: ראיתי את זה בחוקים אחרים.

<קריאה: אולי אפשר להכניס עוד חלקים מתוך אותו סעיף 12.

<מירב ישראלי: בחוקים אחרים זה על כל הסעיף של הפיקוח.

<ליז מונטיליו: אני חושבת שזה יותר נכון.

<ליז מונטיליו: אם את שואלת אותי מה יותר נכון, זה יותר נכון.

<מירב ישראלי: בסדר.

<מירב ישראלי: אז נרחיב בצו הגבלה מינהלי.

<מירב ישראלי: לדעתי זה בסעיף של הפיקוח.

<מירב ישראלי: במקום סעיף 12(3) יהיה סעיף 12.

<מירב ישראלי: זה יפתור את הבעיה.

<מירב ישראלי: אני אומרת מה התיקונים.

<מירב ישראלי: בזכות טיעון מחקתם את "או בעל פה".

<מירב ישראלי: זה מקובל?

<ליז מונטיליו: כן.

<ליז מונטיליו: זה לשיקול דעת.

<מירב ישראלי: כל הסעיפים, עד סעיף 26, ערעור – אין שינויים.

<מירב ישראלי: כאן כן הייתי רוצה, כי אלה עיצומים ואין את זה בתזונה, וזה משהו שאתם עוד לא עובדים אתו, זה משהו שאמור להיות הרבה יותר תכוף מצו הגבלה מינהלי, אין מקום להגביל את זה רק לבית משפט.

<מירב ישראלי: ממש לא.

יעקב מרגי: גור, אני מנסה להיות הוגן עם כולם.

יעקב מרגי: אם זה היה תחום שבית משפט מומחה בו, אבל יש כאן קצת שלא מן הצדק.

יעקב מרגי: אתה באזור הנוחות שלך.

יעקב מרגי: אתה חוצה כביש, הולך לבית המשפט המחוזי.

יעקב מרגי: אני המערער שנמצא בדימונה וביקנעם צריך לעלות לירושלים.

יעקב מרגי: הרשות המקומית הספציפית, גם היא עולה.

יעקב מרגי: היום אין אגרה על משיבים.

יעקב מרגי: אני יכול לשים 18 משיבים ולהזמין את כולם.

יעקב מרגי: לא הולך להיות מבול של עתירות.

יעקב מרגי: הנה, אני אומר לך שאם נראה שזה תוקע לכם את עבודת המשרד, תחזרו לכאן ונתקן.

<מירב ישראלי: זה משהו חדש שאתם תתחילו לעבוד אתו.

<מירב ישראלי: אתם עוד לא מפעילים את זה גם בתזונה.

<מירב ישראלי: זה משהו חדש.

<מירב ישראלי: אני חושבת שכמו במשרדים אחרים, יש לכם מפוקחים עכשיו בכל הארץ וצריך להתחיל להיערך לזה.

<דודי כהן: אם יש מקום שכבר ניתן צו, כבר אמרנו שזה יהיה בבית משפט.

<מירב ישראלי: זה משהו נדיר.

<מירב ישראלי: הלכתי אתכם.

<דודי כהן: אני מאמין שיהיו גם חפיפות.

<מירב ישראלי: אולי כן ואולי לא.

<דודי כהן: אולי גם נתייחס לדבר הזה.

<דודי כהן: תראו מה קרה עם חוק הפיקוח.

<דודי כהן: הייתה סמכות מצד אחד לבית משפט מינהלי, מצד שני לוועדת ערר.

<דודי כהן: התחילו לנהל תיקים במקביל על אותו עניין, שופט אחד מחליט כך ושופט אחר מחליט אחרת.

<מירב ישראלי: אין מה לעשות.

<מירב ישראלי: אלה עיצומים כספיים.

<מירב ישראלי: זה משהו כללי שלא קשור.

<מירב ישראלי: בכל חוק זה כך.

יעקב מרגי: אתה אומר אמירה לא בריאה.

יעקב מרגי: הפריבילגיה הזו לא עומדת לאף אזרח ולאף מוסד, לבחור לאיזה בית משפט ללכת.

<דודי כהן: בכל דיון מינהלי העותרים עותרים למקום שבו ניתנה ההחלטה.

<דודי כהן: זה לא משהו חריג.

<מירב ישראלי: לא.

<מירב ישראלי: בעיצומים כספיים לא.

<מירב ישראלי: אתם עוד לא מפעילים את זה.

<מירב ישראלי: בגלל שאתם עוד לא מפעילים את זה, למשרד החינוך עוד אין את זה והוא עוד לא התחיל להפעיל עיצומים כספיים.

<מירב ישראלי: רגולטור שיש לו מפקחים בכל הארץ, שמטיל עיצומים כספיים, זה יכול להיות משהו די תדיר.

<מירב ישראלי: אין הגבלה כזאת.

<מירב ישראלי: אין דבר כזה.

יעקב מרגי: הכרעה.

יעקב מרגי: נגמר הדיון.

יעקב מרגי: הכרעה.

יעקב מרגי: אני נוטה לקבל את ההחלטות של היועצת המשפטית של הוועדה.

יעקב מרגי: קבלו החלטה.

<מירב ישראלי: ויתרתי לכם בצו.

<קריאה: במקום שיהיה צו הגבלה מינהלי, בתי משפט יודעים לאחד את זה.

<מירב ישראלי: זה כמו בכל תיק אחר.

<מירב ישראלי: אם כן, מחקנו ב-26.

<מירב ישראלי: אנחנו מתקדמים לסעיף 27.

<מירב ישראלי: אני רוצה עוד קודם לומר שב-(ג) יש ויכוח ארוך טווח.

<מירב ישראלי: ב-(ד), יש השמטה, שהיא טעות שלי.

<מירב ישראלי: פרסום לפי סעיף זה בעניין עיצום כספי שהוטל על תאגיד יהיה לתקופה של ארבע שנים, ובעניין עיצום כספי שהוטל על יחיד – לתקופה של שנתיים.

<מירב ישראלי: עכשיו הגענו להוראות שונות, עמוד 13.

<מירב ישראלי: תיקון התוספת עבר תיקון טכני.

<מירב ישראלי: בית משפט לעניינים מינהליים, במקום זה קבענו את הערעור.

<מירב ישראלי: בואו נדבר על התחילה ואז נדבר על ביצוע ותקנות כי זה קשור לתחילה.

<מירב ישראלי: לגבי ביצוע ותקנות, אני רוצה לומר משהו.

<מירב ישראלי: בישיבה הקודמת הייתה הערה שמן הראוי לקבוע תאריך יעד להתקנת התקנות.

<מירב ישראלי: אני חושבת שתאריך היעד, אנחנו צריכים לראות לאור תאריך התחילה.

<כרמית פולק כהן: אדוני, אני רוצה לומר על זה משהו.

<כרמית פולק כהן: המועצה לשלום הילד.

<כרמית פולק כהן: אני רוצה להתחבר לדברים שאמרה היועצת המשפטית.

<כרמית פולק כהן: אנחנו חושבים שבתקנות – ואני חושבת שזה גם אינטרס שלכם מציעי החוק – צריך לקבוע איזשהו תאריך יעד שהוא לא ישנה את תאריך התחילה.

<כרמית פולק כהן: הכול יתחיל בתשע"ח אבל לכתוב משהו כמו בחלוף תשעים יום מיום פרסומו של החוק, משרד החינוך יתכבד ויביא את התקנות.

<כרמית פולק כהן: ברגע שאתה לא קובע תאריך ואתם לא מפקחים על התאריך שבו יבואו התקנות, זה יכול להימשך שבע שנים, ואז מה עשינו?

<כרמית פולק כהן: אין סטנדרטיזציה.

יפעת שאשא ביטון: כמו שאת רואה, אני כאן בדם, יזע ודמעות.

יפעת שאשא ביטון: לנו חשוב להחיל את החוק מתשע"ח.

<כרמית פולק כהן: אין בעיה.

<כרמית פולק כהן: זה לא פוגע בך.

יפעת שאשא ביטון: הדבר השני.

יפעת שאשא ביטון: מרבית הדברים שצריכים לבוא בתקנות, אלה דברים שהיו בתוך החוק ואנחנו הסטנו אותם הצידה לתקנות כי אמרנו שאין להם מקום בחקיקה, לא מקובל, כן מקובל וכולי.

יפעת שאשא ביטון: הסכמנו.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, התשתית קיימת.

יפעת שאשא ביטון: זה לא שעכשיו הם הולכים להמציא איזשהו גלגל מחדש.

<כרמית פולק כהן: אם כך, עוד יותר טוב.

<כרמית פולק כהן: מה הבעיה שתוך תשעים ימים הם יביאו אליך תקנות?

יעקב מרגי: שמענו.

יעקב מרגי: נתקדם.

איתן ברושי: גם לי יש הערה למה שכבר דיברנו, על נושא המזון.

איתן ברושי: ההערה שלי אומרת שבישוב כפרי, מועצה אזורית, במידה ויש ספק מזון שפועל בחדר אוכל או בדבר קיים, זה יהיה גם הספק של הצהרונים.

יעקב מרגי: מה אכפת לנו?

יעקב מרגי: העיקר שהוא כפוף להוראות החוק.

איתן ברושי: לא, זה לא לגמרי.

איתן ברושי: זה יכול לסבך את העניין.

איתן ברושי: היום אותם ילדים, לפעמים אני נפגש אתם, הם חוזרים מבית הספר ולפני שהם הולכים לצהרון הם אוכלים בחדר האוכל או בישוב אחר.

איתן ברושי: אני מדבר על קיבוץ, אבל זה יכול להיות גם בישוב אחר.

איתן ברושי: לכן אני מציע שתהיה הערה כזאת, שיאפשרו לספק הקיים.

יעקב מרגי: על איזה סעיף אתה מדבר?

<קריאה: זה לא במסגרת הצעת החוק.

איתן ברושי: כולכם מומחים להתיישבות.

יעקב מרגי: איתן, בוא נהיה פרקטיים.

יעקב מרגי: תגיד לי על איזה סעיף אתה מדבר.

איתן ברושי: באיזה סעיף זה המזון?

<קריאה: סעיף 8.

יעקב מרגי: תזונה ומזון בצהרון.

יעקב מרגי: איזה סעיף?

איתן ברושי: כתוב שספק מזון לא ימכור ולא יספק מזון לצהרון אלא אם כן הוא ספק מזון מורשה והמזון עומד בתנאים לפי זה.

יעקב מרגי: איפה יש לך בעיה עם הסעיף הזה?

<קריאה: חדרי האוכל הם ספק המזון.

יעקב מרגי: תנו לו.

יעקב מרגי: הוא כבר ילד גדול.

יעקב מרגי: הוא עשה כבר משהו בחיים שלו.

איתן ברושי: יש בזה משהו.

איתן ברושי: אני אומר שיכולה להיות סתירה.

איתן ברושי: למען הסר ספק, ספק המזון יכול להיות או שהקיבוץ מייצר את המזון בעצמו או שבהרבה מקרים יש קייטרינג או כל דבר אחר.

איתן ברושי: אין סיבה לסבך את העניין.

<קריאה: חדר האוכל בקיבוץ הוא לא צהרון.

<קריאה: לכן זה לא חל עליו.

איתן ברושי: זה מה שאני רוצה שיחול.

יעקב מרגי: הוא מורשה או לא מורשה?

איתן ברושי: הוא מורשה.

יעקב מרגי: משרד החינוך, התייחסות.

איתן ברושי: כשהיה יום חינוך ארוך, היו להם ספקי מזון, לא כולם ראויים להערכה גדולה, והם חייבו אותנו.

איתן ברושי: אני רוצה שיהיה ברור.

<חיים הלפרין: גם בחוק ההזנה יש לא מעט מקרים שבהם הגדרנו ספקים מקומיים, בבית הספר גליל עליון למשל ובעוד כל מיני מקומות שיש ספק מקומי שנותן מענה מקומי לאותו מקום, בתנאי שהוא מתחייב לשמור על איכות האוכל כמו שאנחנו דורשים.

איתן ברושי: בסדר.

איתן ברושי: אני בעד.

<חיים הלפרין: זה מה שעובד כרגע.

יעקב מרגי: משרד הבריאות.

<מיכל גולדברג: נראה לי שחבר הכנסת מעלה כאן סוגיה של חדרי אוכל בקיבוצים שאין להם רישיון משרד הבריאות.

<מיכל גולדברג: הם לא נחשבים כספק מזון.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: ענית לי.

יעקב מרגי: חייב להיות מורשה.

איתן ברושי: שיהיה מורשה.

יעקב מרגי: אם הוא מורשה ועומד בתנאי משרד הבריאות, הוא מספק.

איתן ברושי: אבל מחר יהיו מכרזים של משרד החינוך לספקי מזון.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: אתה מערבב.

איתן ברושי: תן להם לדבר.

<נועה בן אריה: אני אסביר את הבעיה.

<נועה בן אריה: כיום יש בהחלט מקומות בהם חדר האוכל הקיבוצי הוא מי שמספק את המזון למסגרת.

<נועה בן אריה: על פי החוק הזה למעשה ייבאנו את ההוראות שחלות בחוק הפיקוח על מזון בצהרונים לתוך החוק הזה כחלק מתהליך הרישוי והפיקוח.

<נועה בן אריה: אומר חבר הכנסת ברושי שכיום חדרי האוכל לא מוגדרים כספק מזון על פי אותו חוק.

<נועה בן אריה: בשביל שאני אוכל בכל זאת להביא למצב שבו אני עומד בתקנים ואני מפוקח ומבוקר נכון, אז אני צריך שיכירו בזה שחדרי האוכל הקיבוציים הם ספק מזון לצורך העניין.

<נועה בן אריה: עונה לו משרד הבריאות ואומר שבשביל שהוא יהיה ספק מזון, הוא יצטרך לעבור דרך הרישוי של החוק ההוא.

<נועה בן אריה: אני לא בטוחה וכאן אני משלימה פשוט את דבריך, חבר הכנסת ברושי כי הם לא נאמרו.

<נועה בן אריה: אני לא בטוחה שהכוונה של חבר הכנסת ברושי או של מרכז המועצות האזוריות היא לייצר עכשיו תהליך שחדרי האוכל הקיבוציים ילכו לתהליך מול משרד הבריאות והפיכתם לספק מזון.

איתן ברושי: אני לא מסבך.

איתן ברושי: אתם מסבכים.

<נועה בן אריה: אני ממש לא בטוחה שזה המצב.

איתן ברושי: אבל הם אוכלים שם כבר כמה שנים.

<נועה בן אריה: אם זה המצב, אז ברוכים הבאים למועדון הבירוקרטי.

יעקב מרגי: בנובמבר 1978 עת שאלתי את המ"כ בבקו"ם האם זה עם הקיטבג, אתה יודע מה הוא אמר לי?

איתן ברושי: עם כל הכבוד, אני אומר לך שהפקידים האלה לא צריכים קיטבג, הם המציאו את הקיטבג.

יעקב מרגי: אני מגן על הפקידים.

איתן ברושי: גם אני מגן עליהם.

יעקב מרגי: בלי הפקידים לא הייתה לנו מדינה.

איתן ברושי: עם כל הכבוד, תן לי לא להגיב.

איתן ברושי: אל תשאירו אותנו עם סימני שאלה.

יעקב מרגי: אין לך סימני שאלה.

איתן ברושי: תשמע מה אומרת לך עורכת הדין.

יעקב מרגי: אתה שמת עכשיו סימן שאלה גדול על כל זכות הקיום של הקיבוצים.

יעקב מרגי: יש לך מטבח בקיבוצים.

איתן ברושי: אבל נתקלנו בזה בקייטנות.

איתן ברושי: אנחנו עם ניסיון.

איתן ברושי: ילדים בקיבוץ שהגיעו כל יום לאכול.

יעקב מרגי: הבנתי אותך.

יעקב מרגי: משרד הבריאות, אני רוצה לשאול אותך שאלה.

יעקב מרגי: חדרי האוכל בקיבוצים מפוקחים?

יעקב מרגי: אף פעם לא קרתה שם דיזנטריה שמשרד הבריאות בדק מה קרה שם?

יעקב מרגי: תן לי, אל תפריע לי, אני רוצה ללמוד בדרך שלי.

יעקב מרגי: הם מפוקחים?

יעקב מרגי: יש להם רישוי?

<מיכל גולדברג: מה שאמרה עורכת הדין, זה לא מדויק.

<מיכל גולדברג: יש חדרי אוכל בקיבוצים שהם בהחלט מפוקחים.

<מיכל גולדברג: אלה שמוציאים מזון החוצה לכל מיני מוסדות - - -

איתן ברושי: או מקבלים מבחוץ.

<מיכל גולדברג: יש להם רישוי של משרד הבריאות.

יעקב מרגי: בקיצור, מהומה על לא מאומה.

יעקב מרגי: איתן, עזוב את זה.

איתן ברושי: זה לא נכון.

איתן ברושי: תקשיב למה שהיא אומרת לך.

יעקב מרגי: מה אתה רוצה?

איתן ברושי: אני רוצה שחדר אוכל בקיבוץ שמספק מזון, שיכירו בחדר האוכל בקיבוץ כספק מזון לצורך צהרון.

יעקב מרגי: אין בעיה.

יעקב מרגי: מה זה יחייב אותו?

<מירב ישראלי: מי יאשר את זה?

איתן ברושי: מי שרוצה, יפסול.

איתן ברושי: תעשי הפוך.

איתן ברושי: מי שרוצה, יפסול.

יעקב מרגי: אני רוצה לשאול אותך שאלה.

יעקב מרגי: אני עכשיו רוצה להיענות לבקשתו של חבר הכנסת ברושי ולהגדיר את המטבחים.

<מיכל גולדברג: זה בהצעת חוק אחרת.

יעקב מרגי: לא סיימתי את השאלה.

יעקב מרגי: חכי.

יעקב מרגי: לו יצויר שאני רוצה להיענות לבקשתו של חבר הכנסת ברושי להכיר במטבחים של הקיבוצים כמטבחים מורשים.

<מיכל גולדברג: הוא יצטרך להתכבד, לבוא למשרד הבריאות ולקבל רישיון.

<קריאה: רישוי עסקים.

יעקב מרגי: איתן, תבוא אחר כך ונתקן את זה אתה ואני בחוק אחר אבל לא כאן.

איתן ברושי: לא.

איתן ברושי: תכניסו את זה.

יעקב מרגי: זה לא כאן.

יעקב מרגי: זה לא בחוק הזה.

יעקב מרגי: תודה.

איתן ברושי: למה אתה חושב שיש לה יתרון עלי?

יעקב מרגי: כי אני בסך הכול יעקב מרגי הינוקא בא לחוקק חוק קטן שנקרא חוק הפיקוח על צהרונים ואתה באת היום עם כל המטען.

איתן ברושי: תאר לך שבאים לבדוק את המטבח הפרטי שלך.

איתן ברושי: זה המטבח הפרטי של הילדים האלה.

איתן ברושי: זה מטבח קיבוצי.

איתן ברושי: תגיד לי, אתה רוצה להקים את המדינה מחדש?

יעקב מרגי: אתה רוצה להקים אותה.

יעקב מרגי: היום נותנים לעבוד בלי רישוי, אף אחד לא בדק אותך.

איתן ברושי: יותר מסודר מכל מיני מסעדות עם רישוי.

יעקב מרגי: אתה רוצה הגדרה משפטית של מטבח מורשה.

איתן ברושי: אני אומר שהספק שמספק מזון, מה הבעיה?

יעקב מרגי: חיים הלפרין, אתה יכול להתייחס?

<קריאה: כל עוד הם אוכלים בחדר האוכל, זה לא בצהרון.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: לא להפריע לי.

<חיים הלפרין: אני אמרתי שגם בחוק יוח"א שעליו חל חוק ההזנה וגם שם יש ספקים מורשים, בכל מקום שבו היה יתרון יחסי לקיבוץ או מקום בישול קרוב לאותו גן או לאותו מקום, אנחנו הכרנו במקום הזה כספק מקומי בתנאי שהוא יתחייב שהוא שומר על איכות המזון.

איתן ברושי: בסדר.

איתן ברושי: תכניס את זה.

יעקב מרגי: משרד המשפטים.

יעקב מרגי: בבקשה.

<הדס אגמון: התכלית של החקיקה הזאת היא להבטיח פיקוח וסטנדרטים, בין היתר על עניין המזון.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני התחייבתי שהחקיקה הזאת תהיה בתיאום.

יעקב מרגי: אני לא יכול להכניס עיזים, סליחה על הביטוי, לחוק.

יעקב מרגי: אם אתה רוצה להכיר במטבחים של הקיבוצים כמטבחים מורשים, יש פרוצדורה אחרת, תעשה אותה במקום אחר ולא בחוק הזה.

יעקב מרגי: איתן, גמרנו.

יעקב מרגי: סיכמתי.

איתן ברושי: איפה גומרים את העניין של המבנים?

יעקב מרגי: הבהרות לפני התחולה.

איתן ברושי: כן.

איתן ברושי: לגבי המבנים.

יעקב מרגי: חכה עם המבנים.

איתן ברושי: תרשמי אותי לדיבור במליאה.

איתן ברושי: אני רוצה לחזור לעניין של המבנים, מרגי.

יעקב מרגי: רגע.

יעקב מרגי: בוא נשמע את ההבהרות.

<מירב ישראלי: אתם מדברים על הגדרת צהרון?

יעקב מרגי: הגדרת צהרון.

יעקב מרגי: הסיכום שנשאר פתוח.

יעקב מרגי: אנחנו בתחולה.

יעקב מרגי: בואו נתחיל תחולה ונתווכח פעם אחת על שני הדברים, אולי נמצא מה שלא הצלחנו פתרון אחד לשתי בעיות.

<מירב ישראלי: אני מקריאה את מה שמוצע על ידי הממשלה.

<מירב ישראלי: 34.

<מירב ישראלי: תחילה תחילתו של חוק זה בתחילת שנת הלימודים התשע"ח.

קטן ׁ: לגבי מפעיל צהרון שאינו מקבל השתתפות ממשרד החינוך בעלות הצהרון – יחול החוק החל משנת הלימודים התשע"ט.

קטן ׁ: תחילתם של סעיפים 4, 8 לחוק, ושלן פרק ו' לחוק בתחילת שנת הלימודים התשע"ט.

קטן ׁ: אני אומר שסעיף 4 הוא הצהרה של מפעיל צהרון והודעה שלו לרשות המקומית על קיומו.

קטן ׁ: זה מתחיל רק בעוד שנה.

קטן ׁ: התזונה והמזון מתחיל רק בעוד שנה.

קטן ׁ: העיצומים הכספיים, גם הם רק בעוד שדנה.

יעקב מרגי: לא יקום ולא יהיה.

יעקב מרגי: עכשיו הסברים.

<הדס אגמון: החוק הזה מסדיר מחדש עיסוק שעד היום לא הוסדר בכלל בחקיקה והוא משנה בצורה משמעותית את דרכי הפעולה של מי שפעל בשוק הזה, זכיינים מכל צורה וסוג ובכל הווריאציות ששמענו עליהן.

<הדס אגמון: יש כאן פגיעה בחופש העיסוק.

<הדס אגמון: אנחנו לא חולקים על התכלית שלה כמובן אבל כי שהפגיעה הזאת תהיה מידתית, מה שנהוג בדרך כלל הוא לעשות בחינה נדחית כדי שאנשים יוכלו להתארגן.

<הדס אגמון: במקרה שלנו זה מאוד מובהק שאנשים פועלים ומתחילים בספטמבר.

<הדס אגמון: שמענו את הבקשה של הוועדה לייצר איזשהו אמצע שכן נתחיל ליישם את החוק.

יעקב מרגי: ובלבד שהתכלית הראויה של החוק המכוון לא תיפגע בתשע"ח.

<הדס אגמון: ולכן מה שאנחנו יכולים להציע זה שמי שנכנס כבר, לקח על עצמו את התנאים האלה - - -

יעקב מרגי: הוא עדיין לא נכנס.

יעקב מרגי: בתשע"ח עוד לא נכנס.

<הדס אגמון: מפעילים שלקחו על עצמם.

יעקב מרגי: היום אמור להיסגר הקול קורא.

<מירב ישראלי: על זה מדברים.

יעקב מרגי: אני לא רוצה להפסיק אותך באמצע.

יעקב מרגי: מפעיל, מוסד חינוכי, בדיני עבודה כאשר מתחדש לו חוזה על פעם הוא לא יודע אם מתחדש לו החוזה או לא, יש לו את הפרוצדורה שהוא מפסיק הפסקת עבודה במאי כדי שלא יחול עליו כל השנה.

יעקב מרגי: אתם המצאתם את זה.

יעקב מרגי: אישרתם את זה וזה תופס בבת דין לעבודה.

יעקב מרגי: כל המפעילים, אף אחד לא הבטיח להם שהם יענו על הקול קורא ויזכו בקול קורא.

יעקב מרגי: אני הסכמתי על חזקת ההסתמכות אבל לא באופן גורף מהתחלה ועד הסוף.

יעקב מרגי: אמרתי שתביאו לי משהו מידתי, משהו שזועק לשמים ואני כאן.

יעקב מרגי: אני מחוקק וצריך לחוקק את זה בשום שכל, באחריות ובמידתיות.

יעקב מרגי: אבל לבוא ולומר לי להתמודד עם זה שמה שהוגש לי, הוגש לי כאשר כמעט אני לא מחיל את הפיקוח בתשע"ח - - -

<הדס אגמון: אתה מחיל על מי שנכנס לקול הקורא.

יעקב מרגי: תודה רבה, אבל.

יעקב מרגי: תקשיבו, אנחנו יושבים כאן, בכל הפעמים שישבנו כאן וקודם לכן בשולחן העגול, בגלל שקמה זעקה בחברה הישראלית.

יעקב מרגי: קמה מחאה ציבורית.

יעקב מרגי: בטוב לבו של שר האוצר ושר החינוך, במיוחד שר האוצר, הוא הקצה משאבים רבים כדי להרחיב את זה לכיתה ג', להרחיב את זה באשכולות.

יעקב מרגי: אנחנו כמדינה, מבחינתנו היה חוסר אחריות משווע להפעיל את הקול קורא בלי חוק הפיקוח.

יעקב מרגי: יש כאן סכום עתק.

יעקב מרגי: לא כל יום שר האוצר מחליט לשים 900 מיליון שקלים וזה יעלה יותר.

איתן ברושי: שר האוצר ושר החינוך.

יעקב מרגי: בסדר.

יעקב מרגי: באמצעות שר החינוך, ודאי.

יעקב מרגי: המדינה שמה 900 מיליון שקלים.

יעקב מרגי: זה לא קורה כל יום.

יעקב מרגי: היא שמה את זה בשוק שהוא בעייתי.

יעקב מרגי: היה כשל שוק.

יעקב מרגי: אם היינו דנים עכשיו בוועדת הכלכלה, כאן היינו מצביעים על כשל שוק.

יעקב מרגי: היו רשויות שניצלו את זה, היו רשויות שלא הפעילו את זה כמו שצריך.

יעקב מרגי: המשאב הזה לא עמד לרשותם של כל האזרחים בצורה שוויונית ולפעמים לא עמד בכלל.

יעקב מרגי: עושים סדר.

יעקב מרגי: בא השלטון המקומי, ואני אומר לכם שכל הזמן שישבתי בשלטון המקומי לא הבנתי מה מניע אותו להיכנס לפיקוח.

יעקב מרגי: הוא מכניס את הראש שלו לפיקוח.

יעקב מרגי: משרד החינוך בהתחלה לא רצה את זה, גררנו אותו והוא נכנס.

יעקב מרגי: לא יתכן שאני המחוקק אאפשר פרצות שמחר-מחרתיים אני אמצא תת זרמים.

יעקב מרגי: האוצר, אפשר לעשות בדיחה על חשבונכם?

יעקב מרגי: עת הייתי שר, באתי מרוצה כי נתנו לי תקציב תוספתי לפיתוח.

<קריאה: זה כבר מצחיק.

יעקב מרגי: אמרו לי, מה אתה מתלהב?

יעקב מרגי: כשהאוצר נותן לך, זה כמו אחד שקנה לחמנייה, מרחו לו חרדל, שמו לו את הנקניקייה באמצע אבל הוא לא שם לב שיש חוט.

יעקב מרגי: הוא לקח את הלחמנייה, משכו לו את הנקניקייה.

יעקב מרגי: כאן אני אומר לכם שכולם נכנסים.

יעקב מרגי: מה שיקרה זה שבהחרגות האלה אנחנו משאירים פתחים מאוד גדולים.

יעקב מרגי: אני הסכמתי בדיון הקודם ואמרתי שאני אכפה את דעת חברותיי – לא מצאתי חברים בקטע הזה וכנראה אני הפסיכי היחיד בקבוצה הזאת – שלא ילכו עד הסוף כי התחייבנו להסכמות.

יעקב מרגי: קיבלתי טבלה מנועה שכמעט נשארתי עם הלחמנייה בלי הנקניקייה.

יעקב מרגי: את מחריגה סעיפים.

יעקב מרגי: סעיפים 4 ו-8 לחוק.

<הדס אגמון: הם לא יספיקו לעמוד בלוחות הזמנים שהחוק קובע.

יעקב מרגי: מי שלא הצהיר לך, מבחינתך הוא לא קיים ואת לא תחילי עליו שום פיקוח,.

<הדס אגמון: לא.

<הדס אגמון: אנחנו מבקשים שבעצם זה יחול על מי שיעמוד בתחילת שנת הלימודים הקרובה בקול הקורא.

<הדס אגמון: זאת אומרת, הוא יעמוד בכל הסטנדרטים של הקול קורא.

יעקב מרגי: אבל מ-6 עד 10, לא עונים לקול הקורא.

<הדס אגמון: נכון.

יעקב מרגי: אז אני מחריג אותם.

יעקב מרגי: אבל הזעקה קמה שם.

יעקב מרגי: עם כל הכבוד, איפה קמה הזעקה?

<הדס אגמון: שש עד עשר לא, כי ב-א'-ב', באשכולות.

<הדס אגמון: כיתות א'-ב' ייכנסו אבל גני הילדים לא ייכנסו כי הם לא ענו על הקול קורא.

יעקב מרגי: מה עם ג'?

יעקב מרגי: למה את לא אומרת ג'?

<הדס אגמון: ו-ג'.

<הדס אגמון: אלה לא נערכו להפעלת צהרונים לפי סטנדרטים מסוימים שאנחנו קובעים כאן.

יעקב מרגי: את מדברת רק על הגנים.

<הדס אגמון: גם בתי הספר.

יפעת שאשא ביטון: אין הסכמות.

יפעת שאשא ביטון: אני אומר את דעתי, כמו שאמרתי בדיון הקודם.

יעקב מרגי: איפה את לא מסכימה?

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לומר משהו.

יפעת שאשא ביטון: דיברנו על זה גם בפעם הקודמת.

יפעת שאשא ביטון: דיברנו על כך שאני יודעת שיש חלק בחוק הזה שאולי ייקח יותר זמן להניע אותו, אבל בגדול מבחינת הפיקוח בעיקר על המחיר, אנחנו יכולים להחליט שאנחנו מחילים את זה מתשע"ח.

יפעת שאשא ביטון: רוב המקומות הם ממילא כאלה שנמצאים תחת פיקוח כזה או אחר של המשרדים גם בבוקר ואז זה אוטומטית ממשיך גם אחר הצהרים, ובמקומות האחרים אנחנו ניתן פרק זמן של החלת הפיקוח ובלבד שהדברים שהם ברורים ומוסכמים, כמו הנושא של מחיר ודברים שהם טכניים אחרים, יחולו בתשע"ח.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא נותנים אורכה לאף אחד.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים כל הזמן בכמה קולות.

יפעת שאשא ביטון: אמרנו שאנחנו לא מערבבים בין הסבסוד וקול קורא לבין החוק.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא יכולים פתאום לבוא ולהגיד שאלה שלא מקבלים סבסוד, שאלה אשכולות שש עד עשר בגנים, ושוב אני יודעת מה הסיפור שם, אין מצב שהם לא נכנסים תחת הפיקוח בתשע"ח.

יפעת שאשא ביטון: חברים, או שאנחנו עושים את הדרך הזאת או שאנחנו לא עושים אותה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא יכולים לעשות אותה בערך.

יפעת שאשא ביטון: צריך אומץ.

יפעת שאשא ביטון: סיפרו לי על העניין של ההסתמכות.

יפעת שאשא ביטון: אני לא יודעת אם שיקרו אז או משקרים היום, אבל באחת הפעמים בטוח משהו כאן לא מיושר עם האמת.

יפעת שאשא ביטון: ישבו כאן מפעילים וצעקו חמס, אף אחד לא הגיש ואנחנו לא מתכוונים לגשת, לא תיפתח שנת הלימודים ואלף ואחד סיפורים ובסוף אנחנו יודעים שהם כן ניגשו.

יפעת שאשא ביטון: לא יכול להיות שפתאום עכשיו הם כן בהסתמכות או לא בהסתמכות.

יפעת שאשא ביטון: החוק הזה נדון כבר מחודש אפריל, חלקם מכירים את זה ברשויות המקומיות עוד לפני כן.

יפעת שאשא ביטון: אין שום סיבה שאנחנו לא נעמוד מאחורי האמירה שלנו רק בגלל שצועקים יותר מדי חזק בחוץ.

יפעת שאשא ביטון: (היו"ר איתן ברושי)

איתן ברושי: מי מתייחס?

איתן ברושי: חינוך או אוצר?

איתן ברושי: מי מתייחס לסוגיה הזאת?

<הדס אגמון: משפטים.

<הדס אגמון: אני אחזור שוב על הדברים שאמרתי.

<הדס אגמון: אנחנו עושים כאן הסדרה שהיא מרחיקת לכת, היא מפקחת גם על המחיר וגם על תנאי כשירות ותכנים.

<הדס אגמון: משנים כאן את כללי ההתנהלות של השוק הזה.

<הדס אגמון: זה דבר חריג.

<הדס אגמון: כשעושים אותו בכל מיני הסדרות של עיסוקים, כדי שההסדרה הזאת תהיה מידתית, חייבת להיות תקופת היערכות.

<הדס אגמון: זה שהחוק נדון מאפריל, לא נתן לאף אחד במשק איזושהי ודאות אם החוק הזה יעבור ובאיזו צורה.

איתן ברושי: מה היה קורה אם ההיערכות הייתה נמשכת לפרק זמן קצוב במהלך השנה הקרובה, נאמר עד החגים או משהו כזה?

יפעת שאשא ביטון: זה לא רלוונטי.

יפעת שאשא ביטון: הפיקוח על המחיר, כולם ידעו שזה הולך לקרות.

יפעת שאשא ביטון: הם ניהלו אתנו שיח בכל החזיתות.

יפעת שאשא ביטון: גם הפרטיים, גם המוכרים שאינם רשמיים.

יפעת שאשא ביטון: אם היו מצלמות אצלי בחדר, וחבל שאין, הייתם רואים שהחדר שלי הוא כמו עלייה לרגל.

יפעת שאשא ביטון: למכה לא עלו ככה.

יפעת שאשא ביטון: כולם הגיעו.

יפעת שאשא ביטון: כולם ידעו שזה הולך לקרות.

יפעת שאשא ביטון: לכולם אני אמרתי שזה יהיה.

יפעת שאשא ביטון: אין אחד שיכול לעמוד ולהגיד שבאיזשהו שלב גמגמנו, גם בדיונים שהיו כאן.

יפעת שאשא ביטון: אני מרגישה שכאן עומדים משרדי הממשלה ואומרים, חברים, אנחנו לא עד הסוף עם הסיפור הזה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שהציבור ידע.

יפעת שאשא ביטון: יש כאן שיטה בכנסת.

יפעת שאשא ביטון: כל מה שלא נוח אתו, אנחנו דוחים בשנה.

יפעת שאשא ביטון: עשינו את זה עם הקייטנות ואמרתי את דעתי למרות שזה חוק שלי.

יפעת שאשא ביטון: אני כועסת על כך שזה נדחה בשנה.

יפעת שאשא ביטון: כל פעם כשקצת לא נעים לנו, אנחנו דוחים את זה.

יפעת שאשא ביטון: אין שום סיבה שהפיקוח על המחיר יידחה, במיוחד שבמקומות בהם מקבלים סבסוד, למה הם כן ייהנו ממחיר וסבסוד ואחרים לא ייהנו לא ממחיר ולא מסבסוד?

<הדס אגמון: אנחנו מקבלים את זה שמי שנכנס וולנטרית לתוך הקול הקורא ובעצם לקח על עצמו ביודעין את כל התנאים - - -

יפעת שאשא ביטון: ומי שלא בא לו?

יפעת שאשא ביטון: הוא לא יהיה חלק?

יפעת שאשא ביטון: הוא רוצה למשוך את הרווח עוד שנה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו משאירים את ההורים כבני ערובה בידיים שלו?

<הדס אגמון: כדי שהחוק הזה יהיה חוקתי ונוכל להגן עליו כשהוא ייתקף, אין לנו ברירה אלא במקרים כאלה לתת שנה לשוק להיערך.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו ברירה.

יפעת שאשא ביטון: אין כאן היערכות.

יפעת שאשא ביטון: הדבר היחידי שנפגע כאן זה הקופון שהם גוזרים על ההורים ואת זה צריך להגיד ביושר.

יפעת שאשא ביטון: זה הדבר היחיד.

יפעת שאשא ביטון: הצהרונים הם אותם צהרונים, הם יושבים באותו מקום, הם מופעלים על ידי אותם אנשים.

יפעת שאשא ביטון: אין שום סיבה.

איתן ברושי: העמדה ברורה.

איתן ברושי: מישהו מהשלטון המקומי רוצה להתייחס לתחולה?

יוליה מלינובסקי: שלטון מקומי, אתם מבחינת

יוליה מלינובסקי: כם מוכנים לשנה הזאת?

<נועה בן אריה: כן.

<קריאה: אבל משפטית זה נראה לך נכון?

<קריאה: משפטית זה אפשרי?

<נועה בן אריה: אני יכולה להגיד לך שאני פניתי למנהלי אגפי החינוך לפני שבוע ימים בשאלון שכלל בתוכו האם בעקבות הקול קורא או לפני כן הוא ישתתף במכרז.

<נועה בן אריה: מרבית הרשויות שהשיבו אמרו שהם עוד לא פרסמו.

<נועה בן אריה: מי שכן יכול לפתור את הבעיה הזאת, אלה גני הילדים.

<נועה בן אריה: יש רשויות שאני יכולה לתאר לעצמי שלא כללו את המרכיבים של הקול הקורא.

<קריאה: הם יכולים לטעון שהם לא יודעים מה הרכיבים.

<קריאה: אין עוד תקנות.

<קריאה: איך הם יכולים לדעת?

יפעת שאשא ביטון: הם יודעים מה המחיר המרבי?

יפעת שאשא ביטון: הם יודעים מה המחיר המרבי.

יפעת שאשא ביטון: (היו"ר יעקב מרגי)

יעקב מרגי: רגע.

יעקב מרגי: בלי מקהלות.

יפעת שאשא ביטון: את מוכנה לקחת על עצמך שיהיו הורים שישלמו מחירים מופקעים רק בגלל שאנחנו לא מסוגלים לקחת כאן אחריות ולהגיד את זה בצורה ישרה?

<נועה בן אריה: דבר אחד אני אומר באופן ברור.

<נועה בן אריה: לתת כאן איזושהי הגדרה של מי שענה לקול הקורא, לגביו יחול החוק, ומי שלא ענה, לגביו לא יחול החוק – זו הגדרה מאוד מאוד מאוד בעייתית.

<נועה בן אריה: מאוד בעייתי.

<נועה בן אריה: זה בעיקר משום שיש כאן אפשרות ברשויות מקומיות שרק חלק מהמוסדות בהן יענו על הקול קורא וחלקן לא.

<נועה בן אריה: אז אני מייצרת מצב שבו אני מייצרת החלה מדורגת גם בתוך הרשויות עצמן.

<נועה בן אריה: זה לא מתקבל על הדעת.

<נועה בן אריה: או שמחליטים שקבוצות הגיל הן המייצרות את המדרג תחילה, או שמחליטים שרמת הפיקוח היא המייצרת את מדרג התחילה, או שמחליטים שמייצרים רמת תחילה אחידה לכולם כפי שאומרת חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון.

יפעת שאשא ביטון: רמת הפיקוח תהיה במדרג.

איתן ברושי: המפעילים לא יוכלו להתכונן.

יפעת שאשא ביטון: בכזאת רצינות יתייחסו אלינו גם בפעמים הבאות.

יפעת שאשא ביטון: יגידו, אנחנו ניתן להם לריב ובינתיים אנחנו ניקח את הזמן.

יפעת שאשא ביטון: אף אחד לא יתיישר לפי שום דבר שאנחנו נוציא כי אולי בסוף זה מה שיקרה וידחו את זה.

יפעת שאשא ביטון: לשם אנחנו מזמינים.

יפעת שאשא ביטון: יוצא שכאילו מי שלא מיהר או שניסה לבדוק עד כמה אנחנו באמת רציניים, ומגלה שאנחנו לא באמת רציניים, הוא ייהנה מזה שלא יהיה עליו פיקוח בשנה הבאה ועל אחרים כן יהיה פיקוח.

יפעת שאשא ביטון: זאת האמת.

יפעת שאשא ביטון: זאת המציאות.

יעקב מרגי: אני רוצה לשמוע את הצעת מרכז השלטון המקומי.

יעקב מרגי: אני רוצה ללכת עליה.

<נועה בן אריה: יצירת מדרג תחילה לפי קבוצות הגיל, זאת אומרת, גני ילדים לחוד, בתי ספר לחוד, או יצירת מועד תחילה לפי רמת הפיקוח.

יפעת שאשא ביטון: בדיוק.

<נועה בן אריה: כלומר, דברים שהמשרד יכול להיערך אליהם אל מול דברים שהוא לא יכול להיערך אליהם.

<נועה בן אריה: בכל מקרה לא יצירת מועד תחילה לפי מי שענה לקול הקורא או מי לא ענה.

יפעת שאשא ביטון: בדיוק.

יעקב מרגי: מדרג פיקוח, סמכותו של השר לקבוע.

יפעת שאשא ביטון: כן.

<זאב גולדבלט: אנחנו מצטרפים בפירוש למה שהציגו נועה ויפעת.

יעקב מרגי: בסדר.

יעקב מרגי: יפעת הסכימה.

<אלון נתן שוסטר: אני רוצה לייצג ראשי רשויות, לפחות במועצות האזוריות שהתכנסו ביום שישי.

<אלון נתן שוסטר: דיברנו על כך.

<אלון נתן שוסטר: מאוד מברכים על הצד העקרוני.

יעקב מרגי: איפה התכנסו?

<קריאה: בחדר האוכל הקיבוצי.

יעקב מרגי: התכנסו ביום שישי בבוקר.

יעקב מרגי: במדינה התפתחה תרבות ימי שישי שמנהלת המדינה.

יעקב מרגי: אני מקבל טלפונים בימי שישי ואומרים לי שיושבים כאן בבית קפה בתל אביב, אנחנו יושבים בבית קפה בירושלים וכולי.

יעקב מרגי: מסתבר שכולם יושבים ביום שישי באיזה מקום ורק אני עובד בגינה.

<אלון נתן שוסטר: בכל מקרה, כמובן שהמהלך הוא מהלך מאוד חשוב ומאוד טוב.

<אלון נתן שוסטר: שתי הערות.

<אלון נתן שוסטר: קודם כל, לא את כל ההורים מנצלים אלא יש הורים, בעיקר בקהילות המאורגנות, שמעוניינים לשלם יותר והם מבינים, אנחנו מבינים, שהתחום הזה נכנס לפיקוח ואנחנו מחילים על עצמנו את הרגולציה.

<אלון נתן שוסטר: אני מציע לא להתייחס לכל ההורים כאילו הם שבויים בידי מונסטר חיצוני.

יעקב מרגי: על אלה אנחנו לא בוכים.

יפעת שאשא ביטון: אתה יודע מה מדהים אותי?

יפעת שאשא ביטון: ועדיין לא ברור לי אם אני ערה או שאני באיזה סיוט של לילה ועוד מעט אקום ואעשה את הדרך לירושלים.

יפעת שאשא ביטון: חודשים נשמע ברחוב הקול של ההורים שצעקו שעושקים אותם, גוזלים אותם, גונבים אותם.

יפעת שאשא ביטון: חודשים דיברו כאן על החשבונות שרוצים מהרשויות כדי לראות כמה כסף הם מוציאים על הגב של ההורים.

יפעת שאשא ביטון: פתאום אנחנו יושבים כאן ובמשך אני לא יודעת כמה זמן הם נלחמים על אלה שרוצים לשלם יותר.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו תסבירו לי, שמישהו יסביר לי, את ההיגיון של הסיפור הזה.

<אלון נתן שוסטר: אני לא שם.

<אלון נתן שוסטר: אני מדבר על דברים אחרים.

<אלון נתן שוסטר: אומרת למשל סיגל מורן מבני שמעון, מוכרת לך, שהיא רוצה להיכנס אבל אנחנו לא ערוכים.

<אלון נתן שוסטר: אנחנו גם לא יודעים – אנחנו מכירים את זה מהקשרים אחרים של סבסוד מעונות וכולי – פער תזרימי נורא בין מה שההורים מצפים לקבל כי הם יודעים שמגיעה להם השתתפות, לבין הכסף שמגיע.

<אלון נתן שוסטר: הצורך שלנו להבין במה מדובר.

<אלון נתן שוסטר: מספר שבועות לפני תחילת הלימודים, מי שאין לו צהרון – מילא, מי שיש לו ועוד איכשהו יודע להתארגן – מי שצריך לקפוץ למים ולייצר, לכן אני לא כל כך נרגש.

<אלון נתן שוסטר: אפשר להתחיל שמתחילים ב-1 בספטמבר, מצוין, אבל ההתחלה על פי היכולת להבין את העולם החדש, היא בסדר גמור.

<אלון נתן שוסטר: לא צריך להיבהל מזה.

יעקב מרגי: בחומה ומגדל, אתה צודק.

יעקב מרגי: אבל כאן התשתית קיימת.

יעקב מרגי: מי שרצה לפתוח צהרון ורצה להתייחס לקול קורא, חרש אותו עם היועצים המשפטיים שלו ועם הכלכלנים שלו.

יעקב מרגי: אנחנו מדברים כרגע על חוק הפיקוח וגם כאן אנחנו קשובים כאשר זה במנותק מהקול קורא ומהעלויות.

יעקב מרגי: אנחנו קשובים.

<קריאה: שיאריכו את הקול קורא.

<מאיר בינג: החברה למתנ"סים.

<מאיר בינג: הגופים שמפעילים את הצהרונים יודעים כבר זמן רב על הקול קורא והכיוונים שלו ונערכים לכיוון הזה.

<מאיר בינג: טוב או לא טוב, יש הרבה קשיים, יש לי גם הערות.

יעקב מרגי: לטוב ולרע.

<מאיר בינג: לטוב ולרע.

<מאיר בינג: לבוא ולומר בחקיקה על צהרונים שלא שייכים לקול קורא, להחיל את זה לעוד חודש, זה לא סביר.

<מאיר בינג: הגופים לא נערכים לזה, לא נערכו לזה, לא מצפים לזה.

<מאיר בינג: בהרבה מהמקרים, הגננות עובדות במשרה קבועה 12 חודשים הרבה שנים אחורה, אני צריך לשנות תנאי העסקה ולכן צריך לעשות להן שימוע היום, עד ה-31 ביולי.

יפעת שאשא ביטון: את זה נעשה בהדרגה, אבל את המחיר לא.

<מאיר בינג: אין יכולת לשנות - - -

יפעת שאשא ביטון: אני מכירה את הבלוף הזה.

יעקב מרגי: החשש הזה קיים ואנחנו קשובים לו.

יעקב מרגי: לכן אני חושב שבהתדיינות בחוץ התייחסנו פחות או יותר.

יעקב מרגי: דודי, אתה יכול לומר לי מה העלית בחכתך בדיון המשנה שקיימתם בחוץ?

<דודי מזרחי: לגבי הנושא של התחולה.

<דודי מזרחי: אני יכול להתייחס אליה ולא לגבי ההיבט שמעלה כאן מאיר.

יעקב מרגי: אתה מדבר על התחולה.

<דודי מזרחי: כן.

יעקב מרגי: כן.

יעקב מרגי: זה לא הנושא.

יעקב מרגי: אני הולך על המתווה של נועה ממרכז השלטון המקומי.

יפעת שאשא ביטון: איזה מתווה?

יפעת שאשא ביטון: היא הציעה שניים.

יפעת שאשא ביטון: היא אמרה מדרג של פיקוח.

יעקב מרגי: נכריע.

יעקב מרגי: אנחנו נכריע.

יפעת שאשא ביטון: אבל מדרג של פיקוח.

יפעת שאשא ביטון: לא החרגה.

<נועה בן אריה: אמרתי.

<נועה בן אריה: או שנעשה החלה מדורגת לגבי הפיקוח או שנעשה החל המדורגת לגבי קבוצות הגיל אבל לא לגבי אלה שענו על הקול הקורא או לא ענו עליו.

יפעת שאשא ביטון: החלה הדרגתית של הפיקוח זה שאנחנו אומרים מה הם הסעיפים שיחולו מספט

יפעת שאשא ביטון: מבר תשע"ח ומהי קצובת הזמן עד להשלמה של הפיקוח המלא.

יפעת שאשא ביטון: זה לא שזה יחול על חלק כן ועל חלק לא.

יעקב מרגי: רבותיי, החלה הדרגתית של הפיקוח.

<קריאה: מה המשמעות?

יעקב מרגי: אי אפשר לומר לי שלא הסתמכו על כלום.

יעקב מרגי: אני לא מקבל שלא הסתמכו על כלום, שפתאום נחתו מאיזה כוכב לכת וזה קיים.

<קריאה: גם כיתות ג' לא הסתמכו?

יפעת שאשא ביטון: אלה אותם מפעילים.

<מיכל חורין: גני ילדים באשכולות שש עד עשר.

יעקב מרגי: בואו נבודד את זה.

יפעת שאשא ביטון: שאלו אותי ואני אמרתי לכולם.

יעקב מרגי: בוא נתחיל לבודד.

יעקב מרגי: אני לא אתן שמעל שישים אחוזים מהחוק הזה יוחרג לתשע"ט.

יעקב מרגי: נקודה.

יעקב מרגי: אם אני מאפשר פתח יציאה לאשכולות שש עד עשר החוצה מהפיקוח השנה בלי הבחנה, אפשרתי את זה.

<מיכל חורין: רק לגני הילדים שלא נערכו לכך.

יפעת שאשא ביטון: מסכנים ההורים שם.

יפעת שאשא ביטון: ישחטו אותם במחיר.

יפעת שאשא ביטון: בדיוק אותה אוכלוסייה בשבילה אנחנו יושבים כאן.

יעקב מרגי: יפעת, בלי הצהרות.

יפעת שאשא ביטון: זאת לא הצהרה.

יעקב מרגי: אנחנו אחרי ההצהרות.

יעקב מרגי: אנחנו עכשיו מנסים לפרוט את זה לפרוטות.

יפעת שאשא ביטון: דיברו כאן כל הזמן על שוויוניות.

יפעת שאשא ביטון: איפה היא?

יעקב מרגי: אנחנו צריכים לפרוט את זה.

יעקב מרגי: מה שבאמת גזרה שאין הציבור יכול לעמוד בה, אני אתך גם במחיר שאני לא מחוקק את החוק כי אין לי עניין לסמן וי ולומר שחוקקתי.

יעקב מרגי: מצד שני, אני אומר לך יפעת, צריך לראות גם מה בגיץ ומה לא בגיץ.

יפעת שאשא ביטון: דיברו כאן לאורך כל הדרך על שוויוניות.

יפעת שאשא ביטון: אתה לא יכול פתאום להגיד שאלה כן מפוקחים ואלה לא.

<מירב ישראלי: לא.

<מירב ישראלי: זה משהו אחר.

יפעת שאשא ביטון: זה לא משהו אחר.

<מירב ישראלי: זה משהו אחר.

<מירב ישראלי: זה לא קשור לשוויון.

יפעת שאשא ביטון: אני מוכנה לעמוד בבג"ץ ולהראות לו גם בראיות את כל מה שהושג עד היום לגבי ההסתמכות הזו ולהראות איך כולם היו על הסיפור הזה וכולם ידעו אותו אל מול האמירה.

יפעת שאשא ביטון: בואו לא נטמון את הראש בחול.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כן יכולים לעשות הדרגה של הפיקוח.

יעקב מרגי: שואלים אותי מה זה הדרגתי.

יפעת שאשא ביטון: מבחינת כוח אדם, אני אומרת שהוא לא ילך לפטר עכשיו את האנשים.

יעקב מרגי: את יודעת לומר לי מה הדרגתי?

<הדס אגמון: אני לא עושה את הפיקוח.

יעקב מרגי: עכשיו את חלק מהתהליך.

יעקב מרגי: תעזרי לנו.

יעקב מרגי: לצורך העניין את יועץ מומחה.

יפעת שאשא ביטון: על המחיר אנחנו לא מתפשרים.

יפעת שאשא ביטון: את השאר אפשר לקבוע בהדרגה.

יעקב מרגי: הצענו למשרד המשפטים פיקוח הדרגתי.

יעקב מרגי: מה זה אומר?

יעקב מרגי: היא שואלת אותי מה זה אומר.

יעקב מרגי: אמרתי בהגדרה כללית מה זה אומר.

יעקב מרגי: מה שבאמת הציבור לא יכול לעמוד בו, זה באמת עיוות, גורם לעוולה ועיוות מהותי – אני מוכן.

יעקב מרגי: אבל יש דברים שלא בהכרח.

יפעת שאשא ביטון: על המחיר לא מתפשרים.

יפעת שאשא ביטון: על העסקה של כוח אדם, אני יכולה להבין שמי שהתחייבו לו להיות מועסק בשנה הבאה, מקובל.

<קריאה: המחיר הוא תוצאה של כוח אדם.

יפעת שאשא ביטון: אם אתם רוצים להיות רציניים עכשיו ולא כמו שאמר כבוד היושב ראש ללכת בהצהרות, בואו נפרוט את זה לפרוטות ונגיד במה אנחנו כן יכולים לעמוד בתחילת השנה ובמה בשום אופן אנחנו לא יכולים לעמוד בתחילת השנה.

<קריאה: מחיר הוא גם פונקציה של כוח אדם.

יפעת שאשא ביטון: והוא גם פונקציה של מאזני רווח והפסד.

יפעת שאשא ביטון: הוא פונקציה של הרבה מאוד דברים.

יפעת שאשא ביטון: אני לא רוצה להיכנס לכם לכיס.

יפעת שאשא ביטון: יש דברים שהם ייהרג ובל יעבור ויש דברים שהם בגמישות.

<קריאה: אני מוכן לשלוח לך רווח והפסד שלי.

יעקב מרגי: אל תשלח לה.

יעקב מרגי: יצירתיות.

יעקב מרגי: עולה במוחכם ניסוח שיאפשר לסל להפעיל פיקוח הדרגתי?

יוליה מלינובסקי: עיצומים כספיים אפשר לשנה הבאה.

יעקב מרגי: הדס, הכול או לא כלום?

<הדס אגמון: בחוק הזה יש שני דברים מכבידים.

יעקב מרגי: אני הבנתי שהעיצום הכספי נדחה לתשע"ט?

<הדס אגמון: העיצום הכספי הוא עליית מדרגה גם מבחינת מי שנכנס לקול קורא.

<הדס אגמון: מבחינת המפעילים, הדבר האחד הוא המחיר והשני הוא כל הסעיף שמאפשר לשר לקבוע בתקנות, ואני מזכירה שעדיין לא הותקנו.

<הדס אגמון: כל התכנים ותנאי הכשירות.

<הדס אגמון: שני הדברים האלה – המחיר שעדיין לא נקבע - - -

יפעת שאשא ביטון: נקבע המחיר.

יפעת שאשא ביטון: 650 עד 935 שקלים במסלולים, כולל פירוט.

יפעת שאשא ביטון: נקבע יחד עם ההורים.

יפעת שאשא ביטון: חברים, אל תחריגו את המחיר.

<הדס אגמון: נקבע בקול קורא.

יפעת שאשא ביטון: מבחינתנו זו התשתית.

יעקב מרגי: זאת התשתית.

<הדס אגמון: אבל הוא עוד לא נקבע.

יפעת שאשא ביטון: אגב, אני מקווה שהכול רשום בפרוטוקול כי גם אם נלך לבג"ץ אז הנה, אנחנו מודיעים שהקול קורא כבר נשלח ואנחנו יודעים כולם מה הוא אומר.

<נדב שינברגר: אם זה לא נקבע, מה הבעיה?

<נדב שינברגר: יכול להיות שיכריע על 1,100.

יפעת שאשא ביטון: לא.

יפעת שאשא ביטון: הוא כבר נקבע.

<נדב שינברגר: אם השר עוד לא הכריע, יכול להיות שהשר יכריע על 1,100.

<נדב שינברגר: אז מה הבעיה?

יפעת שאשא ביטון: הוא כבר הכריע בקול הקורא.

<הדס אגמון: מפעיל היום, לקראת סוף חודש יולי.

<נדב שינברגר: אי אפשר לבוא ולומר שמצד אחד אנחנו עוד לא יודעים מה יכריע השר ולכן אנחנו צריכים לדחות, ומצד שני אתם באים ואומרים לא, המחיר הוא קטע קריטי בשבילנו כי אנחנו יודעים שהם לא יעמדו בזה.

<נדב שינברגר: אם השר יכריע 1,100?

<הדס אגמון: אני אמרתי שיש כאן

<הדס אגמון: ציבור שמטילים עליו רגולציה וכרגע הוא נמצא בתנאים של חוסר ודאות.

<הדס אגמון: לכן אנחנו צריכים לתת זמן היערכות.

<הדס אגמון: השר צריך לקבוע.

יפעת שאשא ביטון: איזה חוסר ודאות?

יפעת שאשא ביטון: היה קול קורא שנשלח לכולם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא בישראבלוף כאן.

יפעת שאשא ביטון: הקול קורא כבר יצא לכל הרשויות וכולם יודעים.

יפעת שאשא ביטון: הדבר הזה פורסם מאפריל.

יפעת שאשא ביטון: קיבלנו תגובות והסתייגויות על הפרסום הזה.

יפעת שאשא ביטון: אף אחד לא יכול לבוא ולומר שהוא לא ידע.

<קריאה: אבל הוא היה וולנטרי.

יוליה מלינובסקי: יש לנו 19 אלף צהרונים שהם כולם של שלטון מקומי.

יוליה מלינובסקי: מתוך 19 אלף יש רק 500 פרטיים.

יוליה מלינובסקי: השלטון המקומי אומר לך שהוא מוכן.

יוליה מלינובסקי: מתוך 19 אלף מסגרות, חוץ מ-500 פרטיים, כולם בשלטון המקומי והם אומרים שהם מוכנים.

יוליה מלינובסקי: הם אלה שמחזיקים 99,9 אחוזים.

יפעת שאשא ביטון: על מי אנחנו עובדים?

יפעת שאשא ביטון: איך אני אסביר את זה אפילו ציבורית שחלק כן ידעו וחלק לא?

<קריאה: זה לא עניין של ידיעה.

<קריאה: זה גם עניין של היערכות.

יוליה מלינובסקי: אני אומרת לך שהם מוכנים והם רוב.

<קריאה: זה מה שנעשה בשטח.

<קריאה: זה כבר קיים בשטח.

<מנחם פרח: הקול קורא כפי שאתם קוראים לו מאפריל, הרישום לגנים הפרטיים, וגם בגני עירייה, נעשה כבר בפברואר.

<מנחם פרח: איך יכולנו לדעת?

<מנחם פרח: את הרישום כבר סגרנו.

<מנחם פרח: אם אני עכשיו צריך לבוא להורים ולומר להם שאין קבוצה כזו, אני סוגר אותה כי אני לא יכול לנהל אותה.

<מנחם פרח: אני רוצה לראות 500 גנים סוגרים את הקבוצה הזאת היום.

<מנחם פרח: אתם צריכים להבין את זה.

<מנחם פרח: זה לא יכול לקרות.

<מנחם פרח: לא הכינו אותנו.

יעקב מרגי: תודה.

<מאיר בינג: אנחנו מפעילים מעל אלף מסגרות.

<מאיר בינג: קול קורא יצא בתחום מסוים לקבוצות גילאים מסוימים.

<מאיר בינג: אנחנו לא ערוכים.

יפעת שאשא ביטון: אתה אישית שאלת אותי כמו הרבה חברים שלך.

יפעת שאשא ביטון: כולכם ידעתם שהחוק יחול על כולם.

יפעת שאשא ביטון: כתבתי את זה שחור על גבי לבן בכל מקום.

יפעת שאשא ביטון: אמרתי את זה בכל ראיון.

יפעת שאשא ביטון: אל תשחקו אותה כאילו עכשיו הגעתם לארץ והייתם בחוץ לארץ עד היום.

יפעת שאשא ביטון: כולם ידעו את השיח ואנחנו כאילו יושבים ומבלפים את עצמנו.

יפעת שאשא ביטון: באמת.

יפעת שאשא ביטון: עד מתי?

<מנחם פרח: אנחנו לא ערוכים לזה בחופש הקרוב.

<מנחם פרח: המחיר קשור לכוח אדם.

<קריאה: אבל אף אחד לא אמר לך שהשר לא יקבע מחיר.

יפעת שאשא ביטון: אמרתי לך, בכוח אדם נעשה בהדרגה.

יפעת שאשא ביטון: אין שם פערים.

<קריאה: מה עם המבנה?

<קריאה: מה עם ארנונה?

<מנחם פרח: זה לסגור את הקבוצה הזאת.

יפעת שאשא ביטון: אני בטוחה שלא תיסגרו.

<מנחם פרח: אני מאה אחוזים סוגר אותה.

<מנחם פרח: אני מוכן להבטיח לך.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: יש הרבה מפעילים שירצו להיכנס.

יפעת שאשא ביטון: אף אחד כאן לא מאיים על עף אחד.

<מנחם פרח: אני לא מאיים.

יעקב מרגי: סלח לי, אין כאן דו שיח.

יעקב מרגי: אני הולך להכריע.

יעקב מרגי: נגמר.

יעקב מרגי: יפעת, אין ברירה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה ששרת המשפטים ושר החינוך יעמדו ויגידו שהם לא מסוגלים לתת את זה לציבור.

יעקב מרגי: רבותיי, זה יקפיץ כמה אבל אני צריך להכריע.

יעקב מרגי: אני חושב שצריך ללכת לפיקוח הדרגתי.

יעקב מרגי: ללכת לפי סעיפים, יקשה עלינו.

יעקב מרגי: כמה שקשה לי עם זה, ואתם רואים שאני בוחר מלים, קשה לי לדחות מצד אחד את הפיקוח לתשע"ט, במיוחד על המחיר.

יעקב מרגי: זה לא יכול להתקיים באופן גורף כי מה הועילו חכמים בתקנתם מצד שני אני גם צריך להסתכל נכוחה גם על המציאות וגם על המציאות המשפטית.

יעקב מרגי: אין ספק שיהיה מי שיבוא, ואם את שואלת אותי, זה בגיץ.

יעקב מרגי: ההסתמכות כאן היא חזקה, היא כבדה.

<קריאה: קח אותי אתך לבג"ץ.

יעקב מרגי: כשהייתי שר לא נתנו לי לייצג את עצמי.

יעקב מרגי: אמרתי שמכספי אני מוכן ולא אפשרו לי.

יעקב מרגי: נחזיר את שרית דנה מהפרישה המוקדמת והיא תגיד לך.

יעקב מרגי: אבל אני שמח ששמעתי לעצתה.

יעקב מרגי: היא ישבה והסבירה לי.

יעקב מרגי: הייתה אידיליה.

יעקב מרגי: לא שהוא נתן לי מה שאני רוצה, אבל הבנתי אותו.

יעקב מרגי: רבותיי, לכן אני אומר שההסתמכות כאן היא כבדה ואנחנו לא רוצים לתקוע את זה בהליך של בג"ץ.

יעקב מרגי: תאמינו לי, שני ילדים, זו האגרה של בג"ץ והחוק נתקע.

יפעת שאשא ביטון: בטח.

יפעת שאשא ביטון: תן להם עוד כלים.

יפעת שאשא ביטון: בסוף הם יתיישרו.

יפעת שאשא ביטון: הם רק רוצים לראות עד כמה אנחנו רציניים.

יעקב מרגי: לכן אני חושב שאנחנו צריכים ללכת בהדרגתיות.

יעקב מרגי: אמרנו, רשות מקומית לא תטען להסתמכות.

יעקב מרגי: נכון?

<מירב ישראלי: רשות מקומית בעצמה.

יעקב מרגי: רשות מקומית בעצמה, לא.

<נועה בן אריה: רשות מקומית בעצמה, בטח שלא.

<נועה בן אריה: אין לנו הרבה כאלה.

יעקב מרגי: אני רוצה לעלות עוד מדרגה.

יעקב מרגי: רשות מקומית שמפעילה באמצעות זכיין.

יעקב מרגי: הזכיין הזה מוגבל לאמות מידה כלשהן?

יעקב מרגי: עד היום זה היה מה שהוא רוצה?

<מירב ישראלי: בעצם מה שאנחנו שואלים זה בשם מי אתם מדברים.

יעקב מרגי: זהו.

<נועה בן אריה: שם המזמין.

<מירב ישראלי: את מי אתם מייצגים?

<נועה בן אריה: אני אומרת.

<נועה בן אריה: אמרנו את זה גם עת ישבנו על התקינה.

<נועה בן אריה: אמרנו שאנחנו בתוך המכרזים שלנו לאורך השנים יצרנו לעצמנו סטנדרטיזציה.

<נועה בן אריה: אנחנו יצרנו אותה.

<נועה בן אריה: הגדרנו אותה בתוך המכרזים.

<נועה בן אריה: אמרתי גם קודם שיתכן מאוד שכאשר רשות מקומית מכרזה בעבור גני הילדים, היא יצרה סטנדרט שהוא שונה אולי ממה שכתוב היום בניצנים, בין היתר כי היא לא ראתה את עצמה כחלק מניצנים.

<נועה בן אריה: אבל, ואני אומרת שוב, במקומות בהם ביררתי, יש גם לא מעט רשויות שישבו על הגדר וחיכו.

יפעת שאשא ביטון: חיכו לראות מה אנחנו עושים.

יפעת שאשא ביטון: עד כמה אנחנו רציניים.

יעקב מרגי: היא אומרת את זה.

יפעת שאשא ביטון: אני מחדדת.

<נועה בן אריה: כל הזמן השאלה הייתה באוויר.

יעקב מרגי: אני אחדד את השאלה.

יעקב מרגי: מפעילים בהתקשרות עם הרשות המקומית - - -

<נועה בן אריה: האם יש סעיף שמאפשר לי לשנות להם תוך כדי תנועה את הכללים של המשחק במכרזים?

<מירב ישראלי: למשל.

<נועה בן אריה: כן.

<נועה בן אריה: קיים אבל שוב, ואני אומרת את זה גם כשאני מדברת עם הרשויות בשטח.

<נועה בן אריה: יש הבדל בין מצב שבו אני רושמת סעיף גנרי כזה שמאפיין מכרזים שהרשות המקומית שומרת לעצמה את הזכות לשנות את התנאים בהתאם לרגולציה של משרדי הממשלה כפי שתהיה מעת לעת, ואז אם משנים לי פתק קטן של מספר ילדים - - -

יעקב מרגי: אבל לא משהו מהותי.

<נועה בן אריה: זאת לא רפורמה.

יעקב מרגי: כאן את מגדירה את זה כרפורמה?

<נועה בן אריה: זו רפורמה.

<נועה בן אריה: אי אפשר להגיד שהיא לא.

יפעת שאשא ביטון: אפשר להחליט מה לוקחים מתוכה.

<נועה בן אריה: יש מקומות בהם כשיצאו למכרז וראו שמתהווה איזשהו משהו שהוא אחר ממה שהיה כתוב במכרז והם ביטלו אותו עוד לפני ההכרזה על זכיינים.

<נועה בן אריה: ביטלו אותו והתיישבו על הגדר להמתין.

<נועה בן אריה: אני מלווה לא מעט כאלה.

<נועה בן אריה: אני רואה את זה.

יעקב מרגי: בעקבות זה, יש לי הצעה.

יעקב מרגי: אני רוצה להציע הצעה שהיא לא שלמה לאף צד אבל לפחות היא מוכיחה שיש כאן ניסיון לא לחוקק חוק דרקוני.

יעקב מרגי: אנחנו הולכים לעשות זאת בהדרגה.

יעקב מרגי: קודם כל, רשות מקומית בעצמה, אלה שמפעילות בעצמן, רשויות מקומיות באמצעות זכיינים.

יפעת שאשא ביטון: רובן מפעילות דרך זכיינים.

יעקב מרגי: עליהן זה יחול בתשע"ח.

יעקב מרגי: על הפרטיים בתשע"ט.

יפעת שאשא ביטון: מה?

יפעת שאשא ביטון: מי זה פרטיים?

יעקב מרגי: חכי רגע.

יעקב מרגי: זאת ההדרגתיות שתתקבל, גברת הדס?

<הדס אגמון: אני חושבת תוך כדי שאנחנו מדברים אבל הזכיינים האלה גם הם התארגנו באותו אופן.

יפעת שאשא ביטון: הם עוד לא.

יפעת שאשא ביטון: הם יושבים על הגדר.

יפעת שאשא ביטון: את מייצגת אותם או אותנו?

יפעת שאשא ביטון: את רואה שהם יושבים על הגדר.

<נועה בן אריה: 180 רשויות לא יושבות על הגדר.

<מירב ישראלי: אני מנסה לחשוב על כיוון של הדרגתיות.

<מירב ישראלי: בעצם יושב כאן המפוקח, במידה מסוימת, ואומר שהוא מוכן להחיל על עצמו את הפיקוח.

<מירב ישראלי: אני מנסה לברר מי אומר שהוא מוכן להחיל על עצמו.

<מירב ישראלי: גם הם באים בשם מישהו וגם את באה בשם מישהו.

<מירב ישראלי: אני מנסה להבין את מי הם מייצגים.

<מירב ישראלי: אני רק מנסה למקד.

<מירב ישראלי: אנחנו יודעים שכאשר אנחנו עושים רגולציה, הקול קורא לא מחליף את הרגולציה ואי אפשר להסתמך על הקול קורא.

<מירב ישראלי: לכן בעצם יש כאן מצב שתוך חודש המון גופים צריכים להיערך למשהו חדש לגמרי.

<מירב ישראלי: הוא כן חדש לגמרי.

<מירב ישראלי: התקנות לא יהיו זהות לקול קורא וגם המחיר כנראה לא יהיה זהה לקול קורא.

יפעת שאשא ביטון: בטח שכן.

<מירב ישראלי: אני לא יודעת.

<מירב ישראלי: אנחנו לא יודעים.

יפעת שאשא ביטון: בטח שכן.

יפעת שאשא ביטון: שבפרוטוקול יהיה כתוב – זה כן.

<מירב ישראלי: אולי יהיו יותר סלי שירותים, אולי יהיו יותר אפשרויות.

<מירב ישראלי: אנחנו לא יודעים.

<מירב ישראלי: החקיקה יוצרת מצב חדש.

<מירב ישראלי: היא כן יוצרת מצב חדש ואת זה צריך להגיד.

<מירב ישראלי: זה לא יהיה זהה לקול קורא.

<מירב ישראלי: בהרבה בחינות זה לא יהיה זהה לקול קורא.

<מירב ישראלי: לכן תוך חודש המפוקחים החדשים צריכים להיערך לכל הדבר החדש הזה.

<מירב ישראלי: אתם יודעים כאן עכשיו ואומרים שאתם מוכנים להחיל את זה על עצמכם.

<מירב ישראלי: אני רוצה להבין מי זה אנחנו.

<מירב ישראלי: אם אתם אומרים לפרוטוקול אנחנו המפוקחים ואנחנו מוכנים להחיל את זה על עצמנו, אז אני חושבת שלמשרד המשפטים יש פחות בעיה עם האמירה של אי אפשר להחיל את זה.

יפעת שאשא ביטון: הערה לפרוטוקול.

יפעת שאשא ביטון: הקול קורא יצא, חתום על ידי שר החינוך, אני חושבת שכולנו יכולים להיות תמימי דעים שאנחנו לא נעשה לאף אחד שינוי בקול קורא והוא יהיה תקף לכל תשע"ח וכי כל שינוי שנרצה להכניס שהוא לא בתוך הקול קורא, נחיל אותו מתשע"ט.

יעקב מרגי: זה לא קשור לחוק.

יפעת שאשא ביטון: זה קשור כי הציגה כאן היועצת המשפטית, ואני מקבלת את מה שהיא אומרת, שיש אפשרות שמה שמופיע היום בקול הקורא, זה לא יה שייקבע בתקנות.

יפעת שאשא ביטון: אני מציעה את הפשרה הבאה.

יפעת שאשא ביטון: מבחינתנו הקול קורא הוא זה שיהיה תקף לשנה הקרובה ויחול על כל מי שמפוקח.

יפעת שאשא ביטון: כל שינוי שייעשה, ולא משנה מה מידתו, יחול רק בתשע"ט.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, אז יש כאן את ההסתמכות ואנחנו פותרים אותה כי כבר ממילא הקול קורא יצא וכבר ממילא כולם נחשפו אליו.

יפעת שאשא ביטון: כל שינוי שהוא מעבר לו, יחול בתשע"ט.

יעקב מרגי: סליחה שאני מנסה להסביר את יפעת.

יעקב מרגי: הקול קורא ידוע, התקנות לא ידועות.

יפעת שאשא ביטון: המחיר המרבי ידוע.

יעקב מרגי: אומרת יפעת שבגלל המצוקה הזאת וכדי לא לאבד את התכלית הראויה של החקיקה, של הפיקוח, בוא נתחייב עכשיו שהתקנות יהיו ברוח, בתשתית הכי קרובה, של הקול קורא.

יפעת שאשא ביטון: לתשע"ח.

יפעת שאשא ביטון: המחיר המרבי הידוע, אנחנו יכולים לפקח עליו.

<הדס אגמון: מה זה אומר מבחינת מי שראה את הקול קורא והחליט ביודעין לא להיכנס אליו בגלל שהוא כבר לקח על עצמו מלכתחילה או קודם התחייבויות אחרות?

<הדס אגמון: מה אנחנו אומרים לו עכשיו?

<הדס אגמון: את הידעת על הקולן קורא, החלטת שלא ועכשיו אנחנו אומרים לך - - -

יפעת שאשא ביטון: את רוצה לשמוע את האמת?

יפעת שאשא ביטון: הם יצטרפו כולם בסוף.

יפעת שאשא ביטון: הם רק מחכים לראות את נקודת הסיום שלנו היום כדי לעשות את המהלך שלהם.

יפעת שאשא ביטון: בתוך עמי אני חיה.

<קריאה: חברת הכנסת שאשא ביטון, תדברו גם על איכות ולא רק על כמות.

יפעת שאשא ביטון: אני מדברת על איכות.

<קריאה: ככל שלוקחים יותר נמוך, המחיר יותר נמוך, ותראי מה קורה בצהרונים היום, בנות בגיל 16 עובודת בצהרונים כי רוצים להוריד את המחיר.

יפעת שאשא ביטון: אפשר לעשות את אותו דבר אלא פשוט להרוויח פחות.

יפעת שאשא ביטון: זה הסיפור.

<קריאה: רווח הוא לא דבר רע.

יפעת שאשא ביטון: חס וחלילה.

<קריאה: זה צריך להיות כלכלי.

<קריאה: אף אחד לא מחפש רווח גדול.

<קריאה: מחפשים כלכליות.

<קריאה: כדאית כלכלית.

יפעת שאשא ביטון: אפשר להיות רווחי.

יפעת שאשא ביטון: לא צריך להיות חזיר ולא על הגב של ההורים.

יפעת שאשא ביטון: בקול קורא יש מחיר מרבי.

יפעת שאשא ביטון: יש את כל הדברים הבסיסיים.

יפעת שאשא ביטון: בואו נלך עליהם ואת כל השאר נראה בתשע"ט.

יעקב מרגי: יפעת, אני מכריע.

יעקב מרגי: רבותיי, אתם עדים.

יעקב מרגי: בבג"ץ תאמרו שקיימתי דיון מעמיק במשך שעתיים וארבעים דקות עד שהכרעתי.

יעקב מרגי: אין מה לעשות.

יעקב מרגי: אני מכריע.

יפעת שאשא ביטון: אל תהרוג את זה.

יעקב מרגי: אני לא הורג את זה, אבל אין ברירה.

יעקב מרגי: גם בג"ץ הורג את זה.

יפעת שאשא ביטון: בג"ץ לא יהרוג את זה.

יעקב מרגי: יהרוג את זה.

יעקב מרגי: נער הייתי וגם זקנתי.

יעקב מרגי: אני מאחל לך שתזכי להיות בעמדה כזאת שיבוא לך היועץ המשפטי עם הרפרנט ויאמר לך שהוא לא יוכל להגן על העמדה שלך בבג"ץ.

יפעת שאשא ביטון: אני אגן עליה.

יעקב מרגי: מראש אני אומר לאותו שר שלא ילך לבג"ץ.

יעקב מרגי: אל תכניסו אותי לרפורמה וכל מה שמדברים על הכול שפיט והכול בגיץ.

יעקב מרגי: דעו לכם, במדינה אין הפרדת רשויות.

יעקב מרגי: מי שחושב שיש הפרדת רשויות, טועה.

יעקב מרגי: אין הפרדת רשויות כמו שאין הפרדה בין הון לשלטון.

יפעת שאשא ביטון: הנה, והוכחנו את זה שבעלי ההון היום הכריעו כאן, והלוביסטים הכריעו כאן וצריך להגיד את זה.

יפעת שאשא ביטון: הלוביסטים הכריעו.

יעקב מרגי: אני לוקח הכרעה.

יעקב מרגי: אני מקבל את ההצעה של נועה בן אריה מהשלטון המקומי בחלקה ומכריע כלהלן.

יעקב מרגי: רשות מקומית בעצמה, מפעילה בעצמה – תשע"ח.

יעקב מרגי: מפעילים בהתקשרות עם רשות מקומית על כל הגוונים שלהם – תשע"ח.

יעקב מרגי: מפעילים פרטיים – תשע"ט.

יעקב מרגי: נקודה.

יפעת שאשא ביטון: בסדר.

יפעת שאשא ביטון: מה עם המתנ"סים?

<מירב ישראלי: זה בהגדרת צהרונים.

יעקב מרגי: עכשיו ניכנס לקטע שהגענו.

יעקב מרגי: הכרעתי בסוגיית התחולה.

יעקב מרגי: נקודה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שיירשם בפרוטוקול שכן, שבעלי המאה הכריעו את החוק וההורים יצטרכו לשלם כפי שהם יכתיבו בשנה הקרובה עד השנה הבאה.

יפעת שאשא ביטון: אני מקווה שהחוק הזה לא ישתנה עד תשע"ט.

יפעת שאשא ביטון: צר לי עם זה, אבל זאת המציאות.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: דודי, תציג את הפשרה אליה הגענו לגבי המקרקעין.

<דודי מזרחי: לגבי הסעיף של התחולה.

יעקב מרגי: אתה עוד פעם חוזר לתחולה?

<דודי מזרחי: לא תחילה.

<דודי מזרחי: תחולה.

<הדס אגמון: לגבי התחילה.

<הדס אגמון: עיצומים כספיים - - -

<מירב ישראלי: לא ברור לי אם 2 חל או לא.

<מירב ישראלי: מה שקורה כאן, עדיין יש סעיפים שאי אפשר יהיה לעמוד בהם.

יפעת שאשא ביטון: מוכרים שאינם רשמיים.

יעקב מרגי: נשאל את פי הנערה.

יעקב מרגי: המפוקחת.

יפעת שאשא ביטון: הפרטיים מינואר.

יפעת שאשא ביטון: יש להם ארבעה חודשים להתארגן.

יפעת שאשא ביטון: אין מצב שמפטרים.

יפעת שאשא ביטון: הם לא יפטרו.

יוליה מלינובסקי: אני לא מסכימה.

יוליה מלינובסקי: את לא קובעת כאן הכול.

יפעת שאשא ביטון: אני לא קובעת.

יפעת שאשא ביטון: הציבור קובע.

יוליה מלינובסקי: אי אפשר.

יפעת שאשא ביטון: יש כאן יועצים שיושבים ומגינים על הגנים הפרטיים.

יפעת שאשא ביטון: אני לא מאמינה.

יוליה מלינובסקי: השר שלך אלי כהן עומד על הרגליים האחוריות היום כי זאת פגיעה בעסקים.

יוליה מלינובסקי: תחשבו גם על זה.

יפעת שאשא ביטון: אוי, באמת.

יוליה מלינובסקי: חוץ מהאמת שלך, יש אמת אחרת.

יפעת שאשא ביטון: יש כאן ציבור.

יוליה מלינובסקי: את לא יודעת הכול ואת לא יכולה לקבוע.

<קריאה: חופש העיסוק נפגע.

יפעת שאשא ביטון: אני נגד חזירות.

<קריאה: אל תכפישי ענף שלם.

<קריאה: זאת לא חזירות.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שזה לא ענף שלם.

יפעת שאשא ביטון: יש הרבה מתוככם שהתיישרו לחוק כבר מזמן.

יפעת שאשא ביטון: ארגון חיבה לדוגמה.

<קריאה: אבל את פוגעת בהם עכשיו.

יפעת שאשא ביטון: ממש לא.

<נועה בן אריה: אני אומרת להשאיר את סעיף 34(2).

<מירב ישראלי: בסדר.

<מירב ישראלי: זה אומר שזה הצהרה, מזון ועיצומים כספיים.

יעקב מרגי: זה בתשע"ט?

<נועה בן אריה: כן.

יעקב מרגי: אז למה רבנו מהתחלה?

<מירב ישראלי: צו הגבלה כן יהיה.

<מירב ישראלי: זאת אומרת, במצבים החמורים כן יש.

יעקב מרגי: פסקה (1) לא? היא יורדת?

<מירב ישראלי: מה שיהיה בתשע"ט זאת הצהרה, הצורך להצהיר ולהודיע.

יעקב מרגי: אני עכשיו בנוסח החוק, בסעיף 34.

יעקב מרגי: אמרת שנשארת פסקה (2).

<מירב ישראלי: כן.

<מירב ישראלי: על אף האמור בסעיף קטן (א) – בפסקה (1) אנחנו צריכים לכתוב משהו אחר.

<מירב ישראלי: צריך לראות איך לנסח את זה.

<מירב ישראלי: זה מפעיל שאינו רשות מקומית, שאינו מופעל מטעמו.

<קריאה: ואינו מפעיל עבורה.

<מירב ישראלי: כן.

<מירב ישראלי: צריך לנסח.

יעקב מרגי: סעיף 4 ו-8 נשארים?

יפעת שאשא ביטון: זה אומר שגם בגנים, מי שמפעיל בכל האשכולות מטעם הרשות, הוא בתוך החוק.

יעקב מרגי: בתוכו.

<מירב ישראלי: כן.

<מירב ישראלי: סעיף קטן (2) נשאר.

יעקב מרגי: דודי, תציג את הפשרה אליה הגענו.

<שיר דגן: אני רוצה להבין מי בדיוק הוחרג כדי שנדע איך לפעול.

יעקב מרגי: בסוף הדיון, לפני ההצבעה, נסביר לך במיוחד.

יעקב מרגי: אנחנו עכשיו עוברים לתחולה.

<דודי מזרחי: לגבי התחולה.

<דודי מזרחי: עלו שני מקרים ואני אסווג אותם לשתי קטגוריות בהם הועלה הקושי שזה בעייתי לא לפקח אף על פי שהצהרון מתקיים לא בתוך מוסד חינוך.

<דודי מזרחי: אחד, העלו המועצות האזוריות סיטואציה שיכולה להתקיים שבה מועצה אזורית נדרשת לקיים את הצהרון במבנה ציבור שהוא לא מוסד חינוך בגלל המאפיינים הייחודיים של המועצות האזוריות.

<דודי מזרחי: לכן פתרון אחד שאנחנו מציעים להכניס לתוך החוק, תכף ננסח אותו, הוא שבמקרה שבו רשות מקומית, מועצה אזורית, לא חשוב מה, תפנה לשר החינוך בבקשה לקיים צהרון שיחולו עליו כל הכללים והרגולציות כפי שדיברנו עליהם בתוך אותו מבנה ציבור, כך ייעשה.

<דודי מזרחי: כך ניתן מענה למועצות האזוריות.

<דודי מזרחי: היבט שני שעלה כאן.

<דודי מזרחי: עלה כאן חשש.

<דודי מזרחי: היות ודובר על צהרונים שפועלים במבני ציבור לא נמצאים באופן גורף בהצעת החוק, יכולה להיווצר סיטואציה שמפעילים שהיום מפעילים צהרונים בתוך מוסדות חינוך יתחילו להעביר באופן שיטתי צהרונים לתוך מתנ"סים, כפי שעלה כאן, וגופים אחרים.

<דודי מזרחי: יתחילו להעביר באופן שיטתי צהרונים ממוסדות חינוך למבנים ציבוריים כאלה או אחרים.

<דודי מזרחי: יש לנו מצד אחד קושי לקבל החלטה גורפת לפקח על כל צהרון שפועל בכל מבנה ציבור בגלל שורה ארוכה של טעמים ובראש ובראשונה בהיבטים של פיקוח זה מאוד מורכב.

<דודי מזרחי: לכן הדבר המרכזי שעומד לנגד עינינו הוא מצב שבו יש רשות שעושה סוג של עיוות, סוג של אביוז של המצב החוקי ולכן אנחנו מציעים להכניס לחוק סעיף שגם כאן

<דודי מזרחי: נצטרך לדייק את הניסוח אבל רוח הסעיף צריך להיות כזה שאם שר החינוך או ככל ששר החינוך מזהה מצב שבו רשות מקומית פועלת בניגוד לרוח החוק ולמעשה מפעילה באופן שיטתי – שוב, צריך לדייק את הניסוח – צהרונים שלא בתוך מוסדות החינוך אלא מחוץ למוסדות החינוך במבני ציבור, תהיה סמכותו של השר להחיל על אותם צהרונים שפועלים במבני ציבור את החוק.

<דודי מזרחי: צריך לדייק את הניסוח אבל זאת דעתנו.

יעקב מרגי: כל החוק הזה בסוף הוא באישור ועדת החינוך.

<מירב ישראלי: אבל אלה החלטות ספציפיות.

יעקב מרגי: מה נקודת המבחן של השר?

יעקב מרגי: לו יצויר שאני רשות מקומית שעכשיו נכנסתי לסוגיית הצהרונים והחלטתי מראש שהם לא באמצעותי.

יעקב מרגי: אני מנצל את זה שיטתית?

<מירב ישראלי: גם אין כאן חובה להפעיל צהרונים.

<מירב ישראלי: מראש אתה לא קובע חובה.

<דודי מזרחי: היות וזאת הצעה שעלתה לפני שעה, העלינו מספר אופציות או מספר חלופות.

<דודי מזרחי: צריך לשבת על המדוכה ולייצר את הקריטריונים הללו.

<דודי מזרחי: צריך ללכת לפי כללי אצבע ברורים ולפי החלטות פרטניות.

<דודי מזרחי: אני לא יודע עכשיו לשרטט בדיוק איך זה ייעשה.

<דודי מזרחי: נצטרך לשבת ולשרטט בדיוק כיצד זה ייעשה ברחל בתך הקטנה.

<דודי מזרחי: אני לא יודע להגיד כרגע בעת הזו איך נעשה את זה.

<דודי מזרחי: צריך לשבת.

<דודי מזרחי: זאת הצעה שעלתה לפני שעה.

יעקב מרגי: משפטנים.

יעקב מרגי: אתם מבינים מה הוא אומר?

יפעת שאשא ביטון: כן.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו עושים הכול כלי שהמתנ"סים לא ייכנסו בפנים.

יפעת שאשא ביטון: צריך להגדיר.

יפעת שאשא ביטון: דודי, בוא נגדיר את המתנ"סים עם ההסתייגות שאמרתם.

יפעת שאשא ביטון: זה המקסימום הרחוק שאנחנו ללכת אליו.

יפעת שאשא ביטון: גם אם יש הפעלה בתוך המתנ"סים ובלבד שיש מענה בפיקוח לכל מי שדורש, אז אין בעיה שיהיו גם מענים אחרים שהם לא בפיקוח.

יעקב מרגי: דודי, זה בדיוק אותו דבר, אבל מזווית הפוכה.

יפעת שאשא ביטון: לא יקרה אחרת.

יעקב מרגי: אנחנו מבקשים לשים את המתנ"סים ותאפשר החרגה.

יפעת שאשא ביטון: כן.

יפעת שאשא ביטון: תאפשרו החרגה.

<דודי מזרחי: יושב כאן מאיר בינג מהחברה למתנ"סים.

<דודי מזרחי: אין לי בעיה באופן פרטני עם מאה מתנ"סים, עם 150 מתנ"סים, שמפעילה החברה למתנ"סים.

<דודי מזרחי: יש לי בעיה – למשרד החינוך יש בעיה – עם מאות מבני ציבור שמפוזרים לאורך כל הארץ.

<דודי מזרחי: הם לא מפוקחים על ידי משרד החינוך, אין להם אישור בריאות, לא אישור בטיחות.

יעקב מרגי: תחריג אותם.

יפעת שאשא ביטון: למרבית מהמקומות האלה יש אישורים יותר מאשר יש לבתי ספר.

<דודי מזרחי: אף אחד לא מכיר אותם.

יעקב מרגי: אני מסכים אתך אבל יותר קל להגיע לתכלית הזו כשאתה שם את המתנ"סים בפנים ותוציא לך את כל אלה שאתה לא יודע עליהם.

<דודי מזרחי: אבל מה זה מתנ"סים?

יעקב מרגי: מרכז קהילתי.

<דודי מזרחי: גם בית מדרש הוא מרכז קהילתי.

יפעת שאשא ביטון: יש להם אישורים של בטיחות.

יפעת שאשא ביטון: הרבה פעמים יותר מאשר לבית ספר.

<דודי מזרחי: גם בתי מדרש וגם בתי כנסת.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: מתנ"ס עירוני הוא לא בית מדרש, עם כל הכבוד וזה לא קונסרבטוריון.

יעקב מרגי: מתנ"ס עירוני.

יוליה מלינובסקי: מרכז קהילתי.

יעקב מרגי: בהגדרה.

יעקב מרגי: אתם תבחרו.

יעקב מרגי: יש הגדרה משפטית.

<מירב ישראלי: הגדרנו את זה.

<דודי מזרחי: הצענו שהשר יהיה רשאי.

יעקב מרגי: תן לו.

יעקב מרגי: תכניס את המתנ"סים, את המרכזים הקהילתיים, ותן לשר להוציא.

<דודי מזרחי: אבל השר עכשיו באופן שיטתי לגבי אלפי מוסדות יגיד זה כן וזה לא?

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: תן לו הגדרה.

יפעת שאשא ביטון: הוא יגיד מה כן.

יפעת שאשא ביטון: תעשה את זה על דרך החיוב.

<דודי מזרחי: אנחנו בעד שהשר יאמר.

יעקב מרגי: תכניס את המתנ"סים ותגדיר אתה מה אתה רוצה שיצא מהם.

יוליה מלינובסקי: מרכזים קהילתיים.

יעקב מרגי: אני מסמיך את השר.

יעקב מרגי: אני בחוק מסמיך את השר.

יפעת שאשא ביטון: להחריג.

יוליה מלינובסקי: השלטון המקומי מפעיל שם.

יוליה מלינובסקי: הם לא יפעילו במקום שהוא לא מקום ראוי.

יפעת שאשא ביטון: כולנו יודעים מה זה מרכז קהילתי.

יפעת שאשא ביטון: שהשר יחריג.

יפעת שאשא ביטון: אין בעיה.

יעקב מרגי: אני אומר לכם שבכל דבר בסוף צריך הכרעה.

יעקב מרגי: מי שלא מחליט, תראו מה קורה בהר הבית.

יעקב מרגי: צריך הכרעה.

יעקב מרגי: אני אומר שזה יהיה כולל מרכז קהילתי כפי שהיה כתוב ואני מסמיך את השר להחריג את מי שהוא חושב שלא צריך להיכנס.

יפעת שאשא ביטון: מצוין.

יוליה מלינובסקי: מצוין.

<קריאה: חצי מהם.

יעקב מרגי: זה עדיף.

יעקב מרגי: נתתי את תשע"ט לפרטיים.

<מירב ישראלי: אני חושבת שההחרגה היא לפי רשויות מקומיות.

יפעת שאשא ביטון: לא.

יפעת שאשא ביטון: מה זה מרכז קהילתי ומה זה לא.

יפעת שאשא ביטון: בית מדרש הוא לא.

יוליה מלינובסקי: יש הגדרה למרכז קהילתי.

יעקב מרגי: לא חייבים להתבטא על כל דבר.

<מירב ישראלי: אני צריכה לנסח את זה.

<מירב ישראלי: אני חייבת להבין.

יפעת שאשא ביטון: המתנ"סים ימשיכו להפעיל את זה בגנים אותו הדבר.

יוליה מלינובסקי: על הגנים הפרטיים הם מתעקשים ועל המתנ"סים הם לא מתעקשים.

יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו לא מחריגים את המתנ"סים, הם עושים את זה.

יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו משאירים את המתנ"סים, הם ממילא ימשיכו להפעיל את זה במוסדות החינוך והם ממילא כבר מפוקחים מהבוקר כך שאין כאן בעיה.

יפעת שאשא ביטון: זה הסיפור.

יפעת שאשא ביטון: להפך.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מקלים על משרד החינוך.

יעקב מרגי: מעכשיו אף אחד לא מפריע לי.

יעקב מרגי: אם יהיו הפרעות, גם של חברי הכנסת, אני עוצר את הדיון.

יעקב מרגי: אני לא מעביר את החוק.

<מירב ישראלי: כרגע ההגדרה שלנו הייתה, זאת שנמחקה, ש"היא מופעלת בידי רשות מקומית או מי מטעמה בשטח מרכז קהילתי".

<מירב ישראלי: מרכז קהילתי היה "מבנה ציבור המיועד ומשמש דרך כלל לקיום פעילות קהילתית או חברתית".

<מירב ישראלי: זאת אומרת שבעצם זה מבנה של הרשות המקומית, לא משנה איך קוראים לו, שהיא מפעילה שם צהרון.

יעקב מרגי: הוא ממוקד.

<מירב ישראלי: זאת ההגדרה.

<מיכל חורין: אבל פעילות קהילתית או חברתית, זה מאוד רחב.

יעקב מרגי: המחוקק אומר לך שהוא שם מרכז קהילתי בגלל שיש לנו את הסיפור של המתנ"סים ואין הגדרה בחוק, הגדרה ספציפית, למרכז קהילתי.

יעקב מרגי: אני מסמיך את השר לנפות את כל הפסולת מתוך זה.

יעקב מרגי: הוא יודע לעשות את זה.

<מירב ישראלי: אני רוצה להציע משהו אחר.

<מירב ישראלי: תקשיבו לי.

<מירב ישראלי: אולי זה יהיה מקובל עליכם ואז זה פשוט יותר.

<מירב ישראלי: לפי מה שאתם אמרתם, אתם רוצים בעצם להחיל את זה או להחריג, לא משנה מאיזה כיוון מסתכלים על זה, ברשות מקומית שיש בה בעיה.

<מיכל חורין: נכון.

<מירב ישראלי: לכן ההחרגה לא צריכה להיות של מבנה ציבור אלא היא צריכה להיות החרגה של רשות מקומית.

יעקב מרגי: תקשיבו.

יעקב מרגי: אנחנו אומרים בהגדרה הכוללנית.

יעקב מרגי: אנחנו הרי יודעים ואנחנו לא חיים בוואקום.

יעקב מרגי: אנחנו יודעים מה זה מרכזים קהילתיים בהגדרה שאתם חוששים שייכנסו.

יעקב מרגי: אנחנו מסמיכים את השר.

יעקב מרגי: אתה רוצה, אני אשב אתך עכשיו על הרשימה.

יעקב מרגי: אני נותן לשר להחליט שיוריד הכול.

יעקב מרגי: הייתי צריך לחשוד בך שתנכה לי בסוף גם אותם, בסמכות שאני נותן לך.

יעקב מרגי: אני נותן לך, אז תסתום את הפה אם אני נותן לך.

יעקב מרגי: אבל אני חייב להוכיח שלפחות יש לי כוונת מכוון שבאמת לא ינוצל לרעה החוק הזה.

יעקב מרגי: אז אני נותן לכם.

יעקב מרגי: מסמיך.

יעקב מרגי: במקרים אחרים, תרצה, תתחנן שאני אסמיך את השר – אני לא אתן.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לראות את בנט עומד ואומר שהוא מחריג את המתנ"סים.

<מירב ישראלי: אם הבנתי נכון את הכוונה, צריך להחזיר את ההגדרה של מה שהיה קודם ולאפשר לשר להחריג מזה רשויות מקומיות.

<מירב ישראלי: זאת אומרת, רשות מקומית שרוב הצהרונים שלה – מועצות אזוריות בוודאי יהיו בפנים כי רוב הצהרונים שלהן כנראה יהיו במרכז קהילתי – כך שזה פותר ולא צריך אפילו להגיד מועצות אזוריות באופן ספציפי.

<מירב ישראלי: רשויות מקומיות אחרות שאתם לא מזהים בהן בעיה, הרוב שם במוסדות חינוך, אז תחריגו אותן.

יפעת שאשא ביטון: צריך לדאוג שהם לא ייכנסו לי עכשיו פתאום.

<דודי מזרחי: כאן יהיה מנגנון של לחצים שיופעל על משרד החינוך.

<דודי מזרחי: אני רואה את זה.

<דודי מזרחי: ממש צופה פני עתיד.

יעקב מרגי: אמרו לי ששר החינוך עמיד בלחצים.

יעקב מרגי: לא ראיתי ש-ביבי עומד בלחצים שלו.

יעקב מרגי: הוא עד עכשיו בסדר.

<דודי מזרחי: אני לא דואג לשר החינוך.

<דודי מזרחי: אני מדבר באופן כללי על כך שיהיו כאן לחצים.

<דודי מזרחי: הסעיף הזה הוא סעיף פילטר שהוא הרבה יותר גרוע.

יפעת שאשא ביטון: אז תחליטו שזה כולל מתנ"סים.

יפעת שאשא ביטון: תעמדו באומץ ותגידו שזה כולל מתנ"סים.

<דודי מזרחי: אלה גם עלויות מאוד כבדות שאף אחד לא משפה אותנו.

<דודי מזרחי: לא נוכל.

יוליה מלינובסקי: איזה עלויות?

יעקב מרגי: נגמר.

יעקב מרגי: אני סיימתי.

<אריאל לוי: אני בכל זאת רוצה להתייחס.

<אריאל לוי: שימו לב להגדרה שהגדרנו מרכז קהילתי, מאוד מאוד דיפוזי.

<אריאל לוי: האם יש דרך אחרת להגדיר הגדרה הרבה יותר צרה?

יעקב מרגי: תביא לי אותה.

<אריאל לוי: לא הצלחנו.

<אריאל לוי: ניסינו.

יעקב מרגי: תמשכו את החוק.

<אריאל לוי: כמות הלחצים שתופעל.

יעקב מרגי: תמשכו את החוק.

<אריאל לוי: אני בעד הפוך.

<אריאל לוי: לא החרגה.

<קריאה: הצענו נוסח הכי רחב.

יעקב מרגי: תמשוך את החוק.

יפעת שאשא ביטון: אמרת שזה יותר טוב לכם.

יעקב מרגי: תמשוך את החוק שהציבור ידע שאתם לא רוצים פיקוח.

יוליה מלינובסקי: הציבור ידע ששר החינוך מפחד מאחריות.

<אריאל לוי: כל מה שניסיתי לומר זה שבמקום להחריג בדרך השלילה, צריך למצוא את דרך החיוב להגדיר ולצמצם את אותם מקומות.

<אריאל לוי: אם אפשר לתת לנו – עם כל הלחצים, כדי שלא נעשה כאן טעות – שיהיה ברור שאנחנו בעד הסיפור של החלת חוק הפיקוח, ואני מציע גם לחברת הכנסת שאשא ביטון להסתכל על התמונה הגדולה.

<אריאל לוי: עשית דבר גדול.

<אריאל לוי: בואו נסתכל רק על תשע"ח.

<אריאל לוי: תנו לנו כמה דקות לשבת רגע ולראות אם יש הגדרה יותר מצומצמת, במקום שהשר עכשיו יתחיל להחריג ההוא החוצה וההוא החוצה.

<אריאל לוי: לא נצא מזה.

יעקב מרגי: אתה יודע להגדיר לי מרכז קהילתי?

<אריאל לוי: לא יודע.

<אריאל לוי: אני צריך עוד כמה דקות.

יפעת שאשא ביטון: אתם לא רוצים לכלול את המתנ"ס.

יפעת שאשא ביטון: אתם פשוט לא רוצים את המתנ"סים.

<אריאל לוי: לא.

<אריאל לוי: זה לא נכון.

<אריאל לוי: אל תייחסי לי את זה.

יעקב מרגי: קח כמה דקות.

<אריאל לוי: תנו לנו רבע שעה לשבת ביחד.

יעקב מרגי: יש לך עשר דקות.

יעקב מרגי: הפסקה עשר דקות.

יעקב מרגי: אנחנו מחדשים את הישיבה.

יעקב מרגי: לגבי התחילה סיכמנו ואני לא חוזר על זה.

יעקב מרגי: לגבי התחולה.

<מיכל חורין: מירב, הקראת את כל החוק?

יעקב מרגי: כן.

יעקב מרגי: את כל החוק.

<מירב ישראלי: כן.

<מיכל חורין: גם את ההחרגה של הצהרונים המסוימים של הרווחה?

<מירב ישראלי: לא.

<מירב ישראלי: מה שעשינו, אמרנו שדברים שהיו זהים לראשונה, אמרנו שהם זהים לראשונה.

<טובי קרויזר: רואת חשבון, ממשרד מישור הרשקוביץ, רואי חשבון.

<טובי קרויזר: אני רוצה להסביר יותר את הסיפור של הגנים הפרטיים ולהסביר את זה כהכרות קרובה, לא פיזית, אלא כלכלית פיננסית ולמה באמת הגנים האלה בסכנת – לא כל הגנים אבל יש הרבה גנים – סגירה עם ספיגת הפסדים משמעותיים.

<טובי קרויזר: הגנים האלה מקבלים תקציב בבוקר, זה נכון, מקבלים תקציב של 700 שקלים לילד והתקציב הזה מיועד ומכסה שכר של גננת וסייעת פלוס 1,200 שקלים לחודש לכיתת גן שמיועדים לחשמל, מים והוצאות אחרות.

<טובי קרויזר: לא מתקבל תקציב לא למבנה, לא לשכר דירה, לא להצטיידות ולא להוצאות מעבר לכך.

<טובי קרויזר: כדי לקבל את התקציב הזה, הרבה מפעילים פרטיים, מאז נכנס טרכטנברג לפני כמה שנים, ויש כאלה שגם לפני שנה, השקיעו – ואני לא מגזימה במספר הזה – מאות אלפי שקלים להכשרת הגן.

<טובי קרויזר: זה אומר שיפוץ, שימוש חורג, הרבה דרישות של משרד החינוך כדי לקבל את הרישיון.

<טובי קרויזר: הסיבה היחידה שהגנים האלה השקיעו את זה - - -

יעקב מרגי: את יודעת מה את אומרת במלים אחרות?

יעקב מרגי: כל עוד דודי לא נכנס, את יכולה לדבר.

יעקב מרגי: מאחר ומתוך הן אני שומע לאט, יש לי תכונה בעייתית כזאת.

יעקב מרגי: את אומרת לי במלים אחרות שאנחנו את כל הדלתא הזאת שהעמסת והעמסת ואמרת שהשקיעו והשקיעו, בונה על שעות הצהרון.

<טובי קרויזר: זה לגמרי נכון.

יעקב מרגי: אבל אני לא שם.

יעקב מרגי: הפוך.

יעקב מרגי: אני כאן כדי לוודא שעל שעתיים תקבלי שעתיים.

יעקב מרגי: על שלוש שעות תקבלי שלוש שעות.

יעקב מרגי: זה שהשקעת והשקעת ואת רוצה למקסם, אותי לא מעניין.

יעקב מרגי: אני הרגולטור.

יעקב מרגי: אני המדינה וזאת פרצה שקיימת לצערי הרב.

יעקב מרגי: גור, תשמע אותה טוב.

יעקב מרגי: אתה ראש אגף פיקוח ובקרה.

יעקב מרגי: תשמע אותה טוב.

יעקב מרגי: דווקא היא הנותנת וזיהינו זאת בדיון שהיה בזמנו על הקיבוצים שמעניין, מ-8:00 עד 1:00 זה עולה 700 שקלים.

<גור רוזנבלט: לא.

<גור רוזנבלט: זה בחינם.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: המדינה משלמת.

יעקב מרגי: לפעמים צריך לחשוב גם כשאומרים.

יעקב מרגי: כששואלים אותי מה שלומך, אני עונה ברוך השם.

יעקב מרגי: מה נשמע?

יעקב מרגי: זה תלוי איפה את שמה את האוזן.

יעקב מרגי: תלוי מי הדובר ומה המלים.

יעקב מרגי: מ-8:00 עד 1:00, המדינה תמחרה ואמרה חוק חינוך חינם, 700 שקלים.

<גור רוזנבלט: ולהורים כלום.

<טובי קרויזר: החוק עוד לא היה חל למשל לפני שנה.

<טובי קרויזר: גננת שפתחה לפני שנה היא באמת הסתמכה על הפעלת הצהרון.

<טובי קרויזר: עוד לא הייתה לה הגבלה.

יעקב מרגי: דחינו לך את זה לתשע"ט.

יעקב מרגי: תחליטי אם את רוצה ללכת על זה או לא.

<טובי קרויזר: לא יספיק לה.

יעקב מרגי: לכן בתשע"ט עומדת לה הזכות לסגור את העסק.

<קריאה: זה מה שיקרה.

יעקב מרגי: תשע"ט - החרגנו אותך.

<קריאה: תוך כדי ספיגת הפסדים.

<קריאה: פשיטת רגל.

יוליה מלינובסקי: היא עסק.

יוליה מלינובסקי: היא משלמת מע"מ.

יעקב מרגי: תקשיבו טוב טוב.

יעקב מרגי: כנראה מישהו התבלבל כאן.

יעקב מרגי: כאן מנהלים מדינה קודם כל וזה תפקידה של הכנסת.

יעקב מרגי: תפקידם של נבחרי הציבור, להיות קשובים.

יעקב מרגי: את רואה שאנחנו קשובים וזה לא היה קל.

יעקב מרגי: תאמינו לי, זה לא היה קל להחריג את הצהרונים הפרטיים לתשע"ט.

יעקב מרגי: אני אמרתי בקיצוניות שאם תחליטו בתשע"ט, עכשיו כשאתם יודעים איך זה הולך להיות, רווחי או לא רווחי – זכותכם להחליט מה אתם רוצים לעשות.

יעקב מרגי: דודי, תאמר לי מה העמדה.

יעקב מרגי: הבנתי מה הגמישות שלכם.

יעקב מרגי: אני מעביר את זה כפי שאמרתי קודם.

יעקב מרגי: עומדת למשרדי הממשלה לעשות את הבחירה אחרי שאני מעביר בוועדה את מה שהם רוצים.

יעקב מרגי: לגבי התחולה.

יעקב מרגי: אנחנו מחזירים את הסעיפים של המרכז הקהילתי ומסמיכים את השר להחריג את מי שהוא רוצה.

<מירב ישראלי: שזה רשויות מקומיות.

יעקב מרגי: כן.

<מירב ישראלי: בסדר.

<מירב ישראלי: להחריג רשויות מקומיות.

יוליה מלינובסקי: על פי שיקול דעתו?

יעקב מרגי: כן.

<מירב ישראלי: השאלה אם אתם רוצים - - -

יעקב מרגי: להבנות לו את השיקול?

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: כדי לאפשר לו להיערך לרמת פיקוח נאותה.

יעקב מרגי: זה שיקול הדעת היחיד שזה נותן לו.

יעקב מרגי: אם הוא יכול לעמוד ברמת הפיקוח הנאותה, הוא לא יחריג.

יעקב מרגי: היכן שהוא לא יכול לעמוד, הוא יחליט.

יעקב מרגי: אני סומך על השר.

יעקב מרגי: במקרים אחרים לא הייתי סומך על השר.

יעקב מרגי: אם גם זאת לא גמישות, אני לא יודע מהי גמישות.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני סיכמתי את הדיון.

יעקב מרגי: זה הנוסח שאני רוצה.

יעקב מרגי: לאור הנאמר יש לך שאלות הבהרה?

<מירב ישראלי: אם הבנתי נכון, מחזירים את המרכז הקהילתי כמו שהוא היה קודם ונותנים סמכות לשר, שכל הנושא של המרכז הקהילתי יהיה למעט ברשויות מקומיות.

יעקב מרגי: השר יחליט.

<קריאה: סליחה, מה עם ההערה של חברת הכנסת יוליה מלינובסקי?

יעקב מרגי: סליחה, לא נתתי לך רשות דיבור.

<מירב ישראלי: יש לנו את החוק עם התיקונים כפי שנכנסו במהלך הדיון.

יעקב מרגי: יש הסתייגות.

<מירב ישראלי: נכון.

<מירב ישראלי: הסתייגות של חבר הכנסת ברושי.

<מירב ישראלי: למעשה ניתן לה מענה.

יעקב מרגי: אתה רוצה רק לדיבור?

איתן ברושי: כן.

יעקב מרגי: הסתייגות דיבור.

איתן ברושי: וגם לגבי המועצה האזורית.

יעקב מרגי: זה ייבדק.

<מירב ישראלי: אני אבדוק.

איתן ברושי: גם אם זה כולל, אין בזה סתירה.

איתן ברושי: לכי לקראתנו.

<מירב ישראלי: אני אבדוק.

יעקב מרגי: אמרתי.

יעקב מרגי: אם זה לא מפריע ברמה משפטית בצורה בוטה, זה יוכנס.

איתן ברושי: אם זה לא פוסל את החוק, שיהיה כתוב מועצה אזורית.

<קריאה: את יכולה להקריא לנו את הנוסח?

<מירב ישראלי: אם אני מבינה נכון, אני מחזירה את ההגדרה של מרכז קהילתי ואת פסקה (2) להגדרת צהרון.

<מירב ישראלי: אנחנו צריכים לראות איך לנסח את זה והיכן להכניס את זה כשבעצם זה לא יחול ברשויות מקומיות על מרכזים קהילתיים ורשויות מקומיות שהשר קבע שלא יחול עליהן.

יוליה מלינובסקי: הכלל הוא שזה חל ואפשר להחריג.

<מירב ישראלי: מה שנאמר לפרוטוקול זה שבעצם שיקול הדעת של השר, אם אני מבינה נכון, הוא שהוא רואה שברשות מקומית שאין פתרון, מן הסתם הוא לא יחריג.

יוליה מלינובסקי: הכלל הוא שכולם ויחריג את מי שצריך.

<מירב ישראלי: כן.

<מירב ישראלי: מה שצריך לעשות זה להצביע על ההסתייגות של יוליה מלינובסקי ואז אפשר להצביע על החוק.

<מירב ישראלי: זאת ההסתייגות היחידה.

יעקב מרגי: אנחנו מצביעים על ההסתייגות של חברת הכנסת יוליה מלינובסקי.

יוליה מלינובסקי: יכול להיות שהיינו מוצאים נוסח אחר.

יעקב מרגי: זה מהותי ביותר.

יעקב מרגי: זה כמעט מייתר את החוק.

יעקב מרגי: תוציאי אתה החרגות שעשינו פלוס ההסתייגות שלך, אין חוק.

יוליה מלינובסקי: אני מוכנה להתגמש כאן.

יעקב מרגי: ההתגמשות היחידה יכולה להיות צהרון שנמצא - - -

יוליה מלינובסקי: במבנה פרטי.

יעקב מרגי: רגע.

יעקב מרגי: לא במקרקעין של רשות מקומית או של המדינה ואינו עונה על ההגדרה.

<מירב ישראלי: שהוא לא מקבל תקציב לא בבוקר ולא אחר הצהרים.

יעקב מרגי: אני מוכן לזה.

יוליה מלינובסקי: לא.

<מירב ישראלי: אני חושבת שזה גם נכון מבחינה משפטית.

יוליה מלינובסקי: לא.

יוליה מלינובסקי: אני לא מסכימה.

יוליה מלינובסקי: אדוני היושב ראש, אנחנו כבר כל כך הרבה זמן כאן, אז תכבד בבקשה.

יוליה מלינובסקי: כמעט כל הדיון לא דיברתי.

יוליה מלינובסקי: שמענו עכשיו ש-700 שקלים אלה מכסים עלויות של הגננות והסייעת ולא מכסים הוצאות אחרות.

יעקב מרגי: זה לילד.

יעקב מרגי: זה רווחי.

יעקב מרגי: זה משאיר מתח רווחים.

יעקב מרגי: אף אחד לא עובד לשם שמים.

<טובי קרויזר: זה הפסדי.

יעקב מרגי: אני אומר לך שאם זה לא רווחי ומישהו בנה על הצהרון שיפרנס אותו, תודה רבה, אני לא שם, אני נגד זה ואני עוצר את זה עכשיו במוצהר.

יעקב מרגי: לא מסתתר מאחורי שום דבר.

יעקב מרגי: הצהרות לא בא לכסות ערווה של אף אחד.

<הדס אגמון: יש לי פתרון לעניין הזה.

<הדס אגמון: אנחנו מוכנים להסתייגות הזאת ובלבד שיובהר בנוסח שמימון בעקיפין ובכלל זה באמצעות תקצוב מוסד החינוך שבשטחו מתקיים הצהרון.

<הדס אגמון: הצהריים, זה בעקיפין.

יפעת שאשא ביטון: החלטנו על זה.

יפעת שאשא ביטון: לא צריך לחזור לזה.

<מירב ישראלי: כרגע זה לא מוחרג.

יפעת שאשא ביטון: אמרנו שהם בחוק.

יוליה מלינובסקי: רגע.

יוליה מלינובסקי: אני רוצה לשמוע לגבי ההסתייגות שלי.

<מירב ישראלי: הפרטיים לגמרי לגמרי.

<מירב ישראלי: זאת אומרת, אלה שלא מקבלים גם על מוסד החינוך בבוקר.

יפעת שאשא ביטון: הם לא בחוק.

<מירב ישראלי: את זה צריך להכניס.

יוליה מלינובסקי: לא.

יוליה מלינובסקי: אני לא מסכימה.

יעקב מרגי: תגישי את ההסתייגות שלך.

יוליה מלינובסקי: תכניסי את זה.

יעקב מרגי: תכניסי את זה פלוס ההסתייגות שלך.

יפעת שאשא ביטון: יש הרבה מאוד גנים שמי שמקבל תקצוב מהמדינה, אין מה לעשות - - -

יוליה מלינובסקי: מי שמקבל תקצוב מהמדינה בשעות הבוקר.

יוליה מלינובסקי: אני עירייה, אני מפעילה גן עירוני במבנה עירוני.

יעקב מרגי: הוא בחוק.

יוליה מלינובסקי: תודה אדוני היושב ראש.

יוליה מלינובסקי: זה ברור לי.

יוליה מלינובסקי: עדיין בהבנה שלי.

יוליה מלינובסקי: אבל אני לא משלמת עליו שכירות כי זה שלי.

יוליה מלינובסקי: אני לא משלמת עליו ארנונה כי זה מוסד חינוך ולכן הוא מוחרג, וגם את כל הוצאות החשמל ומים, הרשות נושאת בכל ההוצאות האלה.

יוליה מלינובסקי: כמובן אז החוק חל על צהרון כי הוא בהמשך לבוקר.

יוליה מלינובסקי: אני לא משלמת מע"מ כי אני עירייה.

יוליה מלינובסקי: אני עמותה, לדוגמה חב"ד, וקיבלתי הקצאה.

יעקב מרגי: המוכר שאינו רשמי.

יוליה מלינובסקי: לצורך הדוגמה, אני חב"ד וקיבלתי הקצאה מהעירייה.

יוליה מלינובסקי: אני מפעילה באותו מבנה שקיבלתי מהעירייה גן ילדים.

יעקב מרגי: חל עליו.

יוליה מלינובסקי: ברור שזה חל אבל עדיין אין לי הוצאות כי אני לא משלמת שכירות.

יוליה מלינובסקי: אני גם לא משלמת ארנונה כי זה מבנה של העירייה ואני גם לא משלמת מע"מ כי אני עמותה.

יוליה מלינובסקי: אחר כך אני יוליה, אני גננת, אני פתחתי גן, לקחתי מבנה פרטי ואני משלמת עליו.

יוליה מלינובסקי: נכנסתי לתכנית של משרד החינוך על שעות בוקר, אני מקבלת 700 שקלים תקצוב על שעות בוקר.

יוליה מלינובסקי: אבל אני משלמת שכירות כי זה מבנה פרטי.

יוליה מלינובסקי: אני גם משלמת ארנונה כי אני לא מוסד חינוך ואני לא בהחרגה הזאת, ואני עוד במקרה עוסק מורשה ולכן אני משלמת מע"מ.

יפעת שאשא ביטון: עסק פרטי.

יפעת שאשא ביטון: כן.

יוליה מלינובסקי: עסק פרטי.

יעקב מרגי: אני לא רוצה להרשות לך שבשעתיים צהרון הזה או שלוש השעות את תעמיסי הוצאות.

יפעת שאשא ביטון: אם הוא פרטי, שיהיה פרטי עד הסוף.

יוליה מלינובסקי: הכסף שהמדינה נותנת בשעות הבוקר, הוא טוב לשלטון מקומי כי בעצם אצלם כל העלויות כבר בפנים.

יוליה מלינובסקי: 500 גנים נכנסו לנישה הזאת כאשר המדינה התקשתה להפעיל גנים מגיל 3 וביקשה מהגנים הפרטיים להיכנס לנישה הזאת.

יוליה מלינובסקי: הרשויות לא הספיקו לבנות גני ילדים.

<קריאה: המדינה הייתה צריכה לוותר על המע"מ.

יוליה מלינובסקי: אני מבקשת להחריג.

יוליה מלינובסקי: מי שנמצא במבנה פרטי ומשלם עליו את מלוא השכירות, שזה לא מבנה ציבורי בשום צורה, לא גן, אלא יש לזה הגדרה - מוסד חינוך רשמי.

יוליה מלינובסקי: זה לא שאני מפעיל פרטי שנכנסתי לבית ספר וזה לא יחול עלי.

יוליה מלינובסקי: לא.

<דודי מזרחי: אני רוצה להתייחס למה שמעלה חברת הכנסת.

<דודי מזרחי: אנחנו ערים לסוגיה הזאת.

<דודי מזרחי: אגב, יש אלפי גנים מוכרים שאינם רשמיים.

יוליה מלינובסקי: 500.

<דודי מזרחי: יותר.

<דודי מזרחי: יש אלפי גנים.

<דודי מזרחי: בכוונתנו לתת לזה מענה במסגרת התעריף.

<דודי מזרחי: אנחנו בשום אופן לא נגרום לאף גוף להגיע למצב שהוא לא מסוגל "לחיות" ולא מסוגל להתנהל באופן שקול, מאוזן וראוי.

יוליה מלינובסקי: אדוני, משפט אחרון.

יוליה מלינובסקי: אני אומר לך משהו.

יוליה מלינובסקי: אני באתי ממדינה סוציאליסטית ושם הייתה גישה הזאת של נחליט לכולם הכול וכולם היו אותו הדבר.

יוליה מלינובסקי: אז זה לא.

יוליה מלינובסקי: תבינו את זה.

יוליה מלינובסקי: היום השר הזה, מחר שר אחר, היום יושב דודי ומחר יושב מישהו אחר.

יוליה מלינובסקי: גן פרטי, אם אני החלטתי לשלוח ילדים שלי לגן פרטי, אני לא רוצה לפגוע באותם עסקים.

יוליה מלינובסקי: שיקול הדעת שלך כעובד מדינה הוא לא תמיד שיקול דעת של אנשי עסקים.

יוליה מלינובסקי: אני משאירה את ההסתייגות שלי.

יעקב מרגי: למרות שאת משאירה את ההסתייגות, תעשו את הניסוח הזה.

<מירב ישראלי: של הפרטיים.

יעקב מרגי: אין אדם יוצא מן העולם וחצי תאוותו בידו.

<קריאה: גם לפי השטח.

יעקב מרגי: כן.

יעקב מרגי: ברור.

יעקב מרגי: איפה יפעת?

יעקב מרגי: תכניסו אותה.

יעקב מרגי: הדיון נגמר.

יעקב מרגי: אנחנו מצביעים על ההסתייגות של חברת הכנסת יוליה מלינובסקי.

יעקב מרגי: מי בעד ההסתייגות של חברת הכנסת יוליה מלינובסקי כפי שהוקראה?

יעקב מרגי: מי נגד?

יעקב מרגי: בעד – מיעוט

יעקב מרגי: נמנעים – 2

יעקב מרגי: אני נמנע.

איתן ברושי: גם אני נמנע.

יעקב מרגי: ההסתייגות לא נתקבלה.

יוליה מלינובסקי: רביזיה.

יעקב מרגי: יש רביזיה.

יעקב מרגי: עוד חצי שעה ייפתח הדיון עליה.

<קריאה: על מה הרביזיה?

יעקב מרגי: על ההסתייגות.

יוליה מלינובסקי: ההסתייגות הזאת היא סיעתית.

יוליה מלינובסקי: שיהיה ברור לכל היועצים למיניהם.

יעקב מרגי: בסדר.

יעקב מרגי: רק תביאי לה חתימות.

יעקב מרגי: לגבי התחולה.

יעקב מרגי: אנחנו מצביעים על החוק.

<מירב ישראלי: למעט ההגדרה של הצהרון.

יעקב מרגי: למעט ההגדרה של הצהרון, עד שנדון ברביזיה ונקיים עליה הצבעה.

יעקב מרגי: הניסוח כמו שאמרנו.

<מירב ישראלי: כל מה שדיברנו.

יעקב מרגי: מי בעד אישור הצעת חוק לפיקוח על הפעלת צהרונים, התשע"ז-2017, עם כל התיקונים וכל מה שדיברנו עליו?

יעקב מרגי: מי נגד?

יעקב מרגי: בעד – פה אחד

יעקב מרגי: אין מתנגדים ואין נמנעים.

יעקב מרגי: הצעת החוק אושרה.

יעקב מרגי: אנחנו מחדשים את הדיון.

יעקב מרגי: אנחנו מצביעים על הרביזיה של חברת הכנסת מלינובסקי.

<מירב ישראלי: הרביזיה נשארה פתוחה.

<מירב ישראלי: אתה רוצה לתקן את זה.

<מירב ישראלי: אתה צריך להצביע בעד הרביזיה.

יפעת שאשא ביטון: היא רצתה לשנות ואנחנו אמרנו שאנחנו לא רוצים לשנות.

<מירב ישראלי: אנחנו רוצים לפתוח את הסעיף.

יעקב מרגי: צריך להצביע בעד הרביזיה?

<מירב ישראלי: כן.

<מירב ישראלי: אתה רוצה לפתוח את ההגדרה של צהרון.

<מירב ישראלי: נכון?

יעקב מרגי: כן.

<מירב ישראלי: הרביזיה היא על ההגדרה של צהרון.

<מירב ישראלי: היא הייתה ספציפית להגדרה של צהרון.

יעקב מרגי: אם כן, אנחנו מצביעים בעד הרביזיה.

יעקב מרגי: אמנם לא קיבלת מה שאת רוצה, אבל אנחנו מצביעים בעדך.

יעקב מרגי: אנחנו נצביע בעד הרביזיה ונשנה את זה תוך כדי הדיון.

<מירב ישראלי: הרביזיה הייתה על הגדרת צהרון.

<מירב ישראלי: פותחים את הגדרת צהרון.

יעקב מרגי: עכשיו פותחים את הגדרת הצהרון.

יעקב מרגי: אנחנו מצביעים.

יעקב מרגי: מי בעד הרביזיה?

יעקב מרגי: מי נגד?

יעקב מרגי: בעד – פה אחד

יעקב מרגי: הרביזיה התקבלה.

יעקב מרגי: עכשיו נכנסים להגדרה.

יעקב מרגי: הייתה לנו בעיה עם ההגדרה, להכניס את המתנ"סים ואז התעורר ויכוח כי משרדי הממשלה לא מסכימים.

<קריאה: החינוך והאוצר.

יעקב מרגי: אמרתי משרדי הממשלה.

יעקב מרגי: אלה שרוצים להוסיף, גורעים.

יעקב מרגי: משרדי הממשלה לא הסכימו.

יעקב מרגי: הממשלה לא הסכימה.

יעקב מרגי: אנחנו חוזרים לחלופה הקודמת שהצעתם, דודי, שלא נכניס את המתנ"סים, את המרכזים הקהילתיים, אבל נסמיך את השר להכניס.

יעקב מרגי: תסביר לנו.

<דודי מזרחי: אמרנו שנסמיך את שר החינוך להכניס לפיקוח צהרונים שפועלים במבני ציבור והגדרנו קודם את הרציונל מדוע בכלל צריך את זה.

<דודי מזרחי: דיברנו על החששות של חברת הכנסת שאשא ביטון ואנחנו ערים לכך.

<דודי מזרחי: לכן אנחנו בעד להכניס סעיף לתוך החוק שיאפשר לשר להתערב במקרים האלה.

יעקב מרגי: ולהוסיף פיקוח, שזה החשש של המשרד שיצטייר כמי שמוריד גופים מהפיקוח.

<דודי מזרחי: זה גם לא סביר.

<דודי מזרחי: ברגע שיש מסה של אלפי מבנים, באופן פרטני להכניס.

<מירב ישראלי: אני מבהירה.

<מירב ישראלי: מה שאנחנו עושים זה שיהיה אחד בהגדרת צהרון, שטח מוסד חינוך, ושנית, היא מופעלת על ידי רשות מקומית או מי מטעמה בשטח מרכז קהילתי אם קבע השר, או משהו כזה.

<דודי מזרחי: כן.

<מירב ישראלי: אנחנו נראה איך לנסח את זה.

יוליה מלינובסקי: אבל צריך לחשוב שזה יכסה את הנושא של המועצות האזוריות כי שם זה מאוד חשוב.

<הדס אגמון: השר יכניס אותן.

<הדס אגמון: אחרי שהוא ישקול, הוא יכניס אותן.

<דודי מזרחי: אם מועצה אזורית מעוניינת להיכנס, אדרבה.

<דודי מזרחי: בשיח בין מי שאתה מבצע עליו רגולציה ומי שלא רוצה, בדרך כלל הוא לא רוצה להיכנס.

יעקב מרגי: בדרך כלל לא רוצים להיכנס.

<מיכל מנקס: במקום שבו רשות מקומית שאינה מועצה אזורית רוצה להפעיל את זה בשטח המתנ"ס?

<מירב ישראלי: זה חל על כולם.

<מירב ישראלי: זה לא חל רק על מועצות אזוריות.

<מירב ישראלי: זה יכול לבוא משני כיווניים.

<מירב ישראלי: זה יכול לבוא מצד הרשות המקומית, למשל מועצה אזורית שתבוא ותגיד לשר שהיא רוצה שיחילו עליה, וזה יכול לבוא מטעם השר שהוא ראה שרשות מקומית מנסה להוציא את המסגרות שלה ממוסדות החינוך ואין שם פיקוח.

<מיכל מנקס: מה עם גוף פרטי שרוצה?

<מירב ישראלי: לא.

<מירב ישראלי: זה לא מרכז קהילתי.

<מירב ישראלי: הרעיון היה שאלה גופים ציבוריים ולא כל בן אדם שרוצה להיכנס לפיקוח.

<מיכל מנקס: לבקש את ההחרגה הזאת יכול כל אחד.

<מירב ישראלי: לא.

<מירב ישראלי: ממש לא.

<מיכל מנקס: צריך לדייק את זה.

<מירב ישראלי: כן.

<מירב ישראלי: מרכז קהילתי.

<מירב ישראלי: רשות מקומית.

<מירב ישראלי: מה שאמרנו.

יעקב מרגי: לא הבנתי את החשש שלך.

<מיכל מנקס: אני לא מרוצה מההחלטה הזאת.

יעקב מרגי: גם אני לא.

<מיכל מנקס: אני מנסה לראות זה את המועצות האזוריות שהציגו את עמדתן.

יעקב מרגי: יש להן מענה.

<מיכל מנקס: אני עכשיו במקום אחר.

<מיכל מנקס: אני ברשות מקומית.

<מיכל מנקס: באה חברה ובוחרת במרכז הקהילתי חדר ופותחת צהרון והוא לא נכנס כאן להגדרה, המחיר לא מפוקח ויש לי זליגה של ילדים מהצהרון הבסיסי האיכותי שאני הרשות המקומית נאבקת להחזיק אותו משום אין לי מספיק ילדים.

יעקב מרגי: במקרה כזה עומדת לך הזכות לפנות לשר.

יעקב מרגי: השר בסמכות שלו.

<מיכל מנקס: אני פונה בשם הרשות המקומית לבקש פיקוח על המבנה של המרכז הקהילתי.

יוליה מלינובסקי: שבמקרה הוא מבנה שלך.

יוליה מלינובסקי: נכון?

<קריאה: שלא תשכיר לו את המבנה.

<מיכל מנקס: זה לא עובד כך.

<מיכל מנקס: כולכם יודעים.

<מיכל מנקס: כשאני פונה בטענות כאלה ואחרות למשרד החינוך, לאו דווקא בנושא הצהרונים, כלפי חברת המתנ"סים, נמסר לי עם כל הכבוד, על אף שזאת חברה ממשלתית שהשר אמון עליה, בכל רשות יש את ההנהלות שלה ואין לנו SAY עליהן.

<מיכל מנקס: זה דבר שהוא סוגיה בפני עצמה.

<מיכל מנקס: יכול להיות מצב שבו אותה הנהלת מרכז קהילתי תחליט שהיא משכירה - היא צריכה רווח – חללים ובמקרה יבוא זכיין פרטי ויעמיד שם צהרון שמלמד סינית וגם נותן כל סוף שבוע שני לינה במתחם והוא מרוקן לי את הצהרונים.

<מיכל חורין: מבחינתנו אין בעיה.

<מירב ישראלי: אני לא מבינה.

<מירב ישראלי: מה אתם רוצים להכניס?

<מירב ישראלי: כל מה שהוא במבנה של רשות מקומית?

<מיכל חורין: כל מי שיבקש להיכנס פנימה ופועל.

<מיכל חורין: כל מי שהשר ירצה להחיל עליו ופועל בתוך מבנה ציבורי מהסוג הזה, אנחנו נשקול להכניס אותו.

יוליה מלינובסקי: במקום ללכת פשוט לקל, אתם הולכים כבד.

יעקב מרגי: זאת החרגה רשותית.

<מירב ישראלי: זאת לא תכנית כבקשתך.

<מירב ישראלי: שילך לקול קורא.

<קריאה: זאת לא החרגה.

יעקב מרגי: הוספה.

יוליה מלינובסקי: אתם מסבכים את העניין בצורה בלתי רגילה.

יפעת שאשא ביטון: הם לא מסבכים.

יפעת שאשא ביטון: הם צריכים שפקטור אחד לא יהיה בתוך הסיפור הזה ועל זה עכשיו הכול מסתובב.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: רבותיי, סיכמנו את הדיון.

<מירב ישראלי: אני אומר מה אני הבנתי ותגידי לי אם אתם רוצים לשנות את זה.

<מירב ישראלי: ההגדרה של צהרון תכלול את המסגרת שדיברנו עליה: אחד, אם היא פועלת במוסד חינוך, ושנית, אם היא פועלת במבנה ציבור, מה שנקרא מרכז קהילתי, והשר קבע שהחוק יחול עליה.

<דודי מזרחי: אם אני מבין נכון מהנוסח - - -

<מירב ישראלי: זה עוד לא מנוסח.

<דודי מזרחי: לא משנה.

<דודי מזרחי: מה שאמרת.

<דודי מזרחי: גם לצורך העניין יש מבנה ציבור של הרשות, נגיד של מרכז קהילתי שכרגע פועלת בו מסגרת.

יעקב מרגי: והשר יחליט להשית עליו פיקוח?

<מירב ישראלי: לא.

יעקב מרגי: חזרנו להגדרה המקורית.

<מירב ישראלי: אמרנו שאנחנו חוזרים להגדרה הקודמת.

יעקב מרגי: הוצאנו את המרכז הקהילתי.

<מירב ישראלי: שהיא מופעלת על ידי רשות מקומית או מי מטעמה בשטח מרכז קהילתי.

<מירב ישראלי: חזרנו להגדרה הזאת.

<דודי מזרחי: או מי מטעמה.

יעקב מרגי: או מי מטעמה.

<מירב ישראלי: כן.

<מירב ישראלי: זכיין אבל לא איש פרטי לגמרי שזכה.

<קריאה: אם זה תאגיד עירוני.

<מירב ישראלי: אבל (2) אומר שזאת רק רשות מקומית או מי מטעמה.

<מיכל מנקס: גם המתנ"ס הוא מטעמה.

<מירב ישראלי: בסדר.

<מירב ישראלי: אם זה מטעמה, הוא זכיין שלך.

<מירב ישראלי: את התקשרת אתו, אז בסדר.

<מיכל מנקס: אם הרשות מחליטה שהמתנ"סים - - -

<מירב ישראלי: זה זכיין.

<דודי מזרחי: ואם הוא לא מעבירה והמתנ"ס עושה צהרונים בלי אישור של הרשות?

<מיכל מנקס: מזה אני חוששת.

<מירב ישראלי: מי מטעמה.

<מירב ישראלי: זה לא מי מטעמה.

<מיכל מנקס: לכן אני חוששת כי יש סיכוי שהשר יכניס את המתנ"סים לפיקוח שלו.

<מירב ישראלי: אבל אנחנו חוזרים לזה שזה יחול על כל מבנה ציבור.

<מירב ישראלי: זה מה שאתם רוצים?

<מיכל מנקס: כן.

<מיכל מנקס: זה מה שאני רוצה.

יוליה מלינובסקי: זה גם מה שאני רוצה.

<מירב ישראלי: בסדר.

<מירב ישראלי: אין בעיה.

<מירב ישראלי: מה שאתם רוצים.

יעקב מרגי: לפני ההיבט המשפטי.

יעקב מרגי: קודם כל הענייני.

<דודי מזרחי: עניינית זה נראה סביר.

יעקב מרגי: נראה סביר.

יעקב מרגי: מה הבעיה המשפטית?

<מירב ישראלי: מי מטעמה.

<מירב ישראלי: זה כמו מי שפועל במרכז קהילתי.

<קריאה: אבל על הנוסח נדבר אחר כך.

<מירב ישראלי: אני אגיד לכם מה הבעיה.

<מירב ישראלי: הבעיה היא שאנחנו אומרים הרשות המקומית או מי מטעמה, אז ההגדרה הרחבה של מרכז קהילתי לא בעייתית.

<מירב ישראלי: היכן שהרשות המקומית בוחרת, זה לא בעייתי.

<מירב ישראלי: ברגע שאתם מרחיבים את זה, פתאום ההגדרה של מרכז קהילתי היא מאוד רחבה כי בעצם זה כל מבנה ציבור שמישהו פרטי שוכר בו מקום ונכנס.

<מירב ישראלי: מה שתגידו.

יעקב מרגי: וזאת ודאי לא הכוונה שלכם.

<מירב ישראלי: אני גם לא חושבת שזה צריך לבוא מטעם.

יוליה מלינובסקי: רשות מקומית או מישהו מטעמה במבנה ציבור.

יוליה מלינובסקי: שלושה דברים.

יוליה מלינובסקי: מבני ציבור, רשות מקומית או שליחת יד.

יוליה מלינובסקי: זאת יכולה להיות החברה הכלכלית של רשות מקומית או חברה למתנ"סים.

יעקב מרגי: אני מסכם.

יעקב מרגי: מירב, תאמרי לנו מה הבנו.

<מירב ישראלי: אם הבן אדם מבקש שיחילו עליו, זה מאוד בעייתי במבנה של רשויות.

<הדס אגמון: היא מופעלת על ידי רשות מקומית או מי מטעמה בשטח מרכז קהילתי.

<הדס אגמון: ככל שהשר קבע.

<מירב ישראלי: כן.

<מירב ישראלי: זה מה שאמרנו.

יוליה מלינובסקי: אפשר להגיד שוב כדי שנבין מה יצא?

<מירב ישראלי: צהרון הוא מסגרת חינוכית בלתי פורמלית וכולי שמתקיים בה אחד מאלה: אחד, אם הוא פועל בשטח מוסד חינוך.

<מירב ישראלי: שנית, היא מופעלת על ידי רשות מקומית או מי מטעמה בשטח מרכז קהילתי והשר – אני לא מנסחת – קבע שהחוק חל עליה.

<מירב ישראלי: זה צריך אולי להיות בצו.

<מירב ישראלי: אנחנו צריכים לראות.

יפעת שאשא ביטון: מתנ"ס הוא מי מטעמה?

<הדס אגמון: כן ולא.

יעקב מרגי: אני אגיד לך מי מטעמה.

יעקב מרגי: אם רשות מקומית הפעילה את הצהרונים שלה באמצעות המתנ"ס, זה מטעמה.

יעקב מרגי: אם בא מפעיל פרטי ושכר חדר לבד, זה לא.

יפעת שאשא ביטון: מפעיל פרטי שבא ושכר, אני אמרתי מהתחלה שזה לא מעניין אותי.

יעקב מרגי: אז את מסכימה לזה.

יעקב מרגי: הגענו לנוסח המוסכם.

יפעת שאשא ביטון: אם המתנ"ס מפעיל?

יעקב מרגי: אם העירייה מפעילה הכול באמצעות המתנ"ס?

<קריאה: לכאורה - - -

יפעת שאשא ביטון: הנה, שוב יש כאן התקפלות.

<מירב ישראלי: אתם רוצים להגדיר את זה ולומר תאגיד עירוני?

יעקב מרגי: לא.

יפעת שאשא ביטון: הוא לא תאגיד עירוני.

<מירב ישראלי: אני רק רוצה להבהיר.

<מירב ישראלי: להגדיר את זה קצת יותר רחב.

יעקב מרגי: יפעת, תקשיבי, לא נתבלבל.

יעקב מרגי: כשאנחנו אומרים שהחברה למתנ"סים מפעילה, זה לא מפעילים בשטח המתנ"ס.

יעקב מרגי: אם רשות מקומית, הזכיין שלה היא חברה למתנ"סים, היא מפעילה את זה במסגרת בתי הספר, במסגרת הצהרונים וממילא זה חל עליה.

יעקב מרגי: על מי אנחנו מדברים?

יפעת שאשא ביטון: על המתנ"ס שמפעיל בשטח המתנ"ס.

יעקב מרגי: בסדר.

יעקב מרגי: כמה כיתות כאלה יכולות להיות?

יפעת שאשא ביטון: לא משנה.

יפעת שאשא ביטון: אני לא רוצה לפתוח פתח לזה שהמתנ"ס יסיט לי את כל מי שהוא רוצה.

יעקב מרגי: לכן אין מה לעשות, התפשרנו ואמרנו שנוציא את זה וניתן לשר.

יפעת שאשא ביטון: מה זה התפשרנו?

יפעת שאשא ביטון: אנסו אותנו להתפשר.

יפעת שאשא ביטון: לא התפשרנו.

יעקב מרגי: בסדר.

יעקב מרגי: אמרת את זה לפרוטוקול.

יעקב מרגי: בסדר.

יעקב מרגי: אני לא אהבתי את המילה, אבל בסדר.

יפעת שאשא ביטון: אין מה לעשות.

<קריאה: אני רוצה לחדד.

יעקב מרגי: דברי עם מירב.

יעקב מרגי: חדדי את זה עם מירב.

<מירב ישראלי: כרגע, אם הבנתי נכון, אני פשוט מנסה לראות.

יעקב מרגי: קודם כל, הבנו כולנו את העיקרון.

<מירב ישראלי: אני מנסה להבין.

<מירב ישראלי: בקייטנות יש לך איזו הגדרה יותר רחבה.

<מירב ישראלי: אם אתם רוצים ללכת להגדרה יותר רחבה, זה אפשרי.

יעקב מרגי: הם לא רוצים יותר רחב.

יעקב מרגי: הם רוצים יותר מצמצם.

יוליה מלינובסקי: בוא נשמע את ההגדרה.

יוליה מלינובסקי: יכול להיות שהיא מתאימה.

<מירב ישראלי: שם ההגדרות יותר רחבות.

<מירב ישראלי: "רשות מקומית לרבות תאגיד שבידי רשות מקומית לפחות מחצית מההון ומחצית מכוח ההצבעה בו".

<מירב ישראלי: "גוף בשליטה של הממשלה, של רשות מקומית או של כמה רשויות ממשלתיות לרבות חברה ממשלתית או חברת בת ממשלתית".

<מירב ישראלי: ההגדרה של גוף ציבורי היא יותר רחבה.

יוליה מלינובסקי: זה מצוין.

יעקב מרגי: השאלה אם אתם יכולים לחיות עם זה.

<מירב ישראלי: אני לא יודעת.

יוליה מלינובסקי: למה לא?

יוליה מלינובסקי: אם שר הפנים יכול לחיות עם זה, גם שר החינוך יכול.

יעקב מרגי: לא בהכרח.

<קריאה: את יכולה לקרוא שוב את ההגדרה?

<מירב ישראלי: בקייטנות, גוף ציבורי, ההגדרה שלו היא יותר רחבה.

<מירב ישראלי: מבחינת הדברים שהם כאילו בשליטה מסוימת של רשות מקומית, יש "רשות מקומית לרבות תאגיד שבידי רשות מקומית, לפחות מחצית ההון או מחצית מכוח ההצבעה בו או הזכות למנות לפחות מחצית ממנהלי התאגיד".

<מירב ישראלי: ויש "גוף בשליטה של הממשלה, של רשות מקומית או של כמה רשויות מקומיות לרבות חברה ממשלתית".

<מירב ישראלי: זה לא רלוונטי, ההמשך.

יעקב מרגי: ההגדרה טובה לכם?

<מירב ישראלי: אתם רוצים להכניס גם חברה ממשלתית?

<קריאה: מתנ"סים הם חברה ממשלתית.

יוליה מלינובסקי: בעלות חצי-חצי.

<מירב ישראלי: אפשר להכניס את זה.

<קריאה: בסדר.

יעקב מרגי: אין לכם בעיה?

<מירב ישראלי: נראה לי שלפחות זה מצמצם את הפרטיים.

יעקב מרגי: מתוך הן אנחנו יודעים מה לאו.

<מירב ישראלי: ההרחבה הזאת מקובלת עליכם?

<מירב ישראלי: שהשר יוכל לקבוע.

יעקב מרגי: ברור.

יפעת שאשא ביטון: את מבינה?

יפעת שאשא ביטון: את ממהרת לשמוח.

יעקב מרגי: אני הבנתי מהתחלה שזה עוזר להנחות את השר.

יפעת שאשא ביטון: היום זה מתאים לשר הזה, בעוד שנתיים יהיה שר חדש שנצטרך להתמודד עם משהו חדש ועוד פעם אנחנו בשטח הפקר.

יפעת שאשא ביטון: אז להם מה ישבנו ושרפנו כאן את כל השעות האלה?

יפעת שאשא ביטון: רק אלוהים שבשמיים יודע.

יוליה מלינובסקי: אז בואי נצביע נגד.

יוליה מלינובסקי: למה את רבה?

יוליה מלינובסקי: בואי נצביע נגד ונשאיר את המרכזים הקהילתיים בחוץ.

<טל גן צבי: ראש מטה שר החינוך.

<טל גן צבי: לפי דעתי כל רשימת הצהרונים.

<טל גן צבי: .. לשנה אחת רק.

<טל גן צבי: עד השר הבא.

יפעת שאשא ביטון: אל תערבב בין הדברים.

יפעת שאשא ביטון: יש סבסוד לשנתיים אבל אל תערבב בין הקול קורא לבין החוק.

יעקב מרגי: זה חוק פיקוח.

יפעת שאשא ביטון: כדי שהחוק הזה לא יישאר שטח הפקר, אנחנו רוצים לסגור אותו.

יוליה מלינובסקי: אנחנו נצביע בעד מרכזים קהילתיים.

יעקב מרגי: הסכמתם להבהרה של היועצת המשפטית?

<קריאה: כן.

יעקב מרגי: אני חי אתה.

יפעת שאשא ביטון: אני אמרתי לפרוטוקול שאנסו אותנו לקבל את זה.

יעקב מרגי: תגישי הסתייגות.

<קריאה: אתן מצביעות נגד.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: בהסתייגות.

יעקב מרגי: הן רוצות הסתייגות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מצביעים נגד השינוי.

יוליה מלינובסקי: אנחנו רוצים את המרכזים הקהילתיים בפנים.

יפעת שאשא ביטון: אתה תצביע בעד, אין לי בעיה, ואנחנו נצביע נגד השינוי, ואז החוק עובר במתכונת הקודמת שלו.

<מירב ישראלי: אבל אז הוא תקציבי.

יפעת שאשא ביטון: למה זה תקציבי?

יפעת שאשא ביטון: הממשלה לא מושכת.

יפעת שאשא ביטון: בנט הוא כל הממשלה?

יפעת שאשא ביטון: יש גם שר אוצר.

יפעת שאשא ביטון: יש כאן עוד שרים.

יפעת שאשא ביטון: בנט מושך?

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שבנט ימשוך.

יוליה מלינובסקי: שימשוך.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שאתם תהיו מסוגלים להגיד שמתנ"ס שמפעיל, יהיה בפנים.

יפעת שאשא ביטון: אני אמרתי שהפה שלי לא יישאר חתום.

יפעת שאשא ביטון: אני אגיד בדיוק מה קורה ושבנט מושפע מלחצים פוליטיים ובגלל שאולי זה מינוי שלו, אני לא יודעת מה, ואנחנו נבדוק טוב מאוד מה קורה שם, אתם נעמדתם כאן על הרגליים האחוריות כדי שהמתנ"סים לא ייכנסו לתוך הסיפור הזה.

<דודי מזרחי: זה פשוט לא נכון.

יעקב מרגי: אמרת.

יפעת שאשא ביטון: הייתי צריכה להיות בקריית שמונה אבל אני נשארת כאן כי לכם יש עניין שהמתנ"סים לא יהיו בפנים.

יפעת שאשא ביטון: אני לא יכולה לקבל את זה.

יפעת שאשא ביטון: אני מרגישה שותפה לפשע ושזה יהיה כתוב בפרוטוקול.

<נדב שינברגר: אני לא מצליח להבין מה הבעיה.

יפעת שאשא ביטון: טל, אני אמרתי שאין לי בעיה.

יפעת שאשא ביטון: אני מבינה את המורכבות.

יפעת שאשא ביטון: תכניסו רק את המתנ"סים כמפעיל.

יפעת שאשא ביטון: זהו.

יוליה מלינובסקי: מרכזים קהילתיים.

יוליה מלינובסקי: מה הבעיה?

יפעת שאשא ביטון: אני מוותרת על המרכזים הקהילתיים, אני מוותרת על הדברים האחרים, שהמתנ"סים יהיו בפנים.

יפעת שאשא ביטון: מתנ"ס הוא גוף ציבורי.

יפעת שאשא ביטון: נקודה.

יוליה מלינובסקי: שנבנה בכסף ציבורי ונמצא בבעלות הממשלה ושלטון מקומי.

יפעת שאשא ביטון: חוץ מזה שזאת איפה ואיפה כי גם הגנים הפרטיים וגם המתנ"סים ממומנים על ידי המדינה, אז למה את הגנים הפרטיים אנחנו מכניסים ואת המתנ"סים לא?

<קריאה: שיכניסו אותם.

יוליה מלינובסקי: את רוצה את הגנים הפרטיים?

יוליה מלינובסקי: תכניסי גם את המתנ"סים.

יוליה מלינובסקי: קבלי הכול ביחד.

יפעת שאשא ביטון: כל הזמן אתם מנסים לשכנע אותי ואני מודה שבכל השעות האלה אני מדברת ביני לבין עצמי ומנסה להבין אולי איפה אני לא מבינה נכון את הדברים.

יפעת שאשא ביטון: אתם משכנעים אותי שזה בגיץ, שצריך שוויון ואלף ואחד דברים.

יפעת שאשא ביטון: פתאום אני מגלה שגם המתנ"סים מקבלים מאתנו מימון.

יפעת שאשא ביטון: אז למה שהם יהיו שונים?

יפעת שאשא ביטון: תגידו לי למה.

יוליה מלינובסקי: אתם רוצים גנים פרטיים?

יוליה מלינובסקי: גם המתנ"סים בפנים.

<דודי מזרחי: המתנ"סים ממומנים על ידי משרד החינוך.

<דודי מזרחי: משרד החינוך משתתף בשכרו של מנהל המתנ"ס.

יפעת שאשא ביטון: מצוין.

יוליה מלינובסקי: אמרתם שאם שמתם שקל, זה כבר בפנים.

יוליה מלינובסקי: זה מה שאמרתם לגבי הפרטיים.

יוליה מלינובסקי: מתנ"ס לא משלם שכירים.

יוליה מלינובסקי: גן פרטי משלם שכירות.

יעקב מרגי: כל עוד הם מתייעצים, אתם תמשיכו להתווכח.

יפעת שאשא ביטון: המתנ"סים תמיד היו חלק מהשיח.

<דודי מזרחי: יש כאן עלויות.

יפעת שאשא ביטון: אני אתך.

יפעת שאשא ביטון: נחריג את כולם אבל המתנ"סים לא.

יפעת שאשא ביטון: המתנ"סים היו בלב לבו של החוק.

יפעת שאשא ביטון: איך הם יוצאים החוצה?

יפעת שאשא ביטון: באמת, איך?

יעקב מרגי: יפעת, הסכמנו להוציא את המתנ"סים ולהסמיך את השר.

יוליה מלינובסקי: לא.

יוליה מלינובסקי: אנחנו כבר לא מסכימים.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: מסכימים.

יוליה מלינובסקי: אנחנו לא מסכימים.

יפעת שאשא ביטון: מורחים אותנו.

יפעת שאשא ביטון: זה קורה בגנים הפרטיים עם כל הלוביסטים שהם הפעילו.

יפעת שאשא ביטון: זה קורה כאן עם המתנ"סים עם כל הכוח שהם הפעילו.

יפעת שאשא ביטון: ובסוף יוצא שבמקום לשרת את הציבור, אנחנו משרתים את בעלי האינטרס.

יפעת שאשא ביטון: זה הסיפור.

יוליה מלינובסקי: גן פרטי שמשלם שכירות, הם לא מוכנים להחריג.

יוליה מלינובסקי: המתנ"סים שלא משלמים כלום, הם מוכנים להחריג.

יוליה מלינובסקי: המתנ"ס נבנה בכסף ציבורי.

יוליה מלינובסקי: הוא לא נבנה בתרומה.

יעקב מרגי: סיכמנו.

יעקב מרגי: הפשרה שנסגרה אצלי.

יעקב מרגי: התפשרנו.

יעקב מרגי: אולי תלמדו קצת לסתום את הפה.

יעקב מרגי: יפעת, סיכמנו.

יעקב מרגי: תקשיבו.

יעקב מרגי: סיכמנו.

יעקב מרגי: מוציאים את המתנ"סים, מסמיכים את השר להחריג.

יוליה מלינובסקי: רביזיה.

יעקב מרגי: אי אפשר.

יוליה מלינובסקי: הסתייגות.

יעקב מרגי: הסתייגות תגישי.

יוליה מלינובסקי: הסתייגות.

יוליה מלינובסקי: שהמתנ"סים יהיו בפנים.

יפעת שאשא ביטון: גם אני רוצה להגיש הסתייגות ולדבר במליאה.

יפעת שאשא ביטון: אני מעבירה את זה עם הסתייגות.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה הסתייגות במליאה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מבקשים שחברת המתנ"סים תהיה חלק מחוק הפיקוח.

יפעת שאשא ביטון: כולם יצביעו אתנו.

יעקב מרגי: את מעבירה את המבוכה למליאה.

יעקב מרגי: למה?

יפעת שאשא ביטון: שיהיו במבוכה.

יפעת שאשא ביטון: ביבי לא ייקח אותי במטוס שלו לקריית שמונה עכשיו.

יעקב מרגי: יפעת, אין מה לעשות.

יעקב מרגי: אלה החיים.

יעקב מרגי: אנחנו חוזרים לפשרה שהסכמת לה ואני הסכמתי לה.

יעקב מרגי: אנחנו מעמידים את נוסח הפשרה להצבעה.

יעקב מרגי: אנחנו חוזרים להגדרת צהרון בלי המתנ"סים ומסמיכים את השר.

יעקב מרגי: תמצאו את הנוסח המתאים.

<מירב ישראלי: אני שוב אומר.

<מירב ישראלי: עם התוספת שאמרנו לגבי הקייטנות?

יעקב מרגי: כן.

צהרון תהיה: אם היא מופעלת על ידי רשות מקומית, מי מטעמה או אחד מהגופים האלה והשר קבע שהחוק חל עליה, שזה כנראה בצו, אנחנו נראה איך לעשות את זה - - -

יפעת שאשא ביטון: רגע.

יפעת שאשא ביטון: אתם עכשיו גם לקחתם את מה שהיה קודם ושמתם בהחלטת השר?

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: מה פתאום?

יעקב מרגי: אני לא מבין איך הבנת את זה.

יפעת שאשא ביטון: אני מקשיבה ואני מנסה להבין מה אני שומעת.

יפעת שאשא ביטון: כל מי שמופעל על ידי רשות מקומית במוסדות חינוך - - -

יעקב מרגי: חכי.

יעקב מרגי: עזבי את מה שהיה בקייטנות.

יעקב מרגי: תקריאי את הנוסח בלי הקייטנות.

יפעת שאשא ביטון: כן.

יפעת שאשא ביטון: אני לא מתה על מה שיצא בקייטנות.

יפעת שאשא ביטון: אמרתי את זה קבל עם ועדה.

יפעת שאשא ביטון: זה היה חוק שלי.

<קריאה: זה באחריות שר החינוך.

יפעת שאשא ביטון: ברור שזה באחריות שר החינוך.

יעקב מרגי: היא לא רוצה את ההרחבה.

יפעת שאשא ביטון: אני לא מוכנה שגם מה שפועל במוסדות חינוך פתאום שר החינוך צריך לתת - - -

<מיכל חורין: לא.

<מירב ישראלי: זה לא מה שהקראתי.

יוליה מלינובסקי: אני כבר איבדתי את זה לחלוטין.

יפעת שאשא ביטון: תקריאי עוד פעם.

<מירב ישראלי: אני אקריא את כל ההגדרה.

<מירב ישראלי: "צהרון" - מסגרת חינוכית בלתי פורמלית לילדים עד כיתה ג' המשמשת לשהות יומית של ילדים כאמור חמישה ימים בשבוע ופועלת לאחר שעות הלימודים או בתקופות של חופשות לימודים במהלך שנת הלימודים ומתקיים בה אחד מאלה: היא פועלת בשטח מוסד חינוך.

<מירב ישראלי: היא מופעלת על ידי רשות מקומית או מי מטעמה בשטח מרכז קהילתי, אם השר קבע שהחוק חל עליה.

<מירב ישראלי: זה בלי ההרחבה.

יפעת שאשא ביטון: למה?

יעקב מרגי: כי את לא רוצה.

יפעת שאשא ביטון: אם זה מופעל על ידי הרשות המקומית זה בכל מקרה חל עליו.

יפעת שאשא ביטון: אבל אם זה מופעל על ידי המתנ"ס, זה לא חל עליו.

יעקב מרגי: זו הפשרה שרצינו.

יעקב מרגי: זו הפשרה עליה הסכמנו.

יעקב מרגי: הסכמנו שאנחנו מוציאים מתנ"סים ומסמיכים את השר.

יפעת שאשא ביטון: לא.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שאם הרשות המקומית מפעילה או מי מטעמה מפעיל את הצהרון, הוא תחת פיקוח.

יפעת שאשא ביטון: נקודה.

יפעת שאשא ביטון: לא קשור לשר.

יפעת שאשא ביטון: לגבי המתנ"סים יש את ההחרגה של השר.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו אתם באים וגונבים לי עוד איזה סוס מהאורווה.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: זה בדיוק הניסוח.

יפעת שאשא ביטון: זה לא.

יפעת שאשא ביטון: תסתכל.

יפעת שאשא ביטון: תקריאי עוד פעם את הניסוח בבקשה.

יעקב מרגי: אמרנו שהמתנ"סים לא בפנים.

יעקב מרגי: אנחנו הסכמנו בפשרה שאנחנו מוציאים את המתנ"סים מהחוק.

יוליה מלינובסקי: לא.

יוליה מלינובסקי: אנחנו לא הסכמנו.

יעקב מרגי: את לא הסכמת.

יפעת שאשא ביטון: בסדר.

יפעת שאשא ביטון: קיבלנו את הדין.

יעקב מרגי: קיבלנו את הדין.

יפעת שאשא ביטון: אלא אם כן השר מחליט.

יעקב מרגי: קיבלנו את הדין.

יעקב מרגי: בלענו את הצפרדע.

יעקב מרגי: המתנ"סים לא בפנים.

יפעת שאשא ביטון: אלא אם כן השר מחליט.

יעקב מרגי: זה בדיוק הניסוח.

יפעת שאשא ביטון: לא.

יפעת שאשא ביטון: כאן כתוב אם הרשות מפעילה במתנ"ס ציבורי או מי מטעמה, אם השר יסכים.

יפעת שאשא ביטון: אז לא.

יפעת שאשא ביטון: כל צהרון שמופעל על ידי הרשות המקומית נמצא תחת פיקוח.

יעקב מרגי: מה ההבדל?

יפעת שאשא ביטון: אני אסביר לך.

יפעת שאשא ביטון: כל צהרון שמופעל על ידי הרשות המקומית, אתה שם לב שמישהו כאן ניסה לשחק לנו עם הניסוח.

יפעת שאשא ביטון: נמצא תחת פיקוח.

יפעת שאשא ביטון: כל צהרון שמופעל על ידי רשות מקומית, זה לא משנה אם זה במחסן או במוסד חינוכי או בגינה של השכנים – הוא בפיקוח.

<קריאה: לא.

<קריאה: זה לא מה שכתוב.

יפעת שאשא ביטון: זה בטח מה שמקובל.

יפעת שאשא ביטון: כל מה שמופעל על ידי הרשות.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו הם לקחו גם את הצהרונים שהחרגנו ועכשיו הם מחריגים לנו גם את זה.

יפעת שאשא ביטון: לא יקום ולא יהיה.

יעקב מרגי: לא הבנת.

יפעת שאשא ביטון: אני לא הבנתי?

יעקב מרגי: אני לא הבנתי.

יפעת שאשא ביטון: זה לא יאמן.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יושבים כאן, מתווכחים על הצהרונים ובסוף אתם מכניסים לי גם רשות מקומית שמפעילה במקום אחר.

<קריאה: מה זה כל ההסכמות על המועצות האזוריות?

יעקב מרגי: אתה שותק.

יעקב מרגי: נועה, תנו לי לבודד את זה.

יעקב מרגי: תנו לי לחדד את זה.

יעקב מרגי: הוויכוח היה אם מתנ"סים בפנים או לא בפנים.

יפעת שאשא ביטון: סגרנו.

יעקב מרגי: סגרנו.

<מירב ישראלי: זה עניין של הגדרה.

<מירב ישראלי: זאת אי הבנה.

יעקב מרגי: נגיע להגדרה.

<מירב ישראלי: יש כאן אי הבנה.

יעקב מרגי: רגע.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני לא רוצה את העזרה שלכם.

יעקב מרגי: אני לא רוצה עזרה מאף אחד.

יעקב מרגי: שאף אחד לא יפריע לי.

יעקב מרגי: הוויכוח היה אם המתנ"סים בפנים או לא בפנים.

יעקב מרגי: בפשרה האחרונה, התפשרנו אצלי בלשכה, היה שהופכים את המשוואה.

יעקב מרגי: בהתחלה רצינו שהמתנ"סים יהיו בפנים והשר יחריג ויוציא החוצה.

יעקב מרגי: בא משרד החינוך ואמר שלא נעשה את השר רע אלא נלך הפוך, תוציאו את המתנ"סים והשר יכניס.

יעקב מרגי: עד כאן הרציונל.

יעקב מרגי: אנחנו ביקשנו ממך, היועצת המשפטית, לנסח לנו את הרציונל הזה ואז הבאת לנו נוסח.

<מירב ישראלי: אני אסביר מה אני חושבת שהייתה אי ההבנה.

<מירב ישראלי: אני חושבת שאי ההבנה היא שכאשר אתם אומרים מתנ"ס, אתם מתכוונים למשהו אחר והממשלה התכוונה למשהו אחר.

יעקב מרגי: המפעיל.

יפעת שאשא ביטון: אין.

יפעת שאשא ביטון: מתנ"ס הוא מתנ"ס.

יעקב מרגי: המפעילים.

<הדס אגמון: הרבה פעמים המתנ"ס מפעיל בשטח בית הספר ועל זה אין לאף אחד מחלוקת.

יעקב מרגי: אז אין מחלוקת.

יפעת שאשא ביטון: וכשהרשות מפעילה במתנ"ס?

<הדס אגמון: נכון.

יעקב מרגי: את זה רצינו להחריג.

יעקב מרגי: יפעת, על זה הסכמנו.

יפעת שאשא ביטון: הם לא מסכימים.

יעקב מרגי: מתנ"ס מפעיל באמצעות הרשות המקומית בגני ילדים ובמוסד חינוכי – חל עליו.

יעקב מרגי: נקודה.

יעקב מרגי: לא רוצה לשמוע על זה יותר.

יעקב מרגי: כרגע יש הפעלה בתוך המתנ"ס, על זה ביקשתם להחריג.

יעקב מרגי: הסכמנו.

יעקב מרגי: בלענו גם את זה.

יעקב מרגי: גם היא הסכימה.

יעקב מרגי: אני מבקש לתת לי את הנוסח המצמצם הזה.

יעקב מרגי: אל תתרחבו לי.

יעקב מרגי: לא רוצה לחזור עוד פעם על הדיון.

<מירב ישראלי: אני שואלת האם מתנ"ס הוא חברה, זה גוף משפטי, או מתנ"ס זה מקום.

יעקב מרגי: מתנ"ס הוא מקום.

יוליה מלינובסקי: אז זה מבנה ציבור ואתם לא רוצים.

יפעת שאשא ביטון: אבל אם הרשות המקומית מפעילה במתנ"ס?

<נעה היימן: ההסכמות היו כלהלן.

<נעה היימן: מה שאמרנו בהתחלה, על כל גן ועל כל בית ספר יפעל פיקוח.

יפעת שאשא ביטון: על כל צהרון שמפעילה הרשות המקומית.

<נעה היימן: על כל צהרון שפועל בגן או בבית ספר, לא משנה מי המפעיל, יש פיקוח.

יפעת שאשא ביטון: ברור, אבל אני מדברת ברחב.

<נעה היימן: לפני הרחב.

<נעה היימן: כל צהרון שפועל בגן או בבית ספר, חל עליו פיקוח.

יעקב מרגי: גם אם החברה למתנ"סים מפעילה אותו.

<נעה היימן: גם אם החברה למתנ"סים, גם אם הרשות המקומית, גם אם הזכיין הפרטי – חל עליו פיקוח.

<נעה היימן: עכשיו מה קורה כשפועל צהרון מחוץ לשטח בית ספר, בשטח מחוץ לשטח בית ספר, כאשר השטח הזה הוא שטח ציבורי, כלומר, שטח של רשות מקומית, שטח של מתנ"ס - - -

יפעת שאשא ביטון: כאן השאלה מי מפעיל.

יפעת שאשא ביטון: לכן אמרתי שנרחיב את זה.

<נעה היימן: במקומות כאלה, אם ראה השר לנכון להפעיל פיקוח - - -

יפעת שאשא ביטון: ואם הרשות המקומית מפעילה את זה.

<נעה היימן: אמרתי.

יפעת שאשא ביטון: לא.

יפעת שאשא ביטון: על זה התפוצץ הדבר.

יפעת שאשא ביטון: לא נכון.

יפעת שאשא ביטון: זה לא נכון.

יפעת שאשא ביטון: אל תנצלו את זה.

יפעת שאשא ביטון: תקשיבו, אני חדה כתער ביכולת שלי להקשיב לכם לאורך כל הדיון ואנחנו נוציא את הקלטות ואתם תראו שאני הייתי קשובה מאוד.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו דיברנו על זה שכל צהרון שמופעל על ידי הרשות או מי מטעמה, יהיה בפיקוח.

יפעת שאשא ביטון: אז נכנסנו לשאלות איפה מפעילים, אם זה מרחב או מפעיל ואלף ואחד דברים.

יפעת שאשא ביטון: אתם הורגים לנו את החוק.

יפעת שאשא ביטון: אני אצביע נגד.

יעקב מרגי: אני אשאל אותך שאלה.

יעקב מרגי: לכאורה לאיזה פשרה הסכמת?

יעקב מרגי: אם הסכמת.

יפעת שאשא ביטון: רק לגבי המתנ"ס.

יפעת שאשא ביטון: עניין אותם החברה למתנ"סים.

<קריאה: לא נכון.

יעקב מרגי: אני ביקשתי מכם לדבר?

יעקב מרגי: אני שואל את יפעת שאלה.

יעקב מרגי: אם החברה למתנ"סים מפוקחת, כשזה מפעיל בגן ילדים או בבית ספר, ואת אומרת לי עכשיו שאם הרשות המקומית מפעילה במתנ"ס, הוא גם לא יוכל, אז באיזו פשרה באנו לקראתם?

יפעת שאשא ביטון: אני אסביר לך.

יפעת שאשא ביטון: כי מלכתחילה אנחנו לא דיברנו בכלל על צהרונים שמופעלים על ידי הרשות.

יפעת שאשא ביטון: זה היה ברור.

יעקב מרגי: מתנ"סים.

יעקב מרגי: איפה התפשרת לגבי המתנ"סים?

יפעת שאשא ביטון: אני אסביר לך איפה.

יפעת שאשא ביטון: כשאני מבחינתי, אם אנחנו היינו רציניים כאן, כל מה שמופעל על ידי המתנ"ס - - -

יעקב מרגי: אנחנו לא רציניים.

יעקב מרגי: אנחנו אחרי.

יפעת שאשא ביטון: כל מה שמופעל על ידי המתנ"ס, בין אם זה בשטח המתנ"ס ובין אם זה בשטח בית הספר או הגן, נמצא בפיקוח.

יפעת שאשא ביטון: באו אלי ואמרו, תקשיבי, מה שקשור למתנ"סים, אנחנו מתייחסים למרחב של המתנ"ס ולמתנ"ס כמפעיל.

יפעת שאשא ביטון: כל מה שהמתנ"ס יפעיל בשטח בית הספר והגנים, יפוקח, ומה שהמתנ"ס יפעיל בשטח המתנ"ס, נשאיר את זה לשיקול דעתו של השר.

יעקב מרגי: נכון.

יפעת שאשא ביטון: יופי.

יפעת שאשא ביטון: אין לזה קשר ולא חצי קשר עם מה שהרשות מפעילה.

יעקב מרגי: מה הבעיה?

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שכל מה שהרשות מפעילה, לא משנה איפה, יהיה בפיקוח.

יפעת שאשא ביטון: זאת הייתה מהות החוק.

יוליה מלינובסקי: יכול להיות שרשות מפעילה בתוך מתנ"ס.

<נעה היימן: מבחינת הממשלה, אני לא יודעת למה נטפלנו מכל הדברים לשם קוד החברה למתנ"סים.

<נעה היימן: אין מבחינתנו הבדל ביכולת הפיקוח על מתנ"ס שהרשות המקומית עושה בתוך מוזיאון ישראל, על מתנ"ס שהרשות המקומית עושה בתוך שטח בית כנסת.

<נעה היימן: מה ההבדל?

יעקב מרגי: את אומרת לי שאין לך אפשרות.

יפעת שאשא ביטון: הרשות מפעילה?

יפעת שאשא ביטון: אנחנו במצב יותר גרוע מכפי שהיינו לפני שלוש שעות.

<נעה היימן: העמדה שלנו לגבי מתנ"סים ברשויות מקומיות היא זהה והיא נובעת משטח בו פועלת המסגרת.

<נדב שינברגר: אנחנו אמרנו פרטי או לא פרטי.

<נדב שינברגר: זה היה מלכתחילה.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

<נדב שינברגר: פרטי או לא פרטי.

<נדב שינברגר: את באה ואומרת רשות מקומית, שהיא כאילו האימא של המדינה, מפעילה צהרון ואנחנו נפקח עליו.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשאיר את זה לשיקול השר.

יפעת שאשא ביטון: לא רוצה שהשר יחליט לי כאן.

יפעת שאשא ביטון: זה לא היה החוק.

יפעת שאשא ביטון: תקשיב, זאת רמאות.

יפעת שאשא ביטון: רימו אותנו.

יפעת שאשא ביטון: רימו אותנו כי אנחנו דיברנו על רשות מקומית שמפעילה.

יפעת שאשא ביטון: הוויכוח היה מתנ"ס או לא מתנ"ס.

<מירב ישראלי: זה הנוסח שהעבירו לנו.

יעקב מרגי: אם לא, על מה התפשרנו?

יפעת שאשא ביטון: אני אסביר לך על מה התפשרנו.

יפעת שאשא ביטון: כי המתנ"סים, אם הם מפעילים צהרון בתוך המתנ"ס, אנחנו משאירים את זה לשיקול דעתו של השר.

<קריאה: הרגתם את כל מה שרצינו לעשות.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

<מיכל מנקס: כל הפניות שיש אלי בעת האחרונה מראשי הרשויות, שחלקם פנו לשר כחלון, ואגב, רובם הצטרפו לקול הקורא, אבל כל הפניות הן בגלל חימום של המתנ"סים המקומיים שכותבים.

<מיכל מנקס: יש לי כאן מייל שקיבלתי אתמול בלילה.

<מיכל מנקס: הם לא עומדים בשכר, הם לא עומדים במספרים.

<מיכל מנקס: יש עיר גדולה, השנייה או השלישית בגודלה בארץ, שהולכת להיכנס למודל שלנו והולכת גם לפצל הנחות לילדים והיא תעמוד בזה.

<מיכל מנקס: אז איך אנחנו מחריגים?

<מיכל מנקס: מחר כפטריות אחרי הגשם חברת המתנ"סים תעמוד ותהפוך את כל החוק הזה לכלום.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: הנה.

יוליה מלינובסקי: זאת האמת.

יוליה מלינובסקי: מבני ציבור צריכים להיות בפנים.

יוליה מלינובסקי: אני רוצה לשאול שאלה.

יוליה מלינובסקי: מרכז קהילתי הוא מושג רחב שהמתנ"ס הוא חלק ממנו.

יוליה מלינובסקי: מה עוד יש במרכז הקהילתי?

יפעת שאשא ביטון: כבר התפשרנו על זה.

<קריאה: הרי הם יצאו לעשר דקות לנסח את זה.

יפעת שאשא ביטון: אבל זה נוגע רק למתנ"ס.

יפעת שאשא ביטון: אתם רואים אותנו הולכים ומסבירים לציבור?

יפעת שאשא ביטון: איזה צהרונים מפוקחים?

יפעת שאשא ביטון: אתם לקחתם את החוק שלי ועשיתם אותו כזה קטן.

יפעת שאשא ביטון: הבסיס שלו היה שכל צהרון שמופעל על ידי הרשות או מי מטעמה, הוא יהיה מפוקח.

יפעת שאשא ביטון: זה מה שהיה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו עכשיו מתווכחים על המתנ"סים שעות בחוץ כדי להיכנס לכאן ולגלות שאתם מחריגים לי גם צהרונים שמופעלים על ידי הרשות המקומית?

יפעת שאשא ביטון: תגידו, מה קרה כאן?

יפעת שאשא ביטון: התשובה היא כל מה שמופעל על ידי הרשות וגם על ידי המרכז הקהילתי.

יוליה מלינובסקי: תסבירו לי את ההיגיון.

יוליה מלינובסקי: אני רשות קטנה, יש לי מתנ"ס, אין לי מספיק ילדים בכיתות ואני מכניסה עוד ילדים למתנ"ס.

יוליה מלינובסקי: למה לא? אני לא רוצה שר שהיום יהיה בנט ומחר מישהו אחר.

יוליה מלינובסקי: זה לא הגיוני מה שאתם אומרים.

יוליה מלינובסקי: אתם עושים הצגה.

יוליה מלינובסקי: גן פרטי לא, ומתנ"ס כן.

יפעת שאשא ביטון: שיהיה לנו בהצלחה.

יעקב מרגי: מניסיונות העבר, אני צריך לוודא שדיברנו באותה שפה ושאחד הבין את השני.

יעקב מרגי: אנחנו מחדשים את הישיבה.

יעקב מרגי: מי מציג את הפשרה שהוצגה?

יפעת שאשא ביטון: דודי, אני אומר אותה.

יפעת שאשא ביטון: זה ברוח מה שאתה הצגת.

<קריאה: כן, רק תרשי לנו לשאול אחר כך שאלות כדי שנהיה בטוחים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מכניסים את כולם לפיקוח באופן כזה שבחברה למתנ"סים אתם בעצם עושים את הפיקוח, אתם, זה אומר משרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: בכל מה שמפעילה הרשות דרך תאגידים שלה או במסגרות פרטיות או משהו אחר, היא בעצם מחויבת להגיש תצהיר שהיא עומדת בכל המתווה שאתם ביקשתם.

יפעת שאשא ביטון: אמת?

<דודי מזרחי: נכון.

<דודי מזרחי: רק לחדד לגבי התצהיר.

<דודי מזרחי: זה לא לסמן וי.

<דודי מזרחי: זאת אחריות שלה לוודא שהסטנדרט של הצהרון על כל המשתמע מכך, כפי שיופיע בתקנות, מתקיים.

<דודי מזרחי: זאת אחריות הרשות.

יעקב מרגי: במתווה של הפשרה הקודמת היה מדובר בתצהיר בלי שנוודא שמדובר מעבר לתצהיר, אבל בסדר.

יעקב מרגי: הייתי חייב לומר בשביל האולקוס.

<מיכל מנקס: אני אומרת לפקח אותו הדבר.

<מיכל מנקס: נגיש את אותו תצהיר שאתם תדרשו מחברת המתנ"סים.

<הדס אגמון: אנחנו לא נכתוב הוראה ספציפית לחברה למתנ"סים.

<מירב ישראלי: לא.

<מירב ישראלי: חברה ממשלתית.

יפעת שאשא ביטון: אתם תגדירו.

<מירב ישראלי: חברה ממשלתית שמפעילה, אם זאת חברה ממשלתית.

<הדס אגמון: איי מבינה שבעצם כל הצהרונים – תקנו אותי – שפועלים במבנה ציבור - - -

<מיכל מנקס: לא ציבור.

<מיכל מנקס: במבנה של מרכז קהילתי.

יפעת שאשא ביטון: שהוא חברה ממשלתית.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו עשינו הבחנה.

<הדס אגמון: כל הצהרונים שפועלים במבנה של מרכז קהילתי, חל עליהם החוק אלא שאנחנו עושים איזושהי הוראה ספציפית לגבי כאלה שרשות מקומית מפעילה ולשם אנחנו מעבירים חלק מהאחריות אל הרשות המקומית.

<קריאה: והבעלויות.

<קריאה: אנחנו עושים הפרדה בפיקוח.

יפעת שאשא ביטון: עושים הפרדה בפיקוח.

יפעת שאשא ביטון: בדיוק.

<קריאה: כשהבעלות/חברת בת שלו/חברת המתנ"סים, משרד החינוך מפקח.

<קריאה: כשהבעלות היא הרשות המקומית, היא וחברת בת שלה והיא מקיימת צהרון במבנה של המרכז הקהילתי, היא תעביר את אותה תשומה שידרוש.

יעקב מרגי: בסדר.

יעקב מרגי: היא מחפשת את הניסוח המשפטי.

<מיכל מנקס: הרשות המקומית לא תפקח על עצמה.

<מיכל מנקס: הפיקוח יישאר בידי משרד החינוך.

<מיכל מנקס: אתם עושים איזושהי קיצור דרך כי הרשות המקומית תעביר הצהרות ואולי אלה יהיו הצהרות מעובות יותר מאשר הצהרון הרגיל מעביר, אבל מי שיבדוק שיש התאמה בין ההצהרות האלה, זה משרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: כן.

<דודי מזרחי: זה לא שגר ושכח.

<דודי מזרחי: חלק מהרכיב של ההצהרה, זאת הצהרה של הרשות המקומית שראשית המבנה שבו הצהרון קיים עונה לתקינה כפי שהוגדר בתקנות.

<דודי מזרחי: שהצוות, כוח האדם וכולי, הכול בהתאם ואיזו מחויבות של הרשות גם לעשות על זה בקרה ומוניטורינג.

יעקב מרגי: אני אשאל אותך שאלה.

יעקב מרגי: אני אתך.

יעקב מרגי: אני ממשיך בנקודה הזאת.

יעקב מרגי: לו יצויר שהרשות המקומית הגישה תצהיר ובמקרה מסוים היא מצאה שגוף לא עומד, למרות ההצהרה, בתנאים.

יעקב מרגי: היא תפנה אליך לסעד.

יעקב מרגי: אתה תיישם אותו?

יעקב מרגי: סעד של עיצום כספי.

<מירב ישראלי: לה אין כלים.

יפעת שאשא ביטון: הם אוכפים.

<דודי מזרחי: במקרה הזה ודאי שניתן מענה.

<דודי מזרחי: אני אומר שזה יהיה ברור.

<דודי מזרחי: זה לא רק תצהיר שאומר אני רשות, הכול בסדר.

יפעת שאשא ביטון: אתה אמרת שמגישים תצהיר.

<דודי מזרחי: אני מסביר מה יש בתצהיר.

<דודי מזרחי: אני לא מנסה לייצר קשיים.

<דודי מזרחי: שזה יהיה ברור שלא אחרי כן מישהו יטען שלא זה מה שנאמר מלכתחילה.

<דודי מזרחי: זה לא שרשות מגישה תצהיר האומר שהמבנה בסדר, כוח האדם נראה לה בסדר, תודה, שלום.

יפעת שאשא ביטון: לא.

יפעת שאשא ביטון: המחיר הוא כזה.

יפעת שאשא ביטון: התקינה היא כזאת.

<דודי מזרחי: מעבר לזה היא מחויבת לוודא במהלך השנה שזה הסטנדרט שעומד.

<דודי מזרחי: אני לא מחייב אותה עכשיו כל יום לבקר שם במוסד.

<דודי מזרחי: צריך לעשות משהו שהוא סביר.

<מירב ישראלי: מה את עושה אם את מגלה שיש שם בעיה?

<מיכל מנקס: זה לא שגר ושכח.

<מיכל מנקס: שיגרנו את המכתב.

<מיכל מנקס: לא הרשות המקומית מפעילה אלא חברת הבת שלה.

יעקב מרגי: קיבלת תלונה.

<מיכל מנקס: אם אני מקבלת תלונות, זה בסדר גמור ואני פונה לרגולטור.

<מיכל מנקס: אני לא יכולה לעשות עם זה כלום למרות שיש איזה שהן סנקציות של המפעיל אבל הוא אפילו לא מפעיל מטעמי.

<דודי מזרחי: יש לך תלונות מסוימות, את צריכה לטפל.

<דודי מזרחי: את כביכול חורגת, את צריכה לטפל בזה.

<דודי מזרחי: אבל אם לצורך העניין יש לך איזושהי סיטואציה, ברור שלא את תפעילי את הסנקציות הכספיות.

<דודי מזרחי: לא זאת הכווניה.

<נעה היימן: מכיוון שזה פועל בתוך המבנים שכם, יש לכם יכולת לעבוד מול הספקים השונים שנמצאים.

יפעת שאשא ביטון: ולומר להם ליישר קו.

<נעה היימן: להגיד להם שיישרו קו.

<מיכל מנקס: אבל אני לא הולכת להפעיל מנגנון.

יפעת שאשא ביטון: את לא מפעילה סנקציות.

יעקב מרגי: ברור.

<מיכל מנקס: אנחנו לא מנגנון פיקוח.

יעקב מרגי: ברור.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: אמרת את זה.

יפעת שאשא ביטון: דיברנו על תצהירים.

יפעת שאשא ביטון: היא אמורה לוודא שמה שיש בתקנות, זה מה שקורה.

יעקב מרגי: בחוק תיאמר רק סוגיית התצהיר.

יעקב מרגי: אני חייב לוודא לפרוטוקול שגם במנגנון הזה שהמצאנו עכשיו, בכל מקרה אם היא צריכה סעד של העיצום, של הפרה, של כל משהו, היא מקבלת מכם כרגולטור.

<מיכל חורין: גם באופן יזום.

<דודי מזרחי: כן.

<דודי מזרחי: אפרופו לפרוטוקול.

<דודי מזרחי: זה צריך להשתמע גם בתקנות.

<דודי מזרחי: זה לא יכול להיות שגרר ושכח.

<דודי מזרחי: זה אומר שבמוסדות האלה לרשות המקומית יש חובה לבצע בקרות בהיקף סביר.

<מיכל מנקס: עם בקרות אני חיה.

<מיכל מנקס: לא פיקוח ולא אכיפה.

יעקב מרגי: בקרות.

<מיכל מנקס: עם בקרות אני חיה.

יעקב מרגי: בסדר.

יעקב מרגי: תודה.

<מירב ישראלי: אם אתם רוצים משהו כזה בתקנות, יכול להיות שצריך לעשות הסמכה מפורשת.

<מירב ישראלי: אני לא יודעת.

<קריאה: הרשות המקומית צריכה לעשות בקרות.

יעקב מרגי: לא צריך להסמיך לבקרות.

יפעת שאשא ביטון: דיברנו על תצהירים כדי לוודא שהם עומדים בתקינה.

יעקב מרגי: הרשות המקומית עורכת בקרות.

יעקב מרגי: לא צריך הסמכה מיוחדת.

יעקב מרגי: אם לא, אין חוק.

<מיכל חורין: לגבי התקנות, מאוד יכול להיות שהתקינה לגבי גוף כזה - - -

<מירב ישראלי: סעיף התקנות נותן לכם.

<מיכל חורין: נכון.

<מיכל חורין: אני רק רוצה לוודא שזה ברור שיכול מאוד להיות שבמבנים האלה יידרשו דברים נוספים מעבר.

יפעת שאשא ביטון: יידרש מה שנדרש בכל המקומות האחרים.

יפעת שאשא ביטון: בואו לא נשים מקלות בגלגלים.

יפעת שאשא ביטון: מה שנדרש בכל צהרון, זה מה שנדרש כאן.

יעקב מרגי: היא לא התכוונה לכך.

יעקב מרגי: אני הבנתי אחרת.

יעקב מרגי: גם בלי הוויכוח שהיה בינינו, אם החוק היה עובר כפי שרצינו, אוטומטית אותם מבנים היו צריכים להתאים את עצמם.

יעקב מרגי: לא צריך להכניס את כולם לפרנויה ולחששות.

יעקב מרגי: אבל טוב שאמרת את זה.

יעקב מרגי: לא הייתה לה כוונה להשית עוד דברים נוספים מעבר למה שהיא משיתה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: מירב, ניסוח.

<מירב ישראלי: אנחנו מדברים על ההגדרה של צהרון.

<מירב ישראלי: "צהרון" - מסגרת חינוכית בלתי פורמלית לילדים עד כיתה ג', המשמשת לשהות יומית של ילדים כאמור חמישה ימים בשבוע ופועלת לאחר שעות הלימודים או בתקופות של חופשות לימודים במהלך שנת הלימודים ומתקיים בה אחד מאלה: היא פועלת בשטח מוסד חינוך.

<מירב ישראלי: היא פועלת במרכז קהילתי שזה מבנה ציבור המיועד והמשמש דרך כלל לקיום פעילות קהילתית או חברתית.

יפעת שאשא ביטון: וכל מסגרת שמופעלת על ידי הרשות.

<מירב ישראלי: זה הוסכם?

יפעת שאשא ביטון: כן.

יפעת שאשא ביטון: כי מה שמופעל על ידי הרשות וזה לא במתנ"ס, ניתן תצהיר של השלטון המקומי.

יוליה מלינובסקי: אבל זה מרכז קהילתי.

יפעת שאשא ביטון: סליחה.

יפעת שאשא ביטון: בסדר.

<מירב ישראלי: היא פועלת במרכז קהילתי.

<מירב ישראלי: האם כאן יש חלופות מסוימות שרק עליהן הוא חל?

<מירב ישראלי: היא פועלת במרכז קהילתי, ו-?

יפעת שאשא ביטון: וזהו.

יוליה מלינובסקי: בתקנות תהיה הרגולציה של הבקרה.

<מירב ישראלי: אתם דיברתם על רשות מקומית או מי מטעמה.

<נעה היימן: פועלת על ידי רשות מקומית במרכז קהילתי.

יפעת שאשא ביטון: לא.

יפעת שאשא ביטון: גם וגם.

יפעת שאשא ביטון: בכל מקום שהיא מופעלת.

<נעה היימן: לכן, למה לכתוב?

<נעה היימן: אם אנחנו מגדירים צהרון, הגדרנו מבנים, אמרנו בתוך גן ילדים, בתוך בית ספר, בתוך מרכז קהילתי.

<נעה היימן: כולם מחויבים בחוק.

<נעה היימן: אמרתם שאם יש מישהו פרטית, שוכרת חדר במתנ"ס, אז היא כבר לא יכולה.

יפעת שאשא ביטון: לא.

יעקב מרגי: אני לא חוזר על ההבנות.

יעקב מרגי: החרגנו את הפרטיים.

יפעת שאשא ביטון: הרשות מפעילה.

יפעת שאשא ביטון: אם זה מופעל על ידי גוף פרטי בנוסף למסגרות המפוקחות שמופעלות על ידי הרשות, זה כבר סיפור אח.

יפעת שאשא ביטון: ר

<נעה היימן: במרכז מקומי.

<מירב ישראלי: תאגיד עירוני נחשב למי מטעמה?

יפעת שאשא ביטון: כן.

<מירב ישראלי: וכולל תאגיד עירוני.

<מירב ישראלי: כל מי שהוא רשות מקומית או מי מטעמה, שזה אומר או זכיין, או תאגיד עירוני, או חברה עירונית.

<מירב ישראלי: מבחינת

<מירב ישראלי: כם זה מי מטעמה?

<מיכל מנקס: השאלה אם מי מטעמה זה גם תאגיד עירוני?

יפעת שאשא ביטון: כן.

יוליה מלינובסקי: בוודאי.

<מירב ישראלי: פועלת במרכז קהילתי.

<מירב ישראלי: מופעלת על ידי חברה ממשלתית.

יוליה מלינובסקי: למה לא לכתוב חברה למתנ"סים.

<קריאה: לא.

<קריאה: חברת הכפר הירוק גם היא חברה ממשלתית.

<קריאה: מקווה ישראל, גם היא חברה ממשלתית.

<דודי מזרחי: יש ארבע.

<דודי מזרחי: הכפר הירוק, שדה בוקר, המתנ"סים, אבל הם עוסקים בדברים אחרים.

<דודי מזרחי: חברה ממשלתית זה הכי רחב.

יעקב מרגי: צריך הגדרה כוללת.

יעקב מרגי: אל תצמצם.

יפעת שאשא ביטון: הם הסכימו.

<מירב ישראלי: אני מקריאה ותגידו לי אם זה כך.

<מירב ישראלי: גוף בשליטה של הממשלה, של רשות מקומית או של כמה רשויות מקומיות – שזה שייך להגדרה הקודמת – לרבות חברה ממשלתית או חברת בת ממשלתית וחברה מעורבת.

<מירב ישראלי: תגידו לי מה מזה אתם רוצים.

יפעת שאשא ביטון: חברה ממשלתית.

<מירב ישראלי: רק חברה ממשלתית?

<מירב ישראלי: אני מנסה להבין על איזה מסגרות זה חל.

<מיכל מנקס: את מתכננת בסעיף אופן הפיקוח לכתוב?

<מירב ישראלי: תכף נראה.

יעקב מרגי: כן.

יעקב מרגי: קודם כל, על מי זה חל.

<מירב ישראלי: אמרנו שהראשון הוא מוסד חינוך, השני הוא מרכז קהילתי מופעל על ידי הרשות המקומית או מי מטעמה כאשר מבחינתנו תאגיד עירוני זה אותו הדבר, ושלישית, היא פועלת במרכז קהילתי והיא מופעלת על ידי חברה ממשלתית.

<מירב ישראלי: מספיק לכם?

<קריאה: כן.

<מירב ישראלי: בסדר.

<מירב ישראלי: על ידי חברה ממשלתית.

<מירב ישראלי: זאת ההגדרה.

<מיכל מנקס: בסוף חברה ממשלתית לא נקראת חברה ממשלתית ואז לא עשינו כלום.

<קריאה: היא כן נקראת חברה ממשלתית.

<מיכל מנקס: בחוק הקייטנות לא סתם פרטו תאגיד כזה, חברה כזאת ועוד שורה ארוכה של דברים.

<מיכל מנקס: תגידו לי מה זה כל השאר כדי שאני אוכל להגיד שלא צריך את כל השאר.

<מיכל מנקס: אתם לא יודעים להגיד לי מה זה כל השאר.

יעקב מרגי: כל מה שרצינו זה להחיל את הפיקוח גם על המתנ"סים.

יעקב מרגי: ההגדרה המשפטית הכי שמרחיבה שלהם זו חברה ממשלתית.

<דודי מזרחי: ורשות מקומית או מי מטעמה.

יעקב מרגי: את זה יש לנו.

יעקב מרגי: רשות מקומית או מטעמה, יש לנו.

יעקב מרגי: כרגע, בקטע של המתנ"סים, ההגדרה הכוללנית ביותר שלהם זו חברה ממשלתית.

<מירב ישראלי: אני שואלת אותם מה הם רוצים.

יעקב מרגי: אני אומר לך.

<מירב ישראלי: נקרא לזה כרגע (1), (2) ו-(3).

<מירב ישראלי: ב-(1) מה שהחוק אומר, ואנחנו לא משנים לגביו שום דבר.

<מירב ישראלי: ב-(2) תגידו לי מה אתם רוצים להכניס בחוק שהוא שונה ממה שיש בחוק עכשיו.

<מירב ישראלי: (2) זה רשות מקומית או מי מטעמה ומרכז קהילתי.

<מירב ישראלי: מה אתם רוצים שייכנס לחוק והוא שונה ממה שיש עכשיו?

יעקב מרגי: הדבר היחיד הוא שמי שהוא לא מוסד חינוכי ולא מתנ"ס, זה משהו שפועל ברשות המקומית שהוא לא מתנ"ס והוא לא מוסד חינוכי - - -

<מירב ישראלי: נקרא לזה (2).

יעקב מרגי: הוא לא מוסד חינוכי ולא מתנ"ס, הוא חברה ממשלתית.

יוליה מלינובסקי: בבעלות הרשות או של הרשות.

<מירב ישראלי: נקרא לזה מרכז קהילתי.

<מירב ישראלי: אתם רוצים שלצורך העניין, לצורך סעיף 4, המפעיל יהיה הרשות המקומית?

<מירב ישראלי: זה מה שאתם רוצים?

יפעת שאשא ביטון: לא המפעיל.

יפעת שאשא ביטון: הרשות המקומית תיתן תצהיר אבל זה כבר ייכנס בתקנות.

<מירב ישראלי: לא.

<מירב ישראלי: אם זה מי מטעמה, זה לא היא.

<מירב ישראלי: זה ההבדל, אם אני מבינה.

<מירב ישראלי: בכל מקרה שהרשות המקומית מעורבת, במקרה הספציפי הזה, לא המפעיל ייתן, המפעיל הישיר אלא הרשות המקומית תיתן את התצהיר במקומו.

<מירב ישראלי: אני מבינה נכון?

<דודי מזרחי: לא.

<דודי מזרחי: זה הרבה יותר עמוק מזה.

יעקב מרגי: המפעיל באמצעות הרשות המקומית.

<נעה היימן: במלים אחרות, אני לא יודעת איך לנסח את זה, אבל את צריכה להגיד שהסעיפים האלה לא חלים על (2).

<נעה היימן: מה שכן חל על (2), שם קוד (2), זה - - -

<מירב ישראלי: תקראי לזה מרכז קהילתי.

<מירב ישראלי: לא משנה.

<נעה היימן: זאת רשות מקומית.

<מירב ישראלי: לא משנה.

<מירב ישראלי: נקרא לזה מוסד חינוך, מרכז קהילתי, מתנ"ס.

<מירב ישראלי: רק בשביל הדיבור.

<נעה היימן: ב-(2) אלה רשויות.

<נעה היימן: מוסדות חינוך, זה (1).

<נעה היימן: (2) זה רשויות.

<נעה היימן: (3) זה המתנ"ס.

<נעה היימן: עכשיו אנחנו מדברים על מה חל על (2).

<נעה היימן: על (2) מה שחל, בעצם צריך להגיד הוראות החוק למעשה לא חלות.

<נעה היימן: מה שחל במקומן, צריך להוסיף סעיף או לא יודעת איך, שהרשות המקומית תגיש תצהיר למשרד החינוך - - -

<דודי מזרחי: לאחר שבדקה.

<נעה היימן: לאחר שבדקה כי הצהרונים עומדים בסטנדרטים שנקבעו על ידי משרד החינוך.

<מירב ישראלי: זה לא נכון שהחוק לא חל.

יפעת שאשא ביטון: כן.

יפעת שאשא ביטון: החוק חל עליהם.

<מירב ישראלי: העיצומים חלים.

יפעת שאשא ביטון: החוק חל.

יפעת שאשא ביטון: מיושם על ידי הרשות.

<נעה היימן: מיושם על ידי הרשות המקומית ולא על ידי משרד החינוך.

<מירב ישראלי: לא.

<מירב ישראלי: ממש לא.

יפעת שאשא ביטון: לא צריך את זה.

יפעת שאשא ביטון: צריך להסביר את אופן הפיקוח כפי שיהיה בתקנות.

<מירב ישראלי: אין להם יכולת לפקח.

<מירב ישראלי: איזו יכולת יש להם לפקח?

<דודי מזרחי: המילה פיקוח היא מילה חמקמקה.

יפעת שאשא ביטון: הוראות החוק חלות על זה.

<הדס אגמון: בואו נעבור סעיף סעיף ונסתכל אם זה דורש התייחסות ספציפית.

יפעת שאשא ביטון: צריך לכתוב שהוראות החוק יחולו כולן.

יפעת שאשא ביטון: בתקנות יוגדר מנגנון הפיקוח והבקרה.

יעקב מרגי: צריך להצביע על הרביזיה?

<מירב ישראלי: לא.

<מירב ישראלי: הכול נפתח מחדש.

<מירב ישראלי: אתם פותחים את כל הוראות החוק, אז צריך לעשות רביזיה כשזה כל הוראות החוק כי הם מכניסים עכשיו תיקון לכל החוק.

<מירב ישראלי: זאת לא רק הגדרה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו עושים רק להגדרות.

<מירב ישראלי: לא.

<מירב ישראלי: צריך לשנות את כל החוק עכשיו.

<מירב ישראלי: אם הייתם עושים שינוי בהגדרה, לא הייתה בעיה.

<מיכל חורין: יכול להיות שהשינויים הם לא גדולים.

<מירב ישראלי: נדון אתם מחר.

<מירב ישראלי: נשב אתם.

<מירב ישראלי: אני אנסח משהו.

<מיכל חורין: תנו לנו לשבת מחר בבוקר עם מירב ולעבור על הפרטים ולראות מה דורש תיקון.

יפעת שאשא ביטון: אין לי בעיה, אבל בואו נתחייב וזה כן רשום בפרוטוקול.

יפעת שאשא ביטון: הסיפור הוא שהחוק חל על כולם.

יפעת שאשא ביטון: הוראות החוק חלות על כולם.

יפעת שאשא ביטון: שיטת הפיקוח והבקרה היא אחרת ומתפצלת.

יפעת שאשא ביטון: זה הסיפור.

יפעת שאשא ביטון: אני לא מבינה למה צריך לפתוח את הכול.

<מיכל חורין: יכול להיות שהפיקוח הוא לא כל כך אחר.

<מיכל חורין: יכול להיות שאת צודקת.

<מיכל חורין: אנחנו צריכים לשבת על זה.

יפעת שאשא ביטון: קחי חמש דקות.

<מיכל חורין: זה לא ייקח חמש דקות.

<מיכל חורין: מחר בבוקר.

<מירב ישראלי: אני לא מצליחה להבין.

<מירב ישראלי: זה משנה.

<מירב ישראלי: אם אתם משנים את ההגדרה, זה דבר אחר.

<מירב ישראלי: אם אתם משנים עכשיו את כל ההסדר שיחול ויהיה הסדר אחר, זה משהו אחר.

יעקב מרגי: אין ספק שלא רק סעיף ההגדרות יושפע.

יפעת שאשא ביטון: לא.

יפעת שאשא ביטון: אני לא חושבת.

יפעת שאשא ביטון: היא הציעה הצעה שהיא נכונה.

יפעת שאשא ביטון: בסך הכול ההגדרה ובפיקוח הרשות מגישה את ההצהרה.

יוליה מלינובסקי: אם אני לא הייתי פותחת את זה ברביזיה, מה הייתם עושים עכשיו?

יוליה מלינובסקי: זה היה עובר למבני הציבור ונגמר הסיפור.

<מירב ישראלי: היו מגישים על סעיף אחר.

<מירב ישראלי: אתם יכולים לנסח לי את זה בלי לפתוח סעיפים אחרים?

<מירב ישראלי: בסדר.

<מירב ישראלי: גם את (4).

יעקב מרגי: אם זה פשוט לכם הניסוח, נעשה עכשיו רביזיה.

<מיכל חורין: רק שנייה כדי להבין מה רוצים מאתנו.

יעקב מרגי: קחו.

<מירב ישראלי: הרביזיה שלך הייתה לדון מחדש.

<מירב ישראלי: פתחנו ואנחנו דנים מחדש.

יוליה מלינובסקי: לא דנים בכלל על העניין שלי.

<מירב ישראלי: את יכולה להגיש הסתייגות.

יוליה מלינובסקי: אם זה נופל, זה עולה למליאה.

<מירב ישראלי: כן.

יוליה מלינובסקי: אפשר להצביע כבר על ההסתייגות שלי?

יעקב מרגי: את רוצה ללכת?

יוליה מלינובסקי: כן.

יוליה מלינובסקי: אני צריכה ללכת.

יעקב מרגי: אין בעיה.

יעקב מרגי: תקריאי את ההסתייגות שאת רוצה להגיש.

יוליה מלינובסקי: למעט צהרון שהמדינה ו/או רשות מקומית אינה משתתפת בתקצוב עבור צהרון במישרין או בעקיפין ושאינו פועל בשטח של מוסד חינוכי רשמי או מרכז קהילתי.

<מירב ישראלי: תשאירי לי את זה.

יוליה מלינובסקי: יש לך את זה.

יוליה מלינובסקי: הוספתי את המרכז הקהילתי כי קודם הוא לא היה.

יעקב מרגי: מי בעד ההסתייגות של חברת הכנסת יוליה מלינובסקי כפי שהוצגה?

יעקב מרגי: מי נגד?

יעקב מרגי: בעד – 1

יעקב מרגי: ההסתייגות לא נתקבלה.

יעקב מרגי: ההסתייגות לא התקבלה.

יוליה מלינובסקי: זאת הסתייגות הסיעה.

יוליה מלינובסקי: מחר אני אגיש חתימות.

יעקב מרגי: תודה, יוליה.

יוליה מלינובסקי: תודה אדוני היושב ראש.

<מירב ישראלי: הנושא של המסגרות הנוספות, יכול להיות נושא.

<מירב ישראלי: לא צריך רביזיה נוספת.

<מירב ישראלי: אפשר לתקן את החוק בנושא.

<מיכל חורין: צריך לתקן את סעיף 4 ואת סעיף 10, חובות הרשות המקומית ולהוסיף.

<מיכל חורין: לגבי צהרון מסוג (2), הרשות המקומית תגיש תצהיר על עמידתו בהוראות לפי חוק זה.

<מיכל חורין: הרשות המקומית תבטיח את התקיימות התנאים.

<מירב ישראלי: איך היא יכולה להבטיח את התקיימות התנאים?

<מירב ישראלי: מה זה אומר?

<מירב ישראלי: ואם היא לא תבטיח, מה תעשי לה?

יפעת שאשא ביטון: יש אכיפה על ידי משרד החינוך.

<מירב ישראלי: אבל זה לא עליה.

<מירב ישראלי: זה על המפעיל.

<מיכל חורין: אנחנו יכולים להוסיף על רישוי.

<מירב ישראלי: אני לא יודעת מה ההתנהגות.

<מיכל חורין: העיצומים יהיו מול המפעיל.

<מיכל חורין: העיצומים ימשיכו להיות מול המפעיל.

<מירב ישראלי: אבל את זה הם יכולים בכל מקרה.

<דודי מזרחי: הרשות, כשהיא ממלאת את התצהיר, תוודא ולאחר מכן, כמו שאמרנו כאן, תעקוב באופן סביר במהלך השנה.

<מירב ישראלי: אני לא יודעת מה זה אומר.

<מירב ישראלי: אתם רוצים שהשר יקבע תקנות מה זה בקרה של רשות מקומית עףל מפעיל?

<מירב ישראלי: אז תעו את זה.

<מיכל מנקס: לא, למה זה לא קורה כשזה קורה בבתי ספר וגני ילדים?

<דודי מזרחי: יצאנו מהסכמה על אותו דבר.

<דודי מזרחי: בבתי ספר ובגני ילדים, רמת הוודאות - - -

<מיכל מנקס: לא.

<מיכל מנקס: יש לך רכז שהוא גם מבקר.

<מיכל מנקס: גם כאן יהיה לי רכז.

<דודי מזרחי: לא.

<דודי מזרחי: אני קודם כל רוצה לבקר את המסגרות האלה פעם אחת בהסכמה אתכם.

<דודי מזרחי: פעם שנייה, בבתי ספר יש לנו את התשתית הבסיסית.

<דודי מזרחי: המוכרים שאינם רשמיים בכלל עוברים תהליך של רישוי שהוא מאוד מורכב.

<מיכל מנקס: אתה מתבלבל בין פיקוח לבקרה.

<דודי מזרחי: לא.

<דודי מזרחי: אני לא.

<מיכל מנקס: רישוי הוא פיקוח.

<מיכל מנקס: אני לא מתכוונת לפקח.

יעקב מרגי: אמרנו זאת במפורש.

<מירב ישראלי: זה לא רישוי.

<דודי מזרחי: למשרד החינוך נכון להיום יש מערך של בקרה על היבטים של בטיחות.

<מיכל מנקס: אם הכוונה לבקרה בבטיחות, אני לא מוכנה שנעשה בקרה כי זאת התחכמות וזאת התפלפלות.

יפעת שאשא ביטון: חבר'ה, דיברתם בחוץ באופן מאוד מפורש על תצהיר שהם עומדים בכל הסטנדרטים המתבקשים לצהרון.

יפעת שאשא ביטון: אל תכניסו עיזים.

יפעת שאשא ביטון: יש להם אינטרס.

יפעת שאשא ביטון: הרי יש שם ציבור שלהם.

יפעת שאשא ביטון: אלה התושבים שלהם.

<דודי מזרחי: זה המינימום של המינימום.

<דודי מזרחי: רוצים לוודא שיהיו שם מסגרות ראויות.

יפעת שאשא ביטון: ברור, אבל יש להם אינטרס.

יפעת שאשא ביטון: אם הרשות נותנת תצהיר, אני שמה את עצמי.

יפעת שאשא ביטון: אם אני ראש עיר שמה תצהיר בידיים בידי משרד החינוך, אז ברור שאני מוודאת לאורך כל הזמן שהדברים כתקנם.

יפעת שאשא ביטון: אם קורה משהו לא בסדר, אני מפנה אליכם אי אתם הגוף האוכף.

<דודי מזרחי: מה הבעיה לכתוב את זה?

<מיכל מנקס: הוא רוצה את זה לאורך השנה כולה.

<מיכל מנקס: אם קורה משהו, הכול בסדר.

<מיכל מנקס: יש הבדל בין זה שמסבים את תשומת לבי שמשהו שלא בסדר.

יפעת שאשא ביטון: את לא עושה יותר ממה שהם עושים.

יפעת שאשא ביטון: גם הם לא מגיעים כל יומיים.

<מיכל מנקס: אבל אני לא מוכנה להיכנס בנעלי הרגולציה.

<מיכל מנקס: בשום אופן לא.

<קריאה: מי שמפעיל מטעמך צהרון.

<דודי מזרחי: אנחנו עדיין נעשה בקרות מדגמיות אבל זה יהיה ברמה שונה אם אתם תעשו.

יעקב מרגי: יש רשימה של סטנדרטים.

יעקב מרגי: על מוכנה לעשות על זה בקרה?

<מיכל מנקס: כן, אבל אני רוצה לראות.

<מיכל מנקס: שאני לא עכשיו מתחילה להגביה חלונות לגובה שלוש המטרים לפי תקינה של מוסדות ציבור.

<דודי מזרחי: לא.

<מיכל חורין: זה לא יהיה ברמה הזאת אבל זה יהיה מעט יותר.

יפעת שאשא ביטון: במשרד החינוך אין לך את הדברים האלה.

<מיכל חורין: אנחנו יודעים שמוסדות חינוך עומדים בזה.

יפעת שאשא ביטון: לא בכל הם עומדים.

יפעת שאשא ביטון: רוצים שנפתח את זה?

יפעת שאשא ביטון: תעשו סקר כמה עומדים בכיבוי.

<מיכל חורין: את רוצה שנפקח גם על מה שקורה במקום שהוא לא מוסד חינוך.

<מיכל מנקס: ברור שבתוך הדברים צריך לוודא שנשמרת בטיחותם של הילדים ושהתזונה תהיה לפי חוק המזון ושהמחיר יהיה מחיר ושכוח האדם יהיה אפילו בסטנדרט שקבע המשרד וישולם לו כך וכך.

<מיכל מנקס: אני מוטרדת כי אני לא יכולה עכשיו להתאים את מספר הילדים למספר תאי השירותים.

יפעת שאשא ביטון: בבית ספר יש התאמה?

יפעת שאשא ביטון: בואי תראי מה קורה בבתי ספר אצלנו, שם יש שני תאי שירותים על 300 ילדים.

<דודי מזרחי: במתנ"ס שמופעל על ידי הרשות המקומית, הרשות צריכה להוציא עליו רישיון עסק?

<מיכל מנקס: כן.

<דודי מזרחי: זה אומר שהוא עומד בתקינה מינימלית, סבירה, ראויה.

<קריאה: רישוי עסקים.

<דודי מזרחי: הוא עומד בתקינה מינימלית בכל מה שנוגע לכיבוי אש ולבטיחות.

<מיכל מנקס: אני אמציא לך את הרישיון של רישוי עסקים שיש למקום.

יעקב מרגי: רישוי עסקים עובר בדיקה.

יעקב מרגי: בריאות, תברואה.

יפעת שאשא ביטון: במיוחד התנ"סים שמפעילים חוגים באופן שוטף.

<דודי מזרחי: מבחינתי זה מספיק.

<מיכל מנקס: זה יופיע בתקנות.

<מירב ישראלי: אנחנו מתקנים את סעיף 4 בצורה הזאת.

<דודי מזרחי: בתצהיר היא תבטיח שהיא בנתה בקרה?

<קריאה: לא.

<קריאה: זה ON GOING.

<דודי מזרחי: שיהיה ברור שזה כך.

<מיכל חורין: ברור שאם הגשתם תצהיר באוגוסט - - -

יפעת שאשא ביטון: אם התנאים מפסיקים לחול, היא אמרה שהיא מעבירה את זה לרגולטור.

יפעת שאשא ביטון: את לא צריכה באופן אקטיבי להגיע כל שבועיים ולראות שזה עומד.

יפעת שאשא ביטון: גם הם לא עושים את זה.

<מיכל מנקס: בסדר, אבל הם רוצים לדרוש את זה ממני.

<דודי מזרחי: לא.

יעקב מרגי: אתה מוכן לתצהיר רישוי עסקים?

<מיכל מנקס: אנחנו אומרים בתקנות מה צריך.

<דודי מזרחי: נכניס את זה בתקנות.

יעקב מרגי: רישוי עסקים מהם, מהמוסדות הספציפיים האלה.

<דודי מזרחי: כן.

<מירב ישראלי: צריך לבדוק את זה בתקנות.

<מיכל מנקס: או שאני רואה את מה שאני מחויבת עכשיו או שעכשיו - - -

יפעת שאשא ביטון: הם שמים תצהיר.

יפעת שאשא ביטון: הם צריכים להעביר את זה למשרד החינוך ומשרד החינוך אמור לאכוף אם קורה משהו.

יעקב מרגי: לא ציפית מהם שיבדקו בטיחות וגובה חלון וכולי?

<מיכל מנקס: לא.

<מיכל מנקס: משום הכול ברמה הגיונית וסבירה.

<מיכל מנקס: מתנ"ס קולט גם ילדים וגם מבוגרים ואני לא מכירה הנחיות של משרד החינוך בנוגע לבטיחות של מתנ"ס.

<מיכל מנקס: אני לא רוצה שעכשיו ייצרו על הגב של החוק הזה תקנות למתנ"ס.

יפעת שאשא ביטון: אם אתם תפקחו על מפעיל פרטי במתנ"ס, אתם לא תדרשו ממנו התאמות של הקונסטרוקציות שם.

<קריאה: אבל לא הכנסנו מפעיל פרטי למתנ"ס.

<קריאה: רק רשות מקומית במתנ"ס.

<קריאה: אמרנו שרק רשות מקומית משום שעל רשות מקומית חלות עליה חובות מוגברות.

<הדס אגמון: את בטח מבינה שכל הזמן משרד החינוך אמר שהוא נשען על תשתית של רישוי - - -

<מיכל מנקס: לכן אישרנו מוסדות חינוך.

<הדס אגמון: אם אנחנו נכנסים עכשיו לשטח שאנחנו לא מכירים, מן הסתם נצטרך להישען על משהו.

<הדס אגמון: אם יש רישיון עסק, כנראה זה מכסה.

<מיכל מנקס: לא.

<מיכל מנקס: אין כנראה.

יפעת שאשא ביטון: הם יבדקו בתקנות.

<מיכל מנקס: אני לא יכולה להגיע לכתיבת תקנות עם חוק גמור.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו דיברנו על זה בחוץ.

יפעת שאשא ביטון: דיברנו על תצהיר.

<מיכל מנקס: נכון.

<מיכל מנקס: תצהיר.

יפעת שאשא ביטון: כאן אנחנו נכנסים לפינה.

יפעת שאשא ביטון: מיכל צודקת.

יפעת שאשא ביטון: שלא תהיה על הכתפיים שלה איזושהי אחריות פלילית או משהו של משהו שלא התכוונו אליו.

<דודי מזרחי: אי אפשר לאכול את העוגה ולהשאיר אותה שלמה.

יעקב מרגי: בשלב זה מי שאכל את העוגה זה משרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: עם הקצפת והדובדבן.

<דודי מזרחי: אתם רוצים שכן יהיה סטנדרט ולוודא שהוא קיים.

יעקב מרגי: אני לא מקבל.

יעקב מרגי: אני המחוקק אומר לך שלאור המצוקה שנקלענו אליה, אני מוכן להתפשר.

יעקב מרגי: אני המחוקק.

יעקב מרגי: זה אומר שמה שהרשות המקומית אמורה לבצע בקרה, מוכן להתפשר בניהול רישיון עסק בלבד.

יעקב מרגי: אתה בפרוזדור, אתה משרד החינוך, נקלעת למבוי סתום, היית מוכן לפיקוח רק על המחיר.

יעקב מרגי: זה לא חוקתי מה שאנחנו מנסים עכשיו לעשות?

יעקב מרגי: אנחנו רוצים, זה מה שיהיה.

יעקב מרגי: הנה, קבעתי.

יעקב מרגי: זה מה שיהיה.

יעקב מרגי: מה שהשלטון המקומי קיבל על עצמו, אנחנו נסתפק ברישוי עסקים ותצהיר שמסתמך על רישוי עסקים.

יעקב מרגי: מה שאתם קיבלתם על עצמכם, זה יחול לפי כל מה שכתוב בחוק.

<הדס אגמון: הדבר היחיד שהוא נעלם מבחינתנו ואני לא חושבת שמיכל יודעת לענות עליו, זה שאנחנו מניחים שיש להם רישיון עסק.

<הדס אגמון: אנחנו לא יודעים את זה.

יעקב מרגי: אין דבר כזה.

יפעת שאשא ביטון: מתנ"ס חייב רישיון הפעלה.

יפעת שאשא ביטון: הוא מכניס ציבור ותושבים לפעילויות שם.

יעקב מרגי: אני אומר לך בחוק, אין רישיון עסק, אין צהרון שם.

יפעת שאשא ביטון: אם אין רישיון או אין אישור הפעלה.

יעקב מרגי: בתקנו תכתבו אבל תכתבו רק רישיון עסק.

<קריאה: או משהו שמקביל לו.

יעקב מרגי: אני לא יודע מה מקביל לרישיון עסק.

יעקב מרגי: את מוכנה לקבל חתול בשק?

<קריאה: לא.

יעקב מרגי: אז רק רישיון עסק.

<מיכל מנקס: חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון אמרה שלא בטוח רישיון עסק אלא אולי אישור הפעלה.

יפעת שאשא ביטון: לא.

יפעת שאשא ביטון: יש להם אישורי הפעלה.

יפעת שאשא ביטון: הם צריכים לקבל אישור בכלל להכניס ציבור.

יפעת שאשא ביטון: הם מקיימים שם אירועים.

יעקב מרגי: זה יישאר אישור ניהול עסק.

יפעת שאשא ביטון: בסדר.

<מירב ישראלי: זה בא לאישור הוועדה.

יעקב מרגי: זה בתקנות.

יעקב מרגי: מרגע שברור, בואו נאפשר למירב.

<מירב ישראלי: אמרנו לגבי (2), יש לנו בעצם את התיקון הזה שהרשות המקומית מגישה את התצהיר וזהו.

<מירב ישראלי: רק תיקון לסעיף 4.

<קריאה: נכון.

<מירב ישראלי: עכשיו לגבי (3) שזה חברת המתנ"סים או חברה ממשלתית.

<מירב ישראלי: מה אתם רוצים שיחול?

יעקב מרגי: כל חוק הפיקוח.

<מירב ישראלי: זה למעשה כל החוק.

יפעת שאשא ביטון: דודי אמר הכול.

<מירב ישראלי: הם מגישים תצהיר בעצמם ואז החוק חל עליהם כל דבר ועניין.

<מיכל חורין: יש שאלה לגבי העיצומים הכספיים.

<מיכל חורין: אנחנו כתבנו שאפשר יהיה להפעיל על מפעיל למעט בעלים ומנהל.

<מיכל חורין: אני רוצה לראות שנוכל להפעיל על חברת בת כזאת.

<מיכל חורין: היא נכנסת תחת מפעיל.

<מיכל חורין: נכון?

<מירב ישראלי: כן.

<מיכל חורין: מטעם הרשות המקומית היא עדיין מפעיל.

<מיכל חורין: היא לא הבעלים והיא לא המנהל.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

<מירב ישראלי: אני מדברת עכשיו על חברת המתנ"סים.

<מיכל חורין: חברת המתנ"סים היא המפעיל.

<מירב ישראלי: בוודאי, אבל בעיצומים הכספיים, למה היא נחשבת?

יפעת שאשא ביטון: למפעיל כי היא גם בעלים וגם מפעיל.

יפעת שאשא ביטון: היא מפעילה.

יפעת שאשא ביטון: היא תקבל את העיצומים הכספיים מתוקף היותה מפעיל.

<קריאה: אם היא תפעיל באמצעות מי שמפעיל עליו יוטלו העיצומים.

יפעת שאשא ביטון: מי שמפעיל את הצהרון, הוא אחראי.

<מירב ישראלי: בזה זה מכסה.

<מירב ישראלי: אנחנו מצביעים.

<מירב ישראלי: מתי התקנות מגיעות?

<מיכל חורין: התוספת הזאת לא משפיעה על התחילה.

יעקב מרגי: שאלה במקום.

יעקב מרגי: נבחן אותה.

יעקב מרגי: מה אמרנו בתשע"ח?

יפעת שאשא ביטון: כל מי שמופעל במוסדות חינוך.

יפעת שאשא ביטון: כולם חוץ מגנים פרטיים.

<מירב ישראלי: רשות מקומית או מי מטעמה.

יעקב מרגי: חוץ מהפרטיים.

<דודי מזרחי: על זה צריך להגיד ביושר שני דברים ראשית, המרכזים הקהילתיים, המתנ"סים, כל אלה שהם גם א היו חלק מהקול קורא, הניחו שזה לא יחול עליהם בתשע"ח.

יפעת שאשא ביטון: מה זה הניחו?

<דודי מזרחי: הניחו.

יפעת שאשא ביטון: הם התווכחו אתי למה זה קורה.

יפעת שאשא ביטון: הם התחננו שניתן להם שנה.

<דודי מזרחי: אני אומר הכול במסגרת הכנסים של השלטון המקומי.

<קריאה: שיתבעו.

<קריאה: שיעתרו לבג"ץ.

<קריאה: הם יעתרו לבג"ץ.

<דודי מזרחי: אני לא יודע.

<דודי מזרחי: אני שם את זה על השולחן.

יעקב מרגי: אם החברה למתנ"סים מפעילה במוסד חינוכי, חלה עליה בתשע"ח.

<מירב ישראלי: רשות מקומית או מי מטעמה, חל עליה בתשע"ח.

<קריאה: זה אומר שבתוך המבנים הציבוריים, זה כן יחול.

<מירב ישראלי: מיכל, אתם צריכה להגיד לנו.

<מירב ישראלי: אתם רוצים שזה יהיה מיד?

יפעת שאשא ביטון: כן.

יפעת שאשא ביטון: ברור.

יפעת שאשא ביטון: אחרת כל תל אביב תהיה בחוץ.

<מירב ישראלי: וחברת המתנ"סים?

יעקב מרגי: גם.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו דודי אמר כן.

<מירב ישראלי: זה משרד החינוך.

<מירב ישראלי: כרגע זה לא יחול.

<מירב ישראלי: כרגע זה עד תשע"ט.

<מירב ישראלי: אני שואלת אם ה תשע"ח או תשע"ט.

<קריאה: הוא דומה לפרטי.

<קריאה: לכן הוא תשע"ט.

יפעת שאשא ביטון: רוב תל אביב נמצאים במתנ"סים.

יעקב מרגי: אותי לא מעניין תל אביב או ראשון.

יעקב מרגי: אני רוצה לבודד.

<דודי מזרחי: מקומות שהחברה מפעילה לא במוסדות חינוך.

יעקב מרגי: מה שבמוסדות חינוך, אמרנו.

יעקב מרגי: זה הרציונל.

יעקב מרגי: צריך להיות אמייתי וללכת עם זה עד הסוף.

יפעת שאשא ביטון: כמה מופעלים במתנ"סים?

יפעת שאשא ביטון: הבנתי קודם שהרבה מאוד מהצהרונים מופעלים בתוך המתנ"סים.

<דודי מזרחי: לפי הדיווח שהחברה נתנה לנו, רוב הצהרונים שלה פועלים בבתי הספר.

יפעת שאשא ביטון: ואתם תפקחו.

יפעת שאשא ביטון: בוא נהיה הוגנים.

יפעת שאשא ביטון: אתם תוודאו שבשנה הזאת הם לא עושים שטיק ומוציאים החוצה את הצהרונים?

יעקב מרגי: זה מוקנה לשר.

יעקב מרגי: אמרנו שזה מוקנה לשר.

יפעת שאשא ביטון: שהם לא יוציאו לנו החוצה.

יעקב מרגי: אם נראה שרשות מקומית פעלה שלא בתום לב והחליטה פתאום – עד היום לא היה אלא היה באמצעות מוסדות החינוך – שמשנה הבאה היא עושה טריק או שטיק ומפעילה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא מחריגים אותם בתשע"ח.

<הדס אגמון: אתה מתייחס למשהו שירד בתחולה המצומצמת.

<הדס אגמון: ברגע שהרחבנו את התחולה, זה ירד.

<קריאה: כל השעות האלה זה כדי שזה יתחיל מתשע"ט?

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: היא צודקת.

יפעת שאשא ביטון: ברור שהיא צודקת.

יעקב מרגי: חברה למתנ"סים נכנסת בתשע"ח.

<קריאה: אבל היא כמו מפעילים פרטיים.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: היא לא.

יעקב מרגי: אל תרחיבי את הפרשנות שלך.

יעקב מרגי: סיכמנו משהו.

יעקב מרגי: זאת הייתה הפשרה.

<קריאה: אבל אז ההבחנה היא מטעם הרשות או לא מטעם הרשות.

יפעת שאשא ביטון: אני מפחדת שהם יסיטו צהרונים הצידה.

יעקב מרגי: אנחנו אחרי שבע שעות חקיקה.

יעקב מרגי: אל תחזירו אותי להתחלה.

יפעת שאשא ביטון: בואו נלך על זה באומץ.

<הדס אגמון: אפשר להישאר עם אותה הבחנה.

<הדס אגמון: מטעם הרשות – תשע"ח.

<הדס אגמון: לא מטעם הרשות – תשע"ט בלי להסתכל מי המפעיל.

<קריאה: אז מה עשינו?

<קריאה: לא יהיה.

<מירב ישראלי: למה לא יהיה?

<מירב ישראלי: זה מה שהחלטנו.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: זה לא מה שהחלטנו.

יעקב מרגי: אני הקראתי לפני הפשרה.

יעקב מרגי: רשות מקומית או מי מטעמה – תשע"ח.

יעקב מרגי: פרטי – תשע"ט.

יעקב מרגי: יש לנו בתוך זה ענף שיש בו גם רשות וגם פרטי, שזה נקרא המתנ"סים.

יעקב מרגי: אם החברה למתנ"סים מפעילה באמצעות מוסד חינוכי – תשע"ח.

יפעת שאשא ביטון: אבל אז יש לי הרבה ישובים מוחרגים ואלה דווקא ישובים חלשים.

<מיכל מנקס: אפשר להוסיף שמפעיל צהרון שאינו רשומה, רשות מקומית או מי מטעמה, ואינו חברה ממשלתית, יחול החוק החל מתשע"ט.

<מיכל מנקס: למה אני מוציאה את המתנ"סים מכאן?

<דודי מזרחי: אנחנו מדברים על החברה הממשלתית.

<מירב ישראלי: השאלה אם הם יכולים להיות ערוכים לזה.

<מיכל מנקס: ברור לי שאנחנו מדברים על חברה ממשלתית.

יעקב מרגי: אני אמרתי פרטי, לא הכנסתי חברה ממשלתית.

יפעת שאשא ביטון: הם ערוכים כי הם ממילא מקיימים את זה.

יפעת שאשא ביטון: בואו נודה על האמת.

יפעת שאשא ביטון: הם ממילא ערוכים לקיים אתך זה בתוך בתי הספר.

יפעת שאשא ביטון: אז מה זה משנה?

יפעת שאשא ביטון: זה רק עניין גיאוגרפי.

יפעת שאשא ביטון: הרי אם אנחנו מדברים על זה שהם ממילא מפעילים בגנים ובבתי הספר, אז הם ממילא ערוכים לסיפור הזה.

יפעת שאשא ביטון: אז מה זה משנה מבחינה גיאוגרפית אם הם עושים?

<קריאה: זה לא מה שמעניין אותם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו רוצים לעצור את זה.

יפעת שאשא ביטון: תשע"ח.

יפעת שאשא ביטון: הם ממילא מפעילים בגני הספר ובגנים, אז הם כבר ערוכים.

יפעת שאשא ביטון: המתנ"ס הוא בבעלותם.

יפעת שאשא ביטון: הם לא משלמים שם שכירות.

יפעת שאשא ביטון: זה אותו הדבר.

יפעת שאשא ביטון: דודי, זה אותו הדבר.

יעקב מרגי: הכרעתי.

יעקב מרגי: נקודה.

יעקב מרגי: תשע"ח, החברה הממשלתית.

יעקב מרגי: תקשיבו, יש גבול.

יעקב מרגי: דודי, איזו פשרה הבאת לי אם אתה לוקח אותה?

יפעת שאשא ביטון: יש לה כסף.

יפעת שאשא ביטון: שתפעיל רק במוסדות חינוך, ואם היא ערוכה במוסדות חינוך, היא ערוכה באותה מידה גם אצלה כי היא לא משלמת שכירות.

יפעת שאשא ביטון: זה אותו הדבר.

יפעת שאשא ביטון: זה רק עניין גיאוגרפי.

יעקב מרגי: לפי ההבנות האלה, אנחנו מתקדמים עד הסוף.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מי בעד אישור הצעת חוק לפיקוחו על הפעלת צהרונים, לפי הנוסח אותו סיכמנו?

יעקב מרגי: מי נגד?

יעקב מרגי: בעד – פה אחד

יעקב מרגי: > אין מתנגדים ואין נמנעים.

יעקב מרגי: הצעת החוק התקבלה.

יעקב מרגי: תודה רבה על הסבלנות שלי.

יעקב מרגי: תודה רבה על הסבלנות שהייתה לי וסליחה.

יעקב מרגי: הישיבה נעולה.