ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 228, 2017-07-18 12:00

אברהם נגוסה: שלום לכולם.

אברהם נגוסה: נתחיל את הדיון.

אברהם נגוסה: איתי נמצאים חברת הכנסת טלי פלוסקוב, חברת הכנסת קסניה סבטלובה, חבר הכנסת יואל רזבוזוב, כולם חברי הועדה.

אברהם נגוסה: נמצא איתנו גם סמנכ"ל משרד הקליטה חביב קצב ונציגי משרדים אחרים.

אברהם נגוסה: אנחנו מקיימים את הדיון היום במסגרת ציון יום הדיור הציבורי בכנסת.

אברהם נגוסה: אנחנו פה בועדה מתמקדים בקריטריונים לעניין הזכויות לדיור ציבורי עבור עולים.

אברהם נגוסה: בעיקר נתמקד בעולים קשישים.

אברהם נגוסה: פנו אלי מפורום עולים, בתחושה שהקריטריונים לדיור ציבורי והמלאי שהמדינה מקצה לעולים חדשים ולעולים קשישים במיוחד, מהווים חסם בפני העלייה והקליטה בישראל.

אברהם נגוסה: ובנוסף לכך קושי יום יומי למשפחות חד הוריות של עולים, הקשישים במיוחד.

אברהם נגוסה: לכן נעניתי לבקשה לייחד את הדיון היום לציון יום הדיור הציבורי בכנסת.

אברהם נגוסה: מספר פעמים עמדנו על כך בועדה, שהעובדה שהדיור הציבורי לעולים הקשישים הוא בסמכות משרד העלייה והקליטה, גם מעל 20 שנה לאחר שעלו לישראל, אינה פועלת לטובתם.

אברהם נגוסה: בעצם נראה שהשארתם בסמכות וטיפול משרד העלייה והקליטה מפחיתה את סיכוייהם לזכות בדירה בדיור ציבורי, לאור מיעוט הדירות העומדות לרשות משרד העלייה והקליטה, ומתחשב בתור הארוך של העולים הקשישים הממתינים לדיור ציבורי.

אברהם נגוסה: לכן נדמה שהזכאות לדיור היא הזכות לכאורה ואינה ברת מימוש.

אברהם נגוסה: יש בתיאוריה זכות, אבל במעשי זה לא יוצא, כי אנחנו יודעים שאלפים, הגיע עכשיו ל-30,000 עולים שממתינים לדיור?

קסניה סבטלובה: 28,000.

אברהם נגוסה: בבוקר הייתי בדרך ושמעתי בחדשות, 3,000 לא עולים, ו-30,000 עולים חדשים.

אברהם נגוסה: זה מה ששמעתי נשמע את המדויק.

אברהם נגוסה: לכן אני חושב שזה ממש קשה להבין שבמדינה קולטת עליה ומעודדת עליה, 30,000 עולים חדשים ללא קורת גג.

אברהם נגוסה: אין פתרון דיור ציבורי.

אברהם נגוסה: אני רוצה לתת לעו"ד איילת, מהסיוע המשפטי במשרד המשפטים.

<איילת הלברשטט - עטיאס: שלום רב לכולם.

<איילת הלברשטט - עטיאס: קודם כל, אני לא יודעת אם הועדה יודעת, אנחנו הגשנו נייר עמדה לעניין המצב והכשלים של הדיור הציבורי.

<איילת הלברשטט - עטיאס: אנחנו רואים בסיוע המשפטי שבאמת דווקא המקרים של העולים הם המקרים הכי קשים, מהסיבה הפשוטה, כמו שחברת הכנסת כבר אמרה בועדה של הבוקר לעניין ה - - -

טלי פלוסקוב: ועדת העבודה הרווחה והבריאות.

<איילת הלברשטט - עטיאס: כן.

<איילת הלברשטט - עטיאס: יש שני תורים שונים, התור של משרד העלייה והקליטה ומשרד השיכון, ומה שקורה שאנשים שממתינים, עולים, הם יכולים להמתין 15 שנה לדירה וכאשר מסתיימת להם הזכאות היא מתחילה מהתחלה.

<איילת הלברשטט - עטיאס: הותק שלהם לא נרשם, והם מתחילים מהתחלה במשרד השיכון.

טלי פלוסקוב: זה לא קשישים.

<איילת הלברשטט - עטיאס: לא קשישים.

<איילת הלברשטט - עטיאס: לקשישים יש חוץ מזה - - -

טלי פלוסקוב: קשישים נשארים עד סוף חייהם במשרד הקליטה.

<איילת הלברשטט - עטיאס: נכון.

<איילת הלברשטט - עטיאס: תיכף אני אכנס גם לזה.

<איילת הלברשטט - עטיאס: ואז למעשה גם אלה שלא קשישים, בעצם עד סוף ימיהם לא יקבלו דירה כי בעצם התור של משרד השיכון התחיל מהתחלה.

קסניה סבטלובה: וגם קורה להיפך, משיכון לעליה גם מעבירים.

קסניה סבטלובה: אנשים שלא היו קשישים והפכו לקשישים, מעבירים אותם באופן שרירותי משיכון לעליה, וגם מתחילים מהתחלה.

<חביב קצב: אבל אני לא מצליח להבין, יש כל כך - - - במשרד השיכון, למה לא נותנים להם?

<איילת הלברשטט - עטיאס: גם במשרד השיכון יש קריטריונים שהם לא שקופים ונקבעים לעתים - - -

<חביב קצב: אני לא מצליח להבין, יושב ראש הועדה אמר שיש כל כך דירות במשרד השיכון, אז בבקשה, למה לא נותנים להם.

<חביב קצב: את אומרת הפוך.

טלי פלוסקוב: אני מבינה את הסרקזם של הסמנכ"ל, אבל במקרה הזה אנחנו מדברים על קריטריונים, עדיין לא מדברים על ניוד ה- - -

<חביב קצב: אני חייב לציין את זה וחייב להתערב באמצע, אני מתנצל שאני מפסיק באמצע, זה לא מנהגי, אני בדרך כלל לא עושה את זה, אבל אני חייב להגיד את זה, אני פשוט שומע פרדוקס עצום.

<חביב קצב: מצד אחד יושב ראש הועדה מדבר על מלאי עצום של דירות במשרד השיכון שהיה פותר את כל הבעיות, מצד שני את אומרת שאנשים שהולכים למשרד השיכון אין לו פתרונות, אז תחליטו מה קורה.

<איילת הלברשטט - עטיאס: זה לא תשובה שהסיוע המשפטי צריך לתת.

<איילת הלברשטט - עטיאס: אני מציגה את הבעיות שאנחנו נתקלים בהן.

<איילת הלברשטט - עטיאס: דבר נוסף- - -

<חביב קצב: אני לא מצליח להבין מה הסניגוריה הציבורית פה, משהו לא מסתדר לי ברמה - - - מעלה נתונים ו- - -שאני אפילו לא מכיר אותו.

<חביב קצב: זה משהו סותר את המהות של מינהל תקין.

<איילת הלברשטט - עטיאס: אני אסביר לך אדוני מי - - - בדיוק.

<חביב קצב: לא, זה סותר מינהל תקין.

<חביב קצב: מה התפקיד שלך פה?

<איילת הלברשטט - עטיאס: אני אסביר אם תתן לי לענות, אני אוכל לענות לך.

קסניה סבטלובה: תתקן אותה, כשתדבר תתקן אותה.

אברהם נגוסה: תהיה לך את רשות הדיבור.

אברהם נגוסה: ברשות הדיבור שלך תציג את העובדות ותסביר לנו אותן.

<חביב קצב: אדוני היושב ראש, אני מדבר כרגע על מינהל תקין.

<חביב קצב: משהו לא מסתדר אצלי.

<חביב קצב: איך נציגת משרד המשפטים מופיעה פה, אני לא יודע בתור מה היא מופיעה פה, אני לא יודע מה התפקיד שלה פה, זה משרד ממשלתי.

אברהם נגוסה: סמנכ"ל משרד הקליטה בא בכוונה לעשות פה מלחמה היום.

אברהם נגוסה: כי בדרך כלל, אני מכיר אותו, בדרך כלל הוא לא ככה.

אברהם נגוסה: אבל היום הוא יודע שאנחנו הולכים לדון על הקריטריונים שהוא קובע, אז התקפה זו ההגנה הכי טובה.

אברהם נגוסה: אז הוא מראש עושה התקפות.

אברהם נגוסה: תחכה.

אברהם נגוסה: תקשיב לאנשים ואחר כך בתורך תגיב.

<חביב קצב: לא, אבל אני חייב לשאול את השאלות פה.

אברהם נגוסה: אם ככה, אנחנו לא נקיים דיון.

אברהם נגוסה: איך נקיים את הדיון?

<חביב קצב: תשמע, אתה פה, אתה יכול גם לא לקיים דיון.

<חביב קצב: אני רוצה לשמוע איך נציגה של משרד משפטים, משרד ממשלתי מופיעה פה, אני לא יודע בתור מה היא מופיעה, ותוקפת את משרד הקליטה, מעלה דברים, תוקפת את משרד השיכון, מעלה דברים שאנחנו לא ראינו אותם.

אברהם נגוסה: היא עוד לא דיברה, היא רק התחילה.

אברהם נגוסה: תן לה להשלים ואני אתן לך את זכות התגובה.

אברהם נגוסה: ואז אתה תסביר את עמדתך.

אברהם נגוסה: שכחתי קודם להזכיר, אנחנו מציינים את יום הדיור הציבורי ביוזמת חברת הכנסת אורלי אבקסיס וחבר הכנסת דב חנין.

אברהם נגוסה: בבקשה תמשיכי.

<אביטל בגין: אני מהנהלת הסיוע המשפטי.

<אביטל בגין: אני רוצה רק להסביר לכל הנוכחים מתוך איזו עמדה הבאנו את הדברים.

<אביטל בגין: הסיוע המשפטי הוא חלק ממשרד המשפטים בדומה לסניגוריה מבחינה מבנית, התפקיד שלנו קבוע בחוק הסיוע המשפטי ותקנות הסיוע המשפטי והתפקיד הוא לתת סיוע משפטי לאנשים שידם אינה משגת לשכור עורך דין, בכל נושאי המשפט האזרחי.

<אביטל בגין: יש לנו 70,000 תיקים בשנה, 200,000 הליכים משפטיים שאנחנו מנהלים, ובתחום של הדיור הציבורי ספציפי המגמה הולכת ועולה, כרגע יש לנו כ-500 תיקים בשנה שמתפרשים על כל המחוזות שיש לנו בארץ, יש שישה מחוזות מנצרת ודרומה.

<אביטל בגין: הנייר שאנחנו הנחנו בפני הועדה בא להציג לוועדה, לציבור בכלל את המצב שאנחנו לומדים עליו מהייצוג של הלקוחות שמגיעים אלינו.

<אביטל בגין: מדובר בשיקוף של המציאות שקיימת, אנחנו מייצגים את האנשים האלה, ברור לנו חלקנו בתוך הממשלה, אנחנו פועלים בשיתוף פעולה יחד עם משרד השיכון שהסכים עם הדברים, רצה לעבוד יחד איתנו לשיפור המצב בנהלים, ולכן אני חושבת שכדאי לקחת את הדברים כקריאה, תמונה שנפרשת ואין פה שום רצון למלחמה כזאת או אחרת, אלא בואו נראה את המציאות שאנחנו נחשפים אליה דרך 500 הלקוחות שבאים אלינו מדי שנה ומספרים את חוויותיהם ומבקשים את עזרתנו לגבי התנאים שהם חיים בהם, לגבי היעדר השקיפות בקריטריונים, ולגבי נושאים רבים שפירטנו בתוך הנייר.

<אביטל בגין: עכשיו אני אתן לאיילת להמשיך בנושא הספציפי.

<איילת הלברשטט - עטיאס: אחרי שהיא הסבירה, אני אחזור למה שאמרתי.

<איילת הלברשטט - עטיאס: בעצם הם ממתינים 15 שנה ומאבדים את הזכאות שלהם, הם עוברים לתור מהתחלה ונבדקים להם הקריטריונים, לפי משרד השיכון הם כבר מאבדים את הבדיקה של הקריטריונים לפי משרד העלייה והקליטה, ואז בכלל יותר קשה להם לקבל את הדירה והם לא זוכים בסופו של דבר לדירה של הדיור הציבורי.

<איילת הלברשטט - עטיאס: אני אעבור לעניין הקשישים.

<איילת הלברשטט - עטיאס: מה שמגיע להם זה בנייני דיור שנקרא הוסטל.

טלי פלוסקוב: מקבץ דיור.

<קריאה: בתי גיל זהב.

<איילת הלברשטט - עטיאס: שבעצם מה שקורה, הם ממתינים זמן רב מאוד לדירות האלה.

<איילת הלברשטט - עטיאס: יש לי פונים שמגיעים משנת 1994 ממתינים ועוד לפני זה, והם לא מבינים מדוע, וגם אנחנו, בגלל שאין לנו את השקיפות להבין מה כמות ההוסטלים שנמצאים, מה הפרישה שלהם, למה התור הזה מחולק בצורה הזאת, אין לנו שום דרך לעזור לאותם פונים שמגיעים לסיוע המשפטי.

<אלכסנדר טנצר: אני ממליץ לך לפנות אלי, אני אתן לך את כל הנתונים.

<איילת הלברשטט - עטיאס: אין בעיה, אנחנו נשמח לקשרי עבודה.

קסניה סבטלובה: אפשר ללקט את המידע הזה, זה לא נמצא בצורה מרוכזת - - -

<איילת הלברשטט - עטיאס: אנחנו נשמח לקשרים האלה.

<איילת הלברשטט - עטיאס: אנחנו חושבים שהסיבה, וגם ההחלטות שמתקבלות ממשרד העלייה והקליטה בסופו של דבר, מדוע היא נמצאת בתור במקום כזה ולא במקום אחר או שמדוע כרגע היא לא מקבלת את הדירה אינן מנומקות, אנחנו לא יכולים להבין מה בועדה בדקו, איזה מסמכים בדקו, איזה נסיבות נבדקו על מנת שנוכל לסייע לאותם פונים.

<איילת הלברשטט - עטיאס: עוד פעם, אני לא באה כביקורת רק לעליה וקליטה, יש את אותה בעיה גם במשרד השיכון ואנחנו רוצים את העבודה המשותפת עם המשרדים בשביל לסייע.

<איילת הלברשטט - עטיאס: מדובר פה בלקוחות, באנשים שלהם אנחנו צריכים לסייע.

<איילת הלברשטט - עטיאס: דבר נוסף לעניין אותם הוסטלים, זה שבדרך כלל מה שהעולים האלה, עד שהם מקבלים, הם הקימו משפחות מסביבם, יש להם איזו שהיא מסגרת, חברה תרבותית באזור מסוים, אבל משרד העלייה והקליטה נותן להם החלטה שהם עוברים לעיר אחרת לחלוטין בצפון הארץ לעומת שהם כבר חיו כמה שנים במרכז, הקופות חולים שלהם שם, כל האזור שלהם, והם לא נותנים לנו הסבר למה לא באותו אזור התקבלו ההוסטלים לאותם אנשים ומה גודל ההוסטלים שנמצאים, כמות ההוסטלים שנמצאים באותו אזור.

אברהם נגוסה: אולי אין מקום?

<איילת הלברשטט - עטיאס: בסדר, אז שיסבירו לנו את זה בצורה מפורטת ואנחנו נוכל להסביר.

אברהם נגוסה: הם לא מסבירים, הם לא כותבים?

<איילת הלברשטט - עטיאס: אבל בכל מקרה, גם המצב, מה שאנחנו מקבלים דיווחים מהשטח, מהפונים שלנו, שגם המצב של ההוסטלים שלבסוף הם זוכים לקבל את הדירה בהוסטל המיוחל, המצב בכי רע.

<איילת הלברשטט - עטיאס: גם הבניינים עצמם, גם הדירות עצמן, עד שמצליחים להשיג את משרד העלייה והקליטה לקבל עזרה מהחברות המשכנות, לקבל את העזרה לאותם דיירים שנמצאים שם והם מתקשים לפנות לעזרה הזאת ולקבל את עזרת השיפוץ ולחיות את הזכות שמגיעה להם לקורת גג, שסוף סוף הגיעה.

<איילת הלברשטט - עטיאס: כשאנחנו חושבים שהסיבה העיקרית שבגינה יש בעייתיות בתור וחוסר השקיפות, הקריטריונים שאנחנו לא יודעים זה באמת כי אין חוק מסודר לעניין הקריטריונים שאנחנו חושבים שזה מה שצריך להיעשות גם בעניין של עולים וגם בעניין של דיור ציבורי בכלל.

<איילת הלברשטט - עטיאס: ולעניין שיתוף פעולה אנחנו נשמח, כי עוד פעם אני חוזרת, המטרה זה הפונה עצמו, האדם הזקוק לקורת גג, שזו זכות בסיסית.

אברהם נגוסה: כשאת אומרת שאין חוק שקובע בעניין הקריטריונים, זה אומר שלמשרד הקליטה אין לו נהלים?

<איילת הלברשטט - עטיאס: יש נהלים, אבל זה לא מחוקק כחוק.

<איילת הלברשטט - עטיאס: ואז מה שקורה, נוהל לא נחשב כחקיקה ולכן כל פקיד במשרד העלייה והקליטה יכול להחליט על דעת עצמו בסופו של דבר.

אברהם נגוסה: את אומרת שיש צורך בחקיקה בנושא קביעת הקריטריונים לדיור ציבורי.

<איילת הלברשטט - עטיאס: נכון.

<איילת הלברשטט - עטיאס: יש צורך לחקיקה ואכיפה של הקריטריונים והנהלים בצורה מסודרת ושקופה, על מנת שנוכל באמת לבצע את זה בסופו של דבר, שלפונים תהיה אפשרות ל- - -.

<איילת הלברשטט - עטיאס: אני יכולה לתת מקרה, רק עכשיו שמתנהל, אישה בת 73 חולת צליאק, מתקיימת מקצבת זקנה בלבד, ממתינה בתור מס' 300 לדירה.

<איילת הלברשטט - עטיאס: כשאנחנו הגשנו בקשה למשרד העלייה והקליטה להבין מדוע לא מגיע לה להיות במקום יותר גבוה, הסיבה הייתה רק שהיא לא עומדת בתנאים בשביל לעמוד במקום יותר גבוה.

<איילת הלברשטט - עטיאס: אבל לא ניתנה לנו שום החלטה האם נבדקו הנסיבות הקשות, האם בדקו את הכסף שהיא מוציאה כל חודש למחלת הצליאק שהיא מוציאה, היא צריכה אוכל מיוחד, אין לה כסף למחיה, כל הכסף זה בעצם לאוכל המיוחד ולתרופות שהיא צריכה.

<איילת הלברשטט - עטיאס: לכן במקרה הזה נאלצנו להגיש עתירה כי יש פה נוהל ולא חוק בסופו של דבר.

<איילת הלברשטט - עטיאס: והיא לא תהיה עוד - - -

טלי פלוסקוב: ה היא בת 72, אין לה סכנה לצאת מהתור.

אברהם נגוסה: תציעו לנו הצעת חוק.

אברהם נגוסה: בוודאי חבריי חברי הכנסת יצטרפו, ואנחנו פה בוועדת העלייה והקליטה נקדם את החוק.

<אביטל בגין: זה בדיוק העניין, אנחנו חלק מתוך משרד המשפטים שיש לו מעמד נפרד בגלל שאנחנו מייצגים לקוחות, הצעות חוק כאלה, אנחנו חלק מהממשלה, צריכות להיות מוגשות על ידי הממשלה.

<אביטל בגין: הצעות חוק פרטיות זה על ידי חברי הכנסת, לא אנחנו.

אברהם נגוסה: הבנתי.

אברהם נגוסה: אנחנו נטפל בזה.

אברהם נגוסה: תודה על ההצעה.

אברהם נגוסה: אנחנו נשמע את מר אלכס טנצר, יו"ר מטה עובדי הקבלן.

<אלכסנדר טנצר: שלום לכולם, רציתי להגיד כמה דברים.

<אלכסנדר טנצר: אני אתחיל, היום יש כתבה ב'דה מרקר' לגבי זה שמספר הזכאים לדיור הציבורי קפץ ב-21% אבל מתייחסים רק לזכאי דיור ציבורי של משרד השיכון.

<אלכסנדר טנצר: זאת אומרת שמבחינת מדינת ישראל בדרך כלל, 27,000 זכאי משרד הקליטה לא קיימים.

טלי פלוסקוב: אפשר לתקן אותך?

טלי פלוסקוב: זכאים 50,000.

טלי פלוסקוב: 27,000 זה אלה שרשומים בתור.

<אלכסנדר טנצר: אני מדבר על תור.

טלי פלוסקוב: אבל זכאים יש הרבה יותר.

<אלכסנדר טנצר: את מדברת על סיוע בשכר דירה, זה סיפור אחר.

<אלכסנדר טנצר: זה משהו אחר לגמרי.

<אלכסנדר טנצר: יש עוד נתון אחד מאוד מעניין.

<אלכסנדר טנצר: נתון שני שהתפרסם היום שניקנו 1,116 דירות חדשות .

<אלכסנדר טנצר: השאלה שאני שואל איך חילקו 1,116 בין משרד השיכון ומשרד הקליטה, כי יש הסכם קואליציוני שנחתם בחודש אפריל אם אני לא טועה, בין "כולנו", ו"הליכוד" ושם מדובר על חלוקת דירות, נכון לעכשיו צריכה להיות חלוקה של 50%-50%.

טלי פלוסקוב: לא, שליש ושני שליש.

טלי פלוסקוב: בין הקשישים 50-50.

<אלכסנדר טנצר: אני מדבר על הדירות החדשות.

<אלכסנדר טנצר: הדירות החדשות שקשישים לא מקבלים.

<אלכסנדר טנצר: קשישים מקבלים מקבצי דיור וחוסן.

<אלכסנדר טנצר: בוא נדייק.

<אלכסנדר טנצר: אני מדבר על הדברים האלה.

<אלכסנדר טנצר: כשאנחנו מדברים על קריטריונים, ישבה ועדה של משרד הקליטה שהגישה מסקנות ביוני 2000.

<אלכסנדר טנצר: הייתה יוליה תמיר.

<אלכסנדר טנצר: חביב קצב ישב בועדה, נכתבו שם גם קריטריונים - - - לפני 17 שנה.

<אלכסנדר טנצר: אז בוא נדייק, יש דבר כזה שנקרא קריטריונים ויש דבר אחר שנקרא מציאות שבדרך כלל זה לא הולך יחד.

<אלכסנדר טנצר: מה זאת אומרת?

<אלכסנדר טנצר: הקריטריונים אומרים לדוגמה, וכתבו שגודל של דירה מינימלי לעולה קשיש צריך להיות 25 מטר.

<אלכסנדר טנצר: ולזוג, 34 מטר.

<אלכסנדר טנצר: זה נכתב בשנת 2000.

<אלכסנדר טנצר: עד עכשיו יש אנשים שמקבלים דירה בין 8 מטר ל-12 מטר במקבצי הדיור, שזה שליש ממה שנקבע כקריטריונים במשרד הקליטה.

<אלכסנדר טנצר: אני מכיר אנשים שעמדו בתור במקום שלישי, ואחר כך אמרו להם "סליחה, אתם במקום 100".

<אלכסנדר טנצר: אני יכול לדבר על זה הרבה, אבל אני רוצה להתמקד באחת הפניות האחרונות שלי לשר השיכון, שרת הקליטה ומבקר המדינה.

<אלכסנדר טנצר: אני מדבר על זה שכולם מדברים שיש 27,000 זכאים לדיור ציבורי, בואו לא נשכח שביניהם יש 4,000 איש משפחות קשישות שהזכאות שלהם הוקפאה.

<אלכסנדר טנצר: למה הוקפאה?

<אלכסנדר טנצר: זה השכרה לטווח ארוך.

<אלכסנדר טנצר: כי אמרו "אתם מקבלים בין 100 ל-300 שקל תוספת, אתם עשירים עכשיו".

<אלכסנדר טנצר: מה קרה?

<אלכסנדר טנצר: קרה דבר מאוד מעניין.

<אלכסנדר טנצר: לפני שנה העלו לכולם את הסיוע בשכר דירה, אלה שגרים, עצמאים, רק לקבוצה הזאת אמרו "אתם כבר מקבלים את הכסף, לא מגיע לכם כלום" הם לא מקבלים סיוע, מקבלים עכשיו בדיוק אותו כסף מה שאלה שמקבלים, הזכאות, אבל אומרים להם "סליחה, אתם גם לא זכאים לדיור הציבורי", סליחה על הביטוי הגס, "נדפקתם".

<מרינה זמסקי: השאלה הזאת כבר עלתה בוועדה זו - - -

טלי פלוסקוב: ונתנו לנו תשובה שהם לא יוצאים מ - - -

<אלכסנדר טנצר: תסלחי לי בבקשה, כשיהיה לך זכות דיבור, תדברי.

<אלכסנדר טנצר: אני מדבר עוד על כך שיש קריטריונים ברורים ואז פניתי וקיבלתי תשובות, ואני כתבתי גם באיזה חוזה אנשים כתבו.

<אלכסנדר טנצר: משרד השיכון כתב שמשרד השיכון לא מטפל בזה, אפילו שזה בחוזה, כתוב סמל של משרד השיכון.

<אלכסנדר טנצר: משרד הקליטה אמר שאנשים יכולים לוותר על השכרה לטווח ארוך ולעבור, אבל בחוזה שלהם כתוב 'אם אתם מוותרים על ההשכרה לטווח ארוך אתם צריכים להחזיר את כל הכסף שקיבלתם, לשלם ריבית שנתית של 5.5%, ואם לא תשלמו, יש תלונה במשטרה".

<אלכסנדר טנצר: זאת אומרת משרד הקליטה ממליץ לאנשים לוותר בשביל לקבל עוד 100 שקל, ושולחים אותם בעצם למשטרה.

<אלכסנדר טנצר: מה שאני רוצה להגיד, קודם כל מעניין אותי נתון מאוד מעניין, א.

<אלכסנדר טנצר: כמה אנשים באמת עומדים בתור לדיור ציבורי.

<אלכסנדר טנצר: בוא לא נשכח שהעלייה מכל המדינות כבר נגמרה.

טלי פלוסקוב: הצטמצמה.

<אלכסנדר טנצר: נגמרו התקופות שבשנה היו מגיעים 200,000 איש ואז אני זוכר תקופה שהיו בתור, עמדו זכאים 60,000.

<אלכסנדר טנצר: היום אנחנו מדברים על 27,000 איש שאין בכלל עליה לגמרי.

<אלכסנדר טנצר: יש עוד נתון אחד מעניין שכתוב היום בעיתון דה מרקר, שזכאי משרד השיכון כמעט כולם מקבלים דירה לפני 8.5 שנים.

<אלכסנדר טנצר: זאת אומרת אתה מחכה, אחרי שנה, שנתיים, שלוש, מקבל דירה.

<אלכסנדר טנצר: כאן אני יכול לפנות לבנאדם "כמה אתה מחכה?" "25 שנה".

<אלכסנדר טנצר: קריטריונים שונים לגמרי.

טלי פלוסקוב: לא בקשישים.

טלי פלוסקוב: בקשישים אותם קריטריונים.

קסניה סבטלובה: בתור יותר ארוך.

<אלכסנדר טנצר: אם אין דירות, שום קריטריונים לא יעזרו.

<אלכסנדר טנצר: בואו נסתכל על זה.

<אלכסנדר טנצר: פתרונות דיור אין, הסכמים קואליציוניים לצערי לא מקיימים.

<אלכסנדר טנצר: יחס כלפי עולים חדשים ומוכיחה את זה התקשורת בשפה העברית, מדברים רק על אוכלוסייה אחת, זכאי משרד השיכון.

<אלכסנדר טנצר: , ואנחנו אומרים ככה, עולים חדשים לא נמצאים על המפה, כולם שותקים, לא אכפת לאף אחד.

<אלכסנדר טנצר: מיליון דוברי רוסית וגם 100,000 אמהרית, וצרפתית, כולם אומרים גם אנחנו אזרחים סוג א', אנחנו דורשים שגם על הבעיה שלנו ידברו בתקשורת, ולא רק ברוסית.

<אלכסנדר טנצר: כי סליחה, בתקשורת הרוסית אנשים רק בוכים.

<אלכסנדר טנצר: הבכי לא מעניין את אף אחד.

<אלכסנדר טנצר: בתקשורת העברית כ- - - את זה, ישר קוראים למבקר המדינה, ישר יש תגובות, יש יחס שונה לגמרי.

<אלכסנדר טנצר: אני קורא לכולם שיפסיקו את הגזענות בתקשורת העברית ויספרו אמת מה שהולך עם הדיור הציבורי.

<אלכסנדר טנצר: חוץ מזה, אני מצפה לא מחביב קצב, כי חביב קצב הוא בסך הכל פקיד, בכיר מאוד, אני מחכה משרת הקליטה שתדרוש שיקיימו הסכם קואליציוני, שתהיה חלוקה מוצדקת ויהיו כספים בשביל לבנות דירות שעומדות בקריטריונים שנקבעו על ידי משרד הקליטה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: הבעיה זה לא רק עולי ברית המועצות לשעבר, ולא רק עולים מאתיופיה, גם עולים מצרפת, מדרום אמריקה, מכל המקומות.

אברהם נגוסה: חברת הכנסת קסניה סבטלובה בבקשה.

קסניה סבטלובה: תודה לך כבוד היושב ראש, אני רוצה להתייחס לדברים של אלכס, אתה שאלת על הדירות החדשות שניקנו, באיזו חלוקה בין שני התורים.

קסניה סבטלובה: יש לי תשובה בשבילך כי אנחנו בדיוק עכשיו היינו בדיון בוועדת העבודה והרווחה, ושם נאמר על ידי סגן השר ג'קי לוי במפורש שכל הדירות שנקנו, והוא כבר דיבר שם על מספרים יותר גדולים, דיבר על כ-5,000 דירות ששליש מהם הולך לטובת התור של משרד העלייה והקליטה.

קסניה סבטלובה: כאשר הוא נשאל על ידי אם אנחנו מדברים על תור שהוא פי 10 יותר גדול, וזה רק אנשים שעומדים בתור בעצם, מדוע שליש, התשובה היא "אין".

קסניה סבטלובה: לשאלות האלה.

קסניה סבטלובה: זה ההסכמים כנראה שהגיעו אליהם, וזה המצב, אז מכל בחינה שהיא, אנחנו לא צפויים להקטנה של התור כי אנחנו מבינים שכמות מאוד גדולה של אנשים מקבלת כמות מאוד קטנה של דירות, ואני עוד לא דיברתי על קשישים בכלל.

קסניה סבטלובה: מה שלי חשוב להדגיש פה, ויפה אמרת אלכס, כשהתייחסת עכשיו לעולים מרוסיה ואתיופיה וצרפת, זה לא משנה איזו מדינה.

קסניה סבטלובה: אבל כל העולים שנמצאים עכשיו בתור הזה של משרד העלייה והקליטה, יש סוג אחד בעצם שעומד שם בתור, זה נפגעי הקליטה הישירה.

קסניה סבטלובה: צריך לקרוא לדברים בשמם.

קסניה סבטלובה: אלה אנשים שהגיעו ארצה ואמרו להם "בואו נעשה עכשיו ניסוי בבני אדם, אנחנו נראה איך אתם מסתדרים שם לבד, אנחנו ניתן לכם קצת חודשים במרכז הקליטה, קצת אולפן, ואחרי זה אתם תצאו לאותו שוק של השכירות הפרטית, לאותו שוק פרוע שלא מנוהל, שגם היה חוק שעבר אתמול, וסוף סוף הוא עבר, על שכירות הוגנת, רוקנו אותו מתוכן וזה בעצם שוק שמנהלים אותו ללא שום רגולציה ממשלתית, אז האנשים האלה, לא משנה מאיזו עדה הם, כמובן שכשזרקו אותם לשם, אנחנו יודעים שהיו שני דברים שקרו.

קסניה סבטלובה: קודם כל עלו בצורה מאוד דרסטית המחירים של שוק הדיור, וזה היה צפוי.

קסניה סבטלובה: אם מצטרפים מיליון איש שעכשיו יוצאים לשוק הפרטי, איך המחירים לא יעלו?

קסניה סבטלובה: אני לצערי הרב שומעת שוב ושוב אותו נרטיב.

קסניה סבטלובה: שמעתי אותו בבוקר כבר פעמיים, מאנשים מאוד בכירים, גם מחבריי חברי הכנסת שיזמו את היום הזה, שאומרים דבר פשוט, הם אומרים שבשנות התשעים הגיעו עולים, המדינה אז ידעה להתמודד עם התופעה הזאת, בנתה המון דירות, והיה פתרון, מצאו פתרון לתופעה של עולים שבאו והיו צריכים דירות.

קסניה סבטלובה: אבל רבותי, איזה פתרון מצאו?

קסניה סבטלובה: זה דירות פרטיות שמי שהתעשר בזכותם זה אנשים, בעלי הדירות התעשרו.

טלי פלוסקוב: אנחנו לקחנו משכנתאות ורכשנו.

קסניה סבטלובה: אלה שהשכירו את הדירות, הבנקים התעשרו כי הם נתנו משכנתאות.

קסניה סבטלובה: אבל לדיור הציבורי, כמו שאז לא היה מענה הולם, כך הגענו לתור של 27,000 איש שיש בערך פי שניים שלא נמצאים בתור אבל מקבלים את הסיוע לשכר דירה, זכאים, וגם הם, אין להם פתרון אחר.

קסניה סבטלובה: אנחנו מבזבזים כמדינה המון כספים לסיוע הזה לשכר הדירה, אנחנו מבזבזים גם המון כספים כשאנחנו משלמים לאותן חברות שמפעילות את ההוסטלים ובתי גיל הזהב, אנחנו מדברים על סכומים עצומים שיוצאים לצורך זה, עד 5,000 שקלים לאדם.

קסניה סבטלובה: אם האדם היה מקבל ישירות 5,000 שקלים, אתם יודעים מה?

קסניה סבטלובה: 3,000 שקלים, 2,500 שקלים.

קסניה סבטלובה: הוא לא היה מסתדר?

קסניה סבטלובה: הוא לא היה מוצא דירה צנועה לגור בה שהיא לא 12 מטר ולא מלונה של 8 מטר?

קסניה סבטלובה: עוד נתון אחד שחשוב להתייחס אליו כשאנחנו מדברים על קריטריונים, זה כמובן העניין המביש והמבזה הזה של ועדות רפואיות.

קסניה סבטלובה: אי אפשר לא להתייחס לנקודה הזאת.

קסניה סבטלובה: זו נקודה כואבת, חצי מהפניות שמגיעות ללשכתי, הן באותו עניין.

קסניה סבטלובה: אנשים שחיכו, חיכו.

טלי פלוסקוב: כנ"ל.

קסניה סבטלובה: אני חושבת שה- - - של כולנו עמוסים בעיקר בדברים האלה.

קסניה סבטלובה: והחלק השני זה לטפל בתלונות שמגיעות מדיירי עמיגור ועמידר, שאין להם ידית למקלחת והברז שלהם דולף והחברה לא עושה שום דבר.

קסניה סבטלובה: אלה שמתלוננים על ועדות רפואיות מה הם אומרים?

קסניה סבטלובה: "קודם כל הכרחתם אותנו להמתין 10, 15, 20 שנה.

קסניה סבטלובה: מגיע התור שלנו, ומה אומרים עכשיו?

קסניה סבטלובה: רק מי שעצמאי ייכנס למקבצי דיור".

קסניה סבטלובה: בסדר, מי שעצמאי, מי מגדיר אותו כעצמאי?

קסניה סבטלובה: הרופא שלו נותן לו המלצה, הרופא המטפל שלו שמטפל בו במהלך כל ה-20 שנים נותן לו המלצה, הבנאדם עצמאי.

קסניה סבטלובה: אבל נכון שהוא כבר בן 75, נושק ל-80, בטח שהוא לא בקו הבריאות, אנחנו יודעים, הבעיות האלה הן טבעיות.

אברהם נגוסה: היה דיון בשבוע שעבר בנושא הזה.

קסניה סבטלובה: הנושא הזה הוא קריטי כי אנחנו יודעים, ועוד פעם, אין שקיפות, לא מסבירים לאנשים מי החליט, למה החליט, למה לרופא של הועדה יש יותר סיי בעניין הזה מאשר לרופא המטפל ואפילו צוות של רופאים מטפלים, שממליצים על כך שהאדם הזה הוא עצמאי, וכך קורה שיש לנו אזרחים שממתינים בתור, אחרי זה מנשקים את הדלת הסגורה, את המנעול על הדלת, ואומרים להם "טוב, אוקיי, עכשיו תסתדרו לבד.

קסניה סבטלובה: מהרגע הזה.

קסניה סבטלובה: דווקא כשאתם הכי צריכים את העזרה של המדינה".

קסניה סבטלובה: לסיכום אני יכולה להגיד דבר אחד, אפשר לדבר עד מחרתיים על קריטריונים ויש לנו נתונים מלאים על כך, וזה דבר מביש ומבזה וזה נכון.

קסניה סבטלובה: כל עוד לא יבנו פה דירות לדיור ציבורי, לא משנה מה הקריטריונים.

קסניה סבטלובה: אין דירות, לא יהיו עולים או אזרחים אחרים שיהיו זכאים לדיור ציבורי וייכנסו אליו.

קסניה סבטלובה: אם המדינה ואם הממשלה לא מעמידה את זה על סדר היום כדבר שהוא עקרוני, ואם אין בניה תקציבית, שזה עניין שחשוב להדגיש אותו, אנחנו עוד פעם נתקבץ פה ועוד פעם נתכנס פה ועוד פעם נשפוך את המים מכוס אחת לשניה ונישאר עם ידיים ריקות.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: חברת הכנסת טלי פלוסקוב בבקשה.

טלי פלוסקוב: יש לי רשימה ארוכה, אני לא יודעת ממה להתחיל.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לתת שתי דוגמאות.

טלי פלוסקוב: דוגמה אחת של גברת שהגיעה לארץ ב-1995, ובשנת 2015 היא הגיעה לגיל 65 והיא נרשמה בתור למשרד הקליטה לקבלת דיור ציבורי.

טלי פלוסקוב: המקרה השני, גברת שב-2015 מלאו לה 90 שנה אבל היא עלתה לארץ בשנת 2002.

טלי פלוסקוב: מה יוצא מכאן?

טלי פלוסקוב: הגברת שהיא היום בת 65, תהיה בתור לפני הגברת שהגיעה לגיל 90.

טלי פלוסקוב: אנחנו מדברים על קריטריונים.

טלי פלוסקוב: הקריטריונים שהיו ועד ה יום קיימים זה קדימות לאלה שהגיעו ארצה קודם.

טלי פלוסקוב: לפי תאריך העלייה לארץ.

טלי פלוסקוב: אני תוהה שנכון להרגע אנחנו צריכים לשנות את השיטה הזתה.

טלי פלוסקוב: היא שיטה שהיום היא לא נכונה.

טלי פלוסקוב: אין עליה גדולה כמו שנאמר כאן, יש לנו מאגר מאוד גדול של אנשים שממתינים ולא יכול להיות שבני 90 לא מקבלים מענה כי הם הגיעו לארץ יותר מאוחר מאותה גברת שהגיעה לגיל 65.

טלי פלוסקוב: זה אחד.

טלי פלוסקוב: שתיים – אני שוב חוזרת, ודיברנו על זה לא פעם אחת, ואני פונה לסמנכ"ל ואתה יודע מה עמדתי.

טלי פלוסקוב: לא יכול להיות שלפי כל הפרמטרים, עולה חדש, אתם אומרים "יותר מעשר שנים, אתה כבר לא עולה חדש", תמיכה בארגונים, מי שיותר מעשר שנים בארץ, כבר לא קיימת מצד משרד הקליטה.

טלי פלוסקוב: אבל אם אתה ממתין לדיור ציבורי, אתה תישאר עד סוף החיים במשרד הקליטה.

טלי פלוסקוב: אני קוראת לזה, אתם לא מעריכים את האנשים האלה שהגיעו ארצה.

טלי פלוסקוב: אנחנו כולנו אזרחי מדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: נכון שבעשר השנים הראשונות אנחנו זקוקים לעזרתכם, ואם תחליטו שאנחנו זקוקים לעזרתכם 25 שנה, אז בכל הפרמטרים.

טלי פלוסקוב: לא לפי הבחירה.

טלי פלוסקוב: מה שנוח לכם, אתם משאירים 15 שנה, מה שנוח לכם פוליטית, אז קצת יותר.

טלי פלוסקוב: מה שלא נוח לכם, פחות.

טלי פלוסקוב: אין דבר כזה.

טלי פלוסקוב: דיברתם על 10 שנים, אז תגדירו בכל הפרמטרים 10 שנים האזרח שייך למשרד הקליטה.

טלי פלוסקוב: מעבר לזה, האזרח שייך לאזרחי מדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: נקודה.

טלי פלוסקוב: דבר נוסף, אני שמעתי שלאחרונה יש סוגיה, ואם זה לא ככה אז אני אשמח אבל זו טענה שאני קיבלתי, שאדם שנרשם לדיור ציבורי צריך לחתום על כתב ויתור על מצב בריאותי.

טלי פלוסקוב: מה זה?

טלי פלוסקוב: מה קורה כאן?

טלי פלוסקוב: למה אתם נכנסים לדברים האלה?

טלי פלוסקוב: סודיות רפואית.

טלי פלוסקוב: עוד פעם שני מקרים מהחיים.

טלי פלוסקוב: אדם אחד הולך אחרי 15 שנה בארץ לעמידר, הוא נרשם במשרד השיכון בתור, אדם השני שהגיע לחברת מילגם, אחרי 19 שנים בארץ אומרים לו "לא, אתה תלך למשרד הקליטה, בך מטפלים שם", כי הוא קשיש.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אתם רואים מי יושב פה?

טלי פלוסקוב: האנשים האלה המבוגרים שאנחנו מדברים עליהם, הם לא יושבים איתנו, כי הם פשוט כבר לא יכולים לשבת איתנו.

טלי פלוסקוב: הם כבר לא יכולים לקום ולהגיע לכנסת כדי להילחם על זכויותיהם.

טלי פלוסקוב: לכן אנחנו צריכים לעשות את זה במקומם.

טלי פלוסקוב: ואני רוצה להגיד תודה ל"חזית הכבוד" שיושבים איתנו היום פה, שהם כל הזמן נלחמים על הזכויות של אזרחים ותיקים.

טלי פלוסקוב: אבל, אם אנחנו לא נדע, כמו הנכים, לצאת החוצה ולסגור כבישים, אנחנו לא נוכל לפתור את הבעיה שלהם?

טלי פלוסקוב: זה לא פייר.

טלי פלוסקוב: שני דברים שאני רוצה להגיד, עובדות.

טלי פלוסקוב: היום במדינת ישראל יש 160,000 זכאי דיור ציבורי.

טלי פלוסקוב: מה זה זכאי דיור ציבורי?

טלי פלוסקוב: לא אלה שנרשמו בתור.

טלי פלוסקוב: אלה שמקבלים סיוע לשכר דירה.

טלי פלוסקוב: 160,000.

טלי פלוסקוב: מתוכם, עכשיו הבנתי מחביב קצב ש-65,000 הם במשרד הקליטה.

<חביב קצב: לא, - - -

טלי פלוסקוב: אני לא על זה מדברת.

טלי פלוסקוב: אני כרגע מדברת מי זכאי.

<חביב קצב: מתוך ה-150,000 קשישים מקבלים השלמת הכנסה, שרובם המכריע הם - - - 65,000.

טלי פלוסקוב: תבינו מה היחס.

טלי פלוסקוב: המספרים שיש בידיים שלנו זה לא הכל.

טלי פלוסקוב: זה פשוט אנשים שקמו ונרשמו לתור.

טלי פלוסקוב: אבל יש עוד הרבה שלא נרשמו מסיבות שונות.

טלי פלוסקוב: אולי איבדו בכלל תקווה שאפשר לקבל דיור ציבורי במדינת ישראל, לא חשוב, לא ניכנס לסיבות.

טלי פלוסקוב: אבל את המספרים האלה אנחנו צריכים לדעת גם כן.

טלי פלוסקוב: אני חושבת שאנחנו צריכים להתחיל לדבר בשפה של אזרחי מדינת ישראל, אדוני היושב ראש, ולא לחלק את האנשים לעולים חדשים ולא עולים חדשים.

טלי פלוסקוב: אנחנו צריכים לפתור בעיה של הנזקקים וכל מי שזכאי לדיור ציבורי זה אנשים הנזקקים של מדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: כל אלה שמקבלים השלמת הכנסה.

טלי פלוסקוב: ואם אנחנו מדברים על עוני במדינה שלנו, אלה האנשים שבגללם אנחנו נחשבים עניים, כמדינה, אני מדברת לפי הנתונים של ה-OECD.

טלי פלוסקוב: ואם אנחנו לא נתחיל לפתור את הבעיה הזאת בצורת תמיכה דיפרנציאלית באנשים מבוגרים במדינה שלנו, אנחנו לא נפתור את הבעיה.

טלי פלוסקוב: כי במקום לפתור את הבעיה של אותם 60,000 קשישים, 80,000 קשישים במדינת ישראל, אלה שאין להם דיור ציבורי וזקוקים, ונרצה לפתור את הבעיה של מיליון קשישים, אנחנו לא נגיע לשום דבר, עם אותו סכום שהמדינה תחליט להשקיע בקשישים נחלק במיליון, הסכום יהיה כל כך קטן שהוא לא ישנה את המצב.

טלי פלוסקוב: אבל אם אנחנו ניתן את הכסף לנזקקים, אנחנו יכולים משמעותית לעזור להם.

טלי פלוסקוב: ואני יודעת על התכנית של משרד האוצר, יחד עם משרד הקליטה והעליה בשנתיים וחצי הקרובות, להעלות סיוע לשכר דירה לזוגות ב-400 שקל בחודש, לא שזה יפתור את הבעיה, אבל זה סיוע.

טלי פלוסקוב: אבל כל הזמן מה שאנחנו עושים, מטפטפים, במקום לבנות תכנית לאומית לדעת מה אנחנו עושים היום, מה יקרה בעוד חמש שנים, מה יקרה בעוד עשר שנים, וזו השאלה אגב ששאלתי גם בועדה הקודמת, האם משרד הקליטה, בידיעה שאתם יודעים כמה אנשים, הצגתם למשרד האוצר תכנית בדרישה כלכלית כמה כסף אתם צריכים, מתי אתם פותרים את הבעיה?

טלי פלוסקוב: אין דבר כזה, מתברר.

טלי פלוסקוב: אז צריך להתחיל לעבוד לא בצורה של כיבוי שריפות אלא בצורה של בניית תכנית עבודה וצעדים קונקרטיים איך אנחנו בסוף מגיעים לפתרון, היום, ופה אני אומרת משפט קשה – אין פתרון.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: היושבים בוועדת הכספים, אנחנו רואים כמה מיליארדים מבקשים להעביר מ-2016 ל-2017.

אברהם נגוסה: הכסף לא נוצל.

אברהם נגוסה: אבל כשאנשים, עולים ותיקים שנמצאים במצוקה, אומרים שאין כסף.

אברהם נגוסה: לכן אני מציע, מדינת ישראל לקראת שבעים שנה להקמתה, צריך לקבל החלטה אמיצה ולתת פתרון ל-30,000 שהם נמצאים עכשיו במצוקה.

אברהם נגוסה: 30,000 לתת להם פתרון, הראשונים.

אברהם נגוסה: ניתן לעשות את זה, וכסף שמתגלגל לא מנוצל, כל הזמן מעבירים אותו ומגלגלים אותו.

אברהם נגוסה: אפשר לעשות את זה.

אברהם נגוסה: כך גם אנחנו יכולים לחזק את העלייה, כך גם יכולים לתת פתרון למצוקה הקיימת לאזרחי מדינת ישראל.

אברהם נגוסה: פתרון ל-30,000 ממתינים לדיור ציבורי, אפשר להגיע לזה אם האוצר וכל המשרדים יבואו עם תכנית.

אברהם נגוסה: אני מציע, סמנכ"ל משרד הקליטה, להכין תכנית.

אברהם נגוסה: אנחנו נגיד את זה גם מחר, יש לנו דיון עם השרה על הפעילות של המשרד, אני מציעה לכם שתכינו תכנית לקראת שבעים שנה להקמת מדינת ישראל, חבילה שנותנים ל-30,000 ממתינים בתור במצוקה הדיור הציבורי.

טלי פלוסקוב: שכחתי, זה מאוד חשוב, מרוב האמוציות שלי והנושא באמת מאוד קרוב לליבי, אני שכחתי לספר ולשתף אתכם ואולי להמליץ גם לוועדת הקליטה לקחת את זה כנושא כי אני וידידי חבר הכנסת פולקמן, מקדמים כרגע איזו שהיא יוזמה.

טלי פלוסקוב: כשאנחנו מדברים על קשישים ועל מספר כל כך גדול של ממתינים, ברור לכולם שהיום לבנות מספר כזה של יחידות דיור זה בלתי אפשרי, ואת הבעיה אנחנו כן צריכים לפתור.

טלי פלוסקוב: לכן אנחנו היום ישבנו עם הנציגים - - -

אברהם נגוסה: תגידי, מה הבעיה.

טלי פלוסקוב: לא, עד שאתה תבנה, אברהם, אנחנו שומעים שנתיים על 2,600 יחידות דיור של עמיגור.

טלי פלוסקוב: אבל תן לי לסיים, אני רוצה להגיד את הפתרון.

אברהם נגוסה: אם רוצים יש פתרון.

טלי פלוסקוב: אם רוצים.

טלי פלוסקוב: כל מה שקשור לקשישים במיוחד, נושא של שכירות לטווח ארוך יכול להיות פתרון מצוין.

טלי פלוסקוב: אם המדינה תהיה השוכרת העיקרית, היא תיקח על עצמה לשכור דירה מבעלי הדירות ותשכיר אותם לקשישים בשיטה חדשה, כאשר היא תתן הטבות מס לאותם בעלי הדירות, צריך לעניין אותם בפרויקט הזה, ולבנות מאגר של דירות שאנחנו כמדינה נוכל לספק לאותם קשישים, אבל בתנאי שתהיה שכירות לטווח ארוך, אם מדובר בעשר שנים ומדובר בחמש שנים, כדי שהאנשים האלה ידעו "אני כאן יכול להיות עשר שנים רגוע ויש לי פתרון מהמדינה", אבל המדינה צריכה לקחת אחריות על זה, לא האנשים האלה צריכים לרוץ.

טלי פלוסקוב: המדינה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: אנחנו צריכים להתקדם.

קסניה סבטלובה: פשוט אנחנו כבר שנתיים לתוך הממשלה הנוכחית ומדוע אין תוכנית עד עכשיו, הדברים היו ברורים גם לפני שנתיים.

טלי פלוסקוב: זה נכון.

אברהם נגוסה: בני מלסה בבקשה בקיצור.

<בני מלסה: שלום, אני רכז שטח ואחראי איסוף מידע בארגון "טבקה".

<בני מלסה: יש לי שלושה נושאים, היום, אדוני היושב ראש אני אשמח שאתה תתערב בשידור ישיר.

<בני מלסה: אישה מבוגרת בעיר בת ים, מיום ראשון בשבוע שעבר השיפוצניק סגר אותה ואין מים בבית.

<בני מלסה: עכשיו תשלח מישהו לבת ים, עיתונאי, ואני רואה את קפלן פה, מנכ"ל עמידר, מטייל בכנסת.

<בני מלסה: אדוני היושב ראש, עבדתי עם חברת עמידר, בסך הכל הלכתי לעשות ביקור בית.

<בני מלסה: בנתניה, 590 דיירים היו לי, עברתי למכרז, היו לי 780 דיירים, מתוכם עולים.

<בני מלסה: יש בעיה אחת שחשוב שהיושב ראש ייקח אותה.

<בני מלסה: דירה שמתפנה, רוצים להיכנס דרך משרד הקליטה, לוקח שבעה חודשים על מנת להכניס את אותה דיירת.

<בני מלסה: המדינה מפסידה פעמיים, גם מחזיקה דירה ריקה, גם היא משלמת שכר דירה, במקום לתת את השכר דירה להוא, ותוך חודש לעשות אותו.

<בני מלסה: יש לי את השמות והטלפונים של המשפחות האלה, עולה מאוקראינה, 11 משפחות, שבעה חודשים על מנת להכניס את אותם עולים, עמידר לוקח לו זמן.

<בני מלסה: במשרד הקליטה אומרים לך "אנחנו לא אחראים", ואתה פונה למשרד השיכון.

<בני מלסה: אני לא הייתי מוכן להיות משתף פעולה.

<בני מלסה: ביקרתי אישה ניצולת שואה על כסא גלגלים בקומה שלישית.

<בני מלסה: שימו לב, זה דבר מאוד לא קל.

<בני מלסה: יש לנו עולה מאתיופיה בקרית גת, יש עולה מרוקאית ויש אחד - - - כל המדינה - - - על כיסא גלגלים יושבים בקומה שניה ושלישית.

<בני מלסה: נראה לי שאלכס אמר שיש עדיפות ראשונה מי שקרוב לצלחת.

<בני מלסה: צעירים שנמצאים בריאים ושלמים, אני אומר לך אדוני היושב ראש, זה דבר שצריך להפוך אותו לפלילי, אותה אישה הלכתי ביום שישי, זה המשכורת שלי ב- - - אני פייר איתכם, לא יכול לראות אותה כי כעולה חדש כולם עזרו לי.

<בני מלסה: מה אתה - - - אותה?

<בני מלסה: אסור לקחת תורמים?

<בני מלסה: האנשים האלה מתעללים בהם במבוגרים, במיוחד חברת עמידר.

<בני מלסה: תודה לחברת עמיגור שיום יום משתפים פעולה.

<בני מלסה: במשרד הקליטה, אדוני היושב ראש, חשוב לי מה שחברת הכנסת פלוסקוב אומרת, יש דוגמה פשוטה שייאמר לזכותו של מנכ"ל עמיגור, שמסכים לתת הזדמנות, השכירות האלה, הם משאירים את האנשים, נדמה לי שעגנון אמר את זה, להשאיר את האדם תלוי במדינה, תלוי במישהו, מאשר תתן לי מתנה, עדיף שתלווה לי כדי שאני אעבוד קשה כדי להחזיר.

<בני מלסה: אזרחים צריכים להיות בעלי דירה.

<בני מלסה: בארבעה בניינים אני אקח אותך לביקור.

<בני מלסה: יש לנו יותר מ-18 בניינים קומה 8 ו-4.

<בני מלסה: אני לוקח אתכם, כולכם, אדוני היושב ראש, לוקח אותך, כל הבניין שייך לחברת עמידר.

טלי פלוסקוב: ואין שם - - -?

אברהם נגוסה: יש נציג עמידר כאן, הוא יתייחס לזה.

<בני מלסה: כל הדיירים זה - - -אפשר לקחת את הבניין הזה, לבנות עליו 30-40 קומות, להכניס את העולים, השכירות שאת מציעה, חברת הכנסת פלוסקוב, זה יעבוד.

<בני מלסה: מה שאני רוצה לומר, השבוע סמנכ"ל משרד השיכון מר רונן כהן, ייאמר לזכותו, הוא פתר איזה 6-7 משפחות שחיות עם 6-7 ילדים בחדר אחד.

<בני מלסה: לתת שכירות עד 3,100.

<בני מלסה: אם אתה יכול לענות לאנשים שבמצוקה, גם עד 5,000 שקל, כל עוד שהמדינה לא פתרה את הבעיה, לתת להם את הזכות הזו, שהמדינה תשכיר להם בינתיים.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: מרינה בבקשה.

<מרינה זמסקי: שלום לכולם.

<מרינה זמסקי: אני אשתדל לדבר מהר, אני אישית יזמתי את הדיון היום וביקשתי מכבוד יושב הרש לקיים את הדיון, מסיבה אחת פשוטה, שזה כבר נאמר פה, ואני מצטרפת לכל הדוברים, אי אפשר לשמוע יותר על 3,000 זכאי משרד השיכון ולשכוח את זכאי משרד הקליטה.

<מרינה זמסקי: דוגמה קטנטנה.

<מרינה זמסקי: ביום ניצולי השואה כותב YNET פניה למשרד השיכון "לכמה ניצולי שואה אין קורת גג במדינת ישראל" והתשובה "אין כאלה".

<מרינה זמסקי: ואנחנו מכירים אותם שיש, ומשרד הקליטה נותן תשובה, 3,860, זה מה שכתוב בכתבה של YNET.

<מרינה זמסקי: אפילו בנושא כל כך כאוב למדינה ושיש עליו הסכמה משותפת, יש פה שקר ועיוות נתונים.

<מרינה זמסקי: אני כבר לא מדברת על אחרים.

<מרינה זמסקי: לכן אני קוראת פה, יושב ראש הועדה, שתצא עם קריאה לכל חברי הכנסת סוף סוף להפסיק לעוות את הנתונים, והמדינה חייבת לקחת אחריות.

<מרינה זמסקי: כבר בדו"ח מבקר המדינה נאמר לא פעם אחת, שברגע שהמדינה מעניקה תעודת זכאות, לא משנה אם זו תעודת זכאות בהיותו עולה או היותו ותיק, היא לוקחת אחריות והיא מתחייבת לספק דיור לאותו בנאדם.

<מרינה זמסקי: אנחנו שוב רואים שהמדינה כן עושה ניסיונות לספק דיור לזכאי משרד השיכון, וממש סומכת על משרד הקליטה.

<מרינה זמסקי: עם כל הכבוד למשרד הקליטה, המשרד עושה עבודה טובה, המשרד משתדל.

<מרינה זמסקי: אני לא חושבת שאפשר לזרוק על משרד הקליטה אחריות על בניית מקבצים והוסטלים, זה לא משרד מיועד לבנות, ולא משרד מיועד לחלק אדמות.

<מרינה זמסקי: יש לנו את משרד השיכון וכל הרשויות מסביב מרוכזות, הן חייבות לקבל החלטה ולא משרד הקליטה.

<מרינה זמסקי: היום אין שום הבדל בקריטריונים לא של קשישים ולא של נכים, ההבדל היחידי זה מספר ילדים במשפחות חד הוריות, אבל לא משנה, ברגע שהמדינה מקנה את תעודת הזכאות, אין הבדל בין זכאים בתור הזה או זה.

<מרינה זמסקי: אם נוח לממשלה להחזיק את האנשים במשרד הקליטה ולא לראות אותם בעיניים, זו ממש שערורייה וצריך להפסיק את זה.

<מרינה זמסקי: לפני שנתיים פניתי לחברת הכנסת טלי פלוסקוב, למשרד השיכון ולמשרד הקליטה, והצעתי פתרון חירום לקשישים במתווה של השכרה ארוכת טווח באחריות המדינה.

<מרינה זמסקי: אני מאוד מודה לטלי פלוסקוב שלקחה את הרעיון ומקדמת את היוזמה, וחבל שמשרד הקליטה לא התייחס, אני לא קיבלתי שום תגובה לפנייתי למשרד הקליטה.

<מרינה זמסקי: בהצלחה, אנחנו רואים בזה פתרון.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: סמנכ"ל משרד הקליטה חביב קצב, בבקשה.

<חביב קצב: שלום.

<חביב קצב: קודם כל אני רוצה להגיד הערה.

<חביב קצב: שיניתי ממנה

<חביב קצב: גי פעם ראשונה לאחר עשרות שנים שאני בוועדות הכנסת והפסקתי גברת באמצע דבריה.

<חביב קצב: זה לא נעשה סתם, זה נעשה כי דבר אחד, אני פקיד ששומר על השירות הציבורי, אני גאה שאני פקיד.

<חביב קצב: אני עובד על פי מינהל תקין ואני לא מוכן שפקידה שמייצגת משרד אחר תתקוף או תעלה נתונים בפני משרד אחר באמצע הועדה, בלי לשתף קודם, בלי לעדכן קודם, בלי להעביר שום מידע.

<איילת הלברשטט - עטיאס: אנחנו פרסמנו נייר עמדה.

<חביב קצב: אני מצהיר פה שאני לא קיבלתי אף נייר.

<חביב קצב: שאני פעם ראשונה שאני שומע את הגברת, פעם ראשונה שאני רואה אותה, אני חושב שזה לא מינהל תקין.

טלי פלוסקוב: לא נשלח, אני רואה מי הנמנעים, לא נשלח למשרד הקליטה.

אברהם נגוסה: אני לא חושב שזה עניין של מינהל תקין.

אברהם נגוסה: זה שקיפות.

<חביב קצב: זה מינהל תקין אדוני.

<חביב קצב: יש כללים - - -

אברהם נגוסה: יש דור חדש שרוצה לעבוד בשקיפות.

אברהם נגוסה: יש דור ישן שעדיין 'שמור לי ואשמור לך'.

<חביב קצב: אדוני, אני יכול לעדכן אותך שזה לא סותר את הכללים.

<חביב קצב: בוא לא נוותר על הכללים האלה כי בסוף אנחנו נגיע ל- - -.

<חביב קצב: ולגופו של עניין, קודם כל בפגישה שאנחנו ישבנו, חברת הכנסת טלי, ישבנו ביחד עם שר השיכון, הוא פתח ואמר "אתם יודעים מה מספר הזכאים בדיור ציבורי במדינת ישראל?

<חביב קצב: 150,000".

<חביב קצב: אני חייב להגיד לך שהוא צודק.

<חביב קצב: כי 150,000 אלה אותם אנשים שזכאים לסיוע בשכר דירה.

<חביב קצב: מי מוגדל, מי פחות מוגדל, מי יותר, מי פחות, מי סכום כזה, מי סכום אחר.

<חביב קצב: שבתוך ה-150,000 שהמספר הזה משתנה כל הזמן, אני מדבר על לפני חצי שנה, מתוכם כ-65,000 קשישים שהתנאי שלהם שהם זכאים לסיוע מוגדל, זה שהם מקבלים השלמת הכנסה פלוס קצבת זקנה.

<חביב קצב: זאת אומרת, עדיין כולם חסרי דירה, כולם מתקיימים מקצבת תמיכה של הביטוח הלאומי ואנחנו יודעים מה הגובה שלה, וזה לא משנה אם הגיל קצת יותר או פחות, מקבלים תוספת סיוע נמוכה בשכר דירה, ואנחנו יודעים שקצבת הביטוח הלאומי לא כוללת בתוכה את מרכיב הדיור, והאנשים האלה צריכים להתמודד עם פתרונות בשוק החופשי, לעבור דירה ולצאת מדירה, או לגור עם המשפחה, לגור בתנאים לא הכי מכובדים בכל מיני מקומות.

<חביב קצב: זאת הבעיה.

<חביב קצב: הבעיה הזאת שאנחנו לצערנו מזה שנים ארוכות לא בונים או לא מפעילים בניה ציבורית, או לא נותנים מענה מספיק לבעיה הזאת, היא בעיה מאוד מורכבת, ואני חייב להגיד בהגינות הממשלה כל הזמן וכל ממשלה שמגיעה מוסיפה ונותנת עוד פתרונות, ונותנת עוד פתרונות ונותנת עוד פתרונות, הן ברמה הכספית והן ברמת הבניה והן ברמת הפעלת הבניה, הן באמצעות משרד הקליטה, הן באמצעות משרד השיכון, הן באמצעות עמידר והן באמצעות עמיגור, אבל ההיקף של הדרישה הוא כזה עצום, הוא כזה גדול, לצערנו אנחנו רצים אחרי אותם אנשים, השעון הביולוגי לא עוצר, אנשים מבוגרים, אנחנו מאחלים להם בריאות אבל לצערי התנאים שהם גרים בהם בשוק החופשי, הם לא תנאים הכי קלים והכי פשוטים.

טלי פלוסקוב: חבל שהגענו למצב הזה.

<חביב קצב: את הנושא הזה, חברת הכנסת טלי, אני לא אגיד לך ממתי אני מדבר על זה, ממתי אנחנו מעלים.

טלי פלוסקוב: אני לא באה אליך אישית בטענה.

טלי פלוסקוב: המצב של היום זו תוצאה של מדיניות לא אחראית, אי עשייה.

<חביב קצב: לא הייתי אומר אי עשייה.

<חביב קצב: לא הייתי אומר את זה.

טלי פלוסקוב: אם ב-2014 ניקנו רק שש דירות ציבוריות, אז אפשר כבר - - -

<חביב קצב: חברת הכנסת טלי, אסור לקפח את מה שנעשה ונעשה הרבה מאוד על ידי כל הממשלות.

<חביב קצב: אי אפשר להגיד שלא נעשה.

<חביב קצב: ואני בתור מישהו שמשנת 1985 מלווה את הנושא של הדיור, אני לא יכול להגיד שלא נעשה.

<חביב קצב: אי אפשר להגיד את זה.

<חביב קצב: את המשפט הזה אי אפשר להגיד.

<חביב קצב: נעשה הרבה מאוד, ממשיכים לעשות הרבה מאוד.

אברהם נגוסה: מספר הממתינים לדיור הציבורי כל הזמן גדל ולא יורד.

<חביב קצב: לא נכון.

<חביב קצב: מספר הדיור הציבורי היה צריך להיות עכשיו - - -

אברהם נגוסה: לפני שנתיים דיברנו על - - -

טלי פלוסקוב: הוא יורד, עכשיו בועדה דיברנו, נתנו לנו נתונים מדויקים.

טלי פלוסקוב: 58,000 יחידות דיור כרגע יש בעמידר, כשהיו 150,000.

טלי פלוסקוב: תראה איזו ירידה.

טלי פלוסקוב: אגב, אדוני היושב ראש, אולי נציע הצעת חוק בהוראת שעה שבשלוש השנים הקרובות אסור למכור דירה ציבורית בכלל?

טלי פלוסקוב: בואו נעצור את החוק הזה שבזמנו חוקקו, מספיק למכור אותן.

<חביב קצב: הבעיה של המלאי של הדיור הציבורי היום היא הבעיה שאנחנו מתמודדים איתה כולנו.

<קריאה: העניין הוא שלא בנו פשוט.

<קריאה: ואפשר - - -

טלי פלוסקוב: ומוכרים.

<חביב קצב: הבעיה של מלאי הדיור הציבורי זה בעיה של כולנו.

<חביב קצב: אנחנו ביחד עם משרד השיכון עובדים בשוטף על כל הנושא הזה, על כל הפרויקט הזה.

<חביב קצב: אנחנו גם ביחד עם משרד האוצר עובדים בשוטף.

<חביב קצב: אנחנו מקדמים כרגע כמה סוגי פתרונות להקל על המצוקה, וגם להפעלת הבניה.

<חביב קצב: מחר יש דיון בנושא הזה גם אצלך ביחד עם השרה, אז אני לא אכנס לנושא הזה, אבל אני חייב להגיד שני משפטים.

<חביב קצב: אחד – הנושא של הזכאות לפי תור הממתינים או לפי גיל, על פי חברת הכנסת, להחליט בסוגיה הזאת זה לא דבר כזה פשוט.

טלי פלוסקוב: לא אמרתי שזה פשוט.

טלי פלוסקוב: ולהמשיך ככה אתה חושב שזה בסדר?

<חביב קצב: כל העולים יודעים להעריך מה זה תור ממתינים ותור עליה.

<חביב קצב: באותו רגע שנתחיל לשבש את התור הזה,\

<חביב קצב: אני מוכן לשמוע, אני מוכן לשבת איתך ולקיים איתך דיון, אין שום בעיה, בבקשה.

<חביב קצב: אני מוכן לעשות קבוצת דיון, אני מוכן לעשות קבוצת מיקוד, אני מוכן לשמוע דברים חדשים.

<חביב קצב: לא כל מה שאנחנו חושבים שזה 100% בסדר, אנחנו יכולים גם לשמוע כל הזמן.

<חביב קצב: ואת יודעת שאנחנו מקשיבים, ואנחנו נעשה את זה.

<חביב קצב: אבל זו סוגיה לא קלה, לא פשוטה, מורכבת מאוד, ואת יודעת לא פחות ממני כמה הסוגיה הזאת מורכבת, אבל בבקשה - - -

טלי פלוסקוב: אבל זה עושה רושם של אי שקיפות ואי בהירות כשאדם היה מס' 3 ופתאום אומרים לו שהוא 103, הוא לא מבין מאיפה זה פתאום צץ.

טלי פלוסקוב: זה בדיוק זה.

<חביב קצב: אבל זה לא משנה את העובדה כי אנשים מתווספים, אנשים מגיעים.

<חביב קצב: אין שום בעיה גבירתי, אני מוכן לקיים איתך דיון, מוכן לעשות גם קבוצת מיקוד בנושא.

<חביב קצב: בבקשה, יכול להיות שצריך לשלב בין זה לבין זה, אנחנו בכיף נשמע את זה.

<חביב קצב: אני חייב לך נקודה חשובה מאוד, להבהיר את הנושא של כתב ויתור על סודיות.

<חביב קצב: על פי חוק צנעת הפרט אסור לנו כפקידים לדעת מה הפרטים הרפואיים של אותו אדם שבא עם טופס תפקודי של הרופא, אם בנאדם לא נתן לנו רשות לכך.

טלי פלוסקוב: גם אם הוא מביא אישית אישור?

<חביב קצב: גם אם הוא מביא אישית.

<חביב קצב: אסור לנו על פי חוק צנעת הפרט.

<חביב קצב: אנחנו עושים את זה, כפו את זה עלינו.

טלי פלוסקוב: שניה, אני רוצה להבין.

טלי פלוסקוב: אם אדם יש לו בעיה באישור רפואי והוא נותן לך אותו, הוא מעביר, זה כבר ויתור סודיות.

<חביב קצב: לא.

<חביב קצב: הוא לא - - -

טלי פלוסקוב: אם אין לך אישור ואתה רוצה להגיע לתיק שלו בלי ידיעתו, אתה צריך את כתב ויתור הסודיות.

<חביב קצב: לא, הוא לא מגיע רק אליי.

<חביב קצב: הוא מגיע גם לוועדה.

<חביב קצב: הוא מגיע יותר מאשר אלי - - -

טלי פלוסקוב: אז הועדה כן נכנסת לתיק שלו?

<חביב קצב: כשיש כתב ויתור תביעות, שמים בפני הועדה את הטופס התפקודי שלו, את המצב הרפואי שלו.

טלי פלוסקוב: טופס תפקודי, אדם מוסר לך, זה מה שאני רוצה להבין.

<חביב קצב: גם אם הוא מוסר לי, אני חייב על פי דין, על מנת להציג את זה בפני הועדה, אני חייב שהוא יחתום לי שהוא מרשה לי.

<חביב קצב: כמו שאני הולך לסוכן ביטוח, אם אני צריך להגיש תביעה נגד סוכן ביטוח, אני צריך לחתום - - -

טלי פלוסקוב: הבנתי, זה כדי להציג בפני הועדה.

<חביב קצב: אם אני מופיע בפני ועדה רפואית בביטוח הלאומי, אני צריך לחתום בפני ועדה רפואית בביטוח הלאומי כתב ויתור סודיות, זה החוק.

טלי פלוסקוב: אני שואלת שאלה אחת, אתה בעצמך לא פונה לקופת חולים לקבל בלי ידיעתו של האיש את המידע?

<חביב קצב: לא, חס וחלילה.

טלי פלוסקוב: הבנתי.

טלי פלוסקוב: זאת אומרת אתה צריך את זה כדי להציג - - - מה שאדם ביד מסר לך.

טלי פלוסקוב: הבנתי.

טלי פלוסקוב: מקובל.

<חביב קצב: אני לא עוקב אחריו, לא פונה לאף אחד, לא פונה לרופא שלו, לא פונה לקופת חולים שלו ולא פונה לאף אחד.

<חביב קצב: שתבינו, אנחנו פועלים פה על פי - - - הנקודה של רופא אישי ורופא ועדה.

<חביב קצב: הועלה פה הנושא.

<חביב קצב: אדם מקבל, לא קרה לנו מצב שרופא אישי של מישהו אומר שהבנאדם הזה מנהל משק בית עצמאי ורופא שלנו בא ואמר שהוא לא מנהל משק בית עצמאי.

טלי פלוסקוב: היה לנו מקרה בועדה הקודמת.

<חביב קצב: תגידי את המקרה, אני אחראי.

טלי פלוסקוב: היה לנו מקרה, הוא הביא אישור מרופא משפחה שהוא עצמאי.

אברהם נגוסה: זו הייתה אישה - - - בשבוע שעבר.

<חביב קצב: חברת הכנסת טלי, בבקשה, אנחנו מסתמכים על אותו אישור.

<חביב קצב: מי קובע שאדם מתפקד?

<חביב קצב: מי קובע שאדם עושה 1, 2, 3, 4?

טלי פלוסקוב: רופא משפחה יודע הכי טוב.

<חביב קצב: אנחנו לא יודעים, אנחנו מסתמכים על אותו טופס.

טלי פלוסקוב: טופס תפקודי.

<חביב קצב: בוודאי.

<חביב קצב: ואם יש משהו שונה, גבירתי, תגידי לי.

אברהם נגוסה: שמענו בשבוע שעבר בדיון שכשרופא המשפחה נותן טופס תפקודי, הטופס תפקודי הזה צריך לעבור לוועדה של משרד הקליטה.

אברהם נגוסה: הועדה קובעת.

<חביב קצב: הועדה לא קובעת, הועדה מסתמכת.

אברהם נגוסה: רגע, זה מה שנאמר.

אברהם נגוסה: על סמך הטופס התפקודי מרופא המשפחה המטפל, הטופס הזה מופיע בפני הועדה.

אברהם נגוסה: הועדה, כפי שהמנכ"ל הסביר, מורכבת מאנשים מקצועיים, גם רופאים.

אברהם נגוסה: הם מחליטים אם אותו אדם יכול לקבל.

טלי פלוסקוב: היה לנו מקרה, עוד פעם, היה לנו מקרה שהועדה קבעה אחרת מהטופס.

<חביב קצב: הועדה לא קובעת, אני אומר לך באחריות.

<חביב קצב: הועדה לא תקבע מי שחלילה שלא מנהל משק בית עצמאי, שהרופא שלו אמר שהוא כן מנהל משק בית עצמאי.

טלי פלוסקוב: אם יש לי מקרה כזה אתה בודק לי את זה?

<חביב קצב: כן.

<חביב קצב: אמרתי.

<חביב קצב: תביאי לי את המקרה.

טלי פלוסקוב: אני מדברת על מקרה בדיוק כזה.

אברהם נגוסה: המקרה משבוע שעבר, שהרופא בטופס תפקודי הגדיר, במקרה זו אישה שהייתה פה בשבוע שעבר בדיון, הגדיר אותה כעצמאית ויכולה לנהל משק בית, הטופס הזה לא אושר על ידי הועדה.

אברהם נגוסה: הועדה החליטה אחרת.

אברהם נגוסה: זו הייתה הטענה.

<חביב קצב: אני אשמח לקבל את הטופס הזה.

אברהם נגוסה: גברת אליזבתה, אני זוכר את השם.

טלי פלוסקוב: אני מבטיחה להעביר לך אישית.

<חביב קצב: הלא אנחנו לא יודעים, איך נוכל לדעת?

<חביב קצב: לא נוכל לדעת.

אברהם נגוסה: היא תעביר.

אברהם נגוסה: בואו נתקדם.

<חביב קצב: דיברת גבירתי על התכנית של 70 שנה.

טלי פלוסקוב: לא, לא אני.

טלי פלוסקוב: קסניה דיברה.

אברהם נגוסה: אני הצעתי שלקראת שבעים שנה למדינת ישראל לעשות משהו, חבילה, לתת חד פעמי כדי למנוע את ה - - -

טלי פלוסקוב: זה בנוסף למה שמירי רגב מבקשת לחגיגות שבעים שנה.

טלי פלוסקוב: מירי רגב מבקשת, והיא שרת התרבות, וברור, מבקשת תקציבים לא מבוטלים לטובת העניין.

אברהם נגוסה: לא קשור לזה.

אברהם נגוסה: אני לא דורש לחגיגה.

אברהם נגוסה: אני דורש לפתור מצוקה.

<חביב קצב: אני אעלה את זה בפני השרה, אני יושב מחר איתה בדיון, אני אדבר איתה על הנושא הזה.

<חביב קצב: לנושא שכירות ארוכת טווח, לא משנה איך קוראים לפתרון.

<חביב קצב: אנחנו כשהיה פה דיון מאוד מקיף אצלך בועדה ב- - - אנחנו קיימנו דיון מאוד מפורט בנושא הזה, ובאנו ואמרנו, כל מי שנמצא בשכירות ארוכת טווח ורוצה להפסיק ולחזור לתור, מיד, לא מגבילים אותו, לא אומרים לו "תחכה", וזו החלטה חד משמעית.

<חביב קצב: אבל מצד שני, אם אתה רוצה לקבל תוספת, יותר כסף ממישהו אחר שלא מקבל, אז בבקשה, אתה נמצא במסלול שכירות ארוכת טווח ואתה מוקפא בטיפול.

<חביב קצב: זכותך המלאה מיידית להפסיק את זה, ללא שום קנס.

טלי פלוסקוב: זה מה שנאמר פה בועדה, אני זוכרת את זה.

<חביב קצב: ואני חוזר על זה כרגע בועדה, זה היה סיכום באותו יום, אנחנו אמרנו את זה ואני חוזר על זה גם עכשיו.

<חביב קצב: חד משמעית, כל אדם זכותו המלאה, מה שפעם אמרנו, חמש שנים לא מטפלים בך.

<חביב קצב: עכשיו אומרים, "לא, אדוני מיד אתה רוצה היום, בחודש הבא בבקשה.

<חביב קצב: אבל לא יכול להיות שאתה תמשיך להיות בטיפול אצלנו ותיכנס לרשימה, ואתה ממשיך לקבל עוד 400 שקל, כמו שאחר לא מקבל".

טלי פלוסקוב: זה ברור.

<קריאה: אפשר לפרסם את זה?

טלי פלוסקוב: כן פירסמנו אחרי הישיבה הזאת.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: סיימת?

<חביב קצב: אני רק רוצה להגיד לכם תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: אסתר בלום בבקשה.

טלי פלוסקוב: סליחה אדוני, מכתבים תשובות, אתם משרד הקליטה, אתם נותנים לבנאדם תשובה על זה שמגיע לו איזה תור הוא, או לא מגיע לו.

טלי פלוסקוב: תכתבו לו את זה בשפה שהוא מבין.

טלי פלוסקוב: אתם משרד הקליטה, אני רוצה שאתם תהיו דוגמה לכל המשרדים.

טלי פלוסקוב: איך אדם בן 80 יכול לפנות אלי "תתרגמי לי בבקשה מה כתוב".

<חביב קצב: קודם כל חברת הכנסת טלי, את יודעת שהאדם לא מקבל את זה לבד, הוא בא ליועצת שלנו שמדברת בשפתו, הוא יושב אצלה.

אברהם נגוסה: לא, חביב, הוא מקבל בדואר.

טלי פלוסקוב: למה לא להוציא בשפה שאדם מבין?

טלי פלוסקוב: למה זה כל כך קשה?

טלי פלוסקוב: זה קובץ רוסית, אמהרית, רוסית, אנגלית, מה הבעיה?

טלי פלוסקוב: אני פשוט רציתי שגם הסמנכ"ל ישמע את בקשתי.

אברהם נגוסה: בשבוע שעבר החלטנו והמנכ"ל התחייב לזה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: אנחנו מתקדמים.

אברהם נגוסה: בבקשה אסתר בלום מארגון קעליטה.

<אסתר בלום: שלום לכולם, תודה רבה ליוזמים, תודה מרינה ותודה לכבוד היושב ראש, אין מילים להגיע גם מועדת הרווחה הבוקר לכאן, לראות את האולם הזה ריק, כאשר אנחנו שוב מדברים על ה-27,000 ועוד 3,000 אנשים.

<אסתר בלום: מרוב שהמספר הזה כל כך לא נתפס, כשהעליתי את זה עם אנשים שישבו סביבי בוועדת הרווחה הבוקר, אמרו לי "את טועה, זה לא יכול להיות", אולי זה 30,000 ו-27,000, תסתכלי.

<אסתר בלום: הכתבות מדברות על 30,000, אמרתי אולי באמת אני טועה, כי זה לא יכול להיות.

טלי פלוסקוב: איפה התקשורת הישראלית, למה הם לא נמצאים פה?

<אסתר בלום: זה לא יכול להיות 27,000 מול 3,000 לכלל האוכלוסייה וצר לי שלא הגיעו נציגים של משרד הקליטה הבוקר לוועדה.

<חביב קצב: לא ידענו על זה, לא הזמינו אותנו.

<אסתר בלום: הם אמרו שכן הוזמנו.

טלי פלוסקוב: הם אמרו שכן הוזמנו.

<חביב קצב: יכול להיות, אני לא ידעתי.

טלי פלוסקוב: אלאלוף אמר שכן הוזמנתם.

<אסתר בלום: אדרבא כאשר אנחנו מדברים על מספרים כל כך, זה לא נתפס.

<אסתר בלום: זה מספרים שהם לא נתפסים, זה עוול לאוכלוסייה שלמה, לאנשים שאין להם עורף לא כלכלי, לא משפחתי, אין להם לאן ללכת.

<אסתר בלום: אין להם פה משפחה להגיד "אולי תפתח לי איזה חדר", לאן אני הולך, מה אני עושה עם עצמי?

<אסתר בלום: אין להם את כל הדבר הזה.

<אסתר בלום: ואנחנו שותקים, ותודה לך שאתה מעלה את הנושא הזה כמה פעמים, אולי צריך לעשות ועדה משותפת.

<אסתר בלום: ואני דרך אגב חיפשתי אם יש ועדת שיכון, ועדת דיור.

טלי פלוסקוב: אין כזה דבר.

<אסתר בלום: חיפשתי ואין כזה דבר במשכן הכנסת.

<אסתר בלום: יש משרד, אבל אין דבר כזה.

<אסתר בלום: ואני לא יודעת מי אחראי לזה.

<אסתר בלום: סליחה על הבורות.

<אסתר בלום: הבוקר נאמר בוועדת הרווחה שיש 5,000 דירות, נכון מר קצב, סגן השר אמר הבוקר שיש 5,000 דירות ואף אחד לא רוצה אותן.

אברהם נגוסה: למה?

<אסתר בלום: אני לא יודעת, אני רק מעבירה לך את המסר.

<אסתר בלום: יש 5,000 דירות.

<חביב קצב: אני לא הייתי בדיון אבל אני מניח שהוא לא אמר את זה.

טלי פלוסקוב: אני לא שמעתי על 5,000, הוא דיבר על 1,100 דירות שנרכשו לפני, ועכשיו ההחלטה של שר האוצר ושיכון לעוד 1,000 דירות.

טלי פלוסקוב: מאיפה 5,000?

<אסתר בלום: זה מה שאני שמעתי - - -

<קריאה: הוא עתיד לקנות 5,000 דירות.

טלי פלוסקוב: אבל הוא לא אמר מתי.

<אסתר בלום: אם יש כל כך הרבה דירות ויש רק 3,000 אנשים, לא פחות חשוב, שמחכים, אז כבר להעביר.

<אסתר בלום: ברור שיש כאן משהו שהוא לא תקין, יש משהו שלא שומעים אותנו, זה נאמר כאן.

<אסתר בלום: זה לא יכול להמשך ככה.

<אסתר בלום: אנחנו לא יכולים להמשיך להיות ברשימה ולהיות רוחות רפאים.

<אסתר בלום: אף אחד לא סופר אותנו.

<אסתר בלום: השאלה גם בעצם מי מחליט, והשאלה אליך מר חביב, מי מחליט שבעצם העולים החדשים יש להם רשימה נפרדת?

<אסתר בלום: כמה זמן יימשך הדבר הזה?

<אסתר בלום: למה אנחנו לא יכולים להפסיק את הדבר הזה?

<אסתר בלום: כי כל עוד שאין חלוקה צודקת בין המשאבים לבין מספר האנשים שממתינים בתור, אנחנו אף פעם לא נגיע ולא נחסל את הרשימה, אלא אם כן כמו שנאמר פה, לצערנו הרב, מטבע הדברים ומהסיבות הכי נוראיות שהאנשים האלה ילכו לעולמם.

<אסתר בלום: אז אנחנו חייבים לעשות או רשימה משותפת, או לתת אפלייה מתקנת שחייבת להתקבל כאן כמה שיותר מהר.

<אסתר בלום: דבר אחרון, כמה פעמים נאמר לי כבר מהבוקר "עולים חדשים, אנחנו כבר לא רואים אתכם נרשמים לדיור ציבורי", פשוט מכל הכיוונים אומרים לנו "אל תלכו להירשם, אין למה לצפות".

<אסתר בלום: גם אין מסביב לזה פרסומים בשפות, הודעות בשפות, מי זכאי, מי לא זכאי, אנשים לא יודעים.

<אסתר בלום: הם גם לא יודעים שעצם העובדה שהולכים להירשם תיתן להם זכאות לקבל את שכר הדירה המוגדל שאולי כן יעזור להם להתקיים במינימום, עד שיום אחד אולי יקבלו, אבל הם לא יודעים את זה.

<אסתר בלום: אומרים להם מלכתחילה "אל תירשמו, אתם הולכים לחכות 10 שנים, 15 שנה, חבל לכם על הזמן".

טלי פלוסקוב: מי אומר להם את זה?

טלי פלוסקוב: עובדי משרד הקליטה?

<קריאה: כן.

טלי פלוסקוב: אדוני הסמנכ"ל, לתשומת לבך.

<אסתר בלום: לא נאמר לי, העולים אומרים, שומעים את זה ואז אומרים "אסתר, בשביל מה את רוצה שאני אלך להירשם" כי אני חושבת שאתם כן זכאים, יש לכם משפחה חד הורית, נכה במשפחה, תלכו לבדוק.

<אסתר בלום: "לא, אני לא רוצה, כי זה - - -

<חביב קצב: חברתי, זה לא קיים מה שאת אומרת.

<אסתר בלום: לא אמרתי שזה המשרד, אמרתי שזה מה ש- - - אבל השמועות הן שמועות, וכדי להילחם בשמועות - - -

<חביב קצב: אפילו אלכס שמולי יושב לא יאשר לך את זה.

אברהם נגוסה: לא משנה אם אמרו או לא אמרו.

אברהם נגוסה: גם לי אמרו לפני שלושים שנה "אל תלך ללמוד עבודה סוציאלית, זה לא בשבילך", הם לא צריכים לשמוע.

אברהם נגוסה: הם לא צריכים להקשיב להם.

אברהם נגוסה: צריך לחזק את העולים.

<אסתר בלום: אנחנו אנשי המקצוע, זה מה שאנחנו מנסים להגיד להם ולהסביר להם, אבל לא כולם מגיעים וכן יש תפקיד למשרד הקליטה כן למי שזכאי להגיע לרשימה הזאת שיבוא ויירשם ואם לא יקבל את הדיור הציבורי מחר בבוקר אלא בעוד עשר שנים, אז לאורך כל התקופה יקבל את הסיוע בשכר דירה המוגדל.

<חביב קצב: אין שום קשר בין שני הדברים, גבירתי.

טלי פלוסקוב: פחות להפריד בין האנשים ואז יהיו פחות בעיות.

<איילת הלברשטט - עטיאס: - - -

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: אני רוצה לתת למי שלא דיבר, ואת כבר דיברת.

<איילת הלברשטט - עטיאס: אם אדוני ייתן להגיב להאשמות שניתנו פה לסיוע שזה לא היה מינהל תקין.

<איילת הלברשטט - עטיאס: אני רוצה רק להדגיש, קודם כל לא האשמנו את העמדה, הבענו רק את העמדה לפי מה שהפונים אלינו באו ואמרו לנו.

<איילת הלברשטט - עטיאס: אנחנו יחידה של סיוע משפטי שמייצגים לקוחות נגד גם רשויות מדינה.

<חביב קצב: דרך אגב, אני שולח לכם גם המון קליינטים.

<איילת הלברשטט - עטיאס: אנחנו רוצים מאוד את שיתוף הפעולה הזה.

אברהם נגוסה: הם עושים את העבודה הנאמנה שלהם כעורכי דין.

<חביב קצב: אני מעריך מאוד את העבודה שלכם, אני שולח אנשים אליכם, אבל זה צד אחד, זה בסדר.

<חביב קצב: אבל - - -

טלי פלוסקוב: מה שאומר לויאליות למערכת, יש בזה משהו.

<איילת הלברשטט - עטיאס: אני רק אציין שבהרבה מאוד תיקים שלנו אנחנו שולחים לכם פניות ואין לנו מענה, ולכן אנחנו מגיעים למצב שאנחנו מגיעים.

<איילת הלברשטט - עטיאס: באנו לפה היום לוועדה, לא בתור האשמה, אלא בתור סוג של מומחה בגלל שאנחנו רואים את האנשים שבשטח.

<איילת הלברשטט - עטיאס: זו הסיבה, ולא בא בשביל להאשים אלא דווקא בשביל לקדם עבודה משותפת.

אברהם נגוסה: חביב, אני אשאל אותך.

אברהם נגוסה: היא עורכת הדין של הסיוע המשפטי, מייצגת את החלשים שאין להם אמצעים, ומחר היא תובעת בשם הלקוח שלה את משרד הקליטה.

<חביב קצב: מעולה.

אברהם נגוסה: אתה רוצה להגיד לה איך משרד אחר יכול - - -

<חביב קצב: זה משהו אחר.

אברהם נגוסה: זה אותו דבר.

אברהם נגוסה: היא הציגה את הבעיה של הקליינטים שלה, לא בעיה אישית שלה.

טלי פלוסקוב: מה שהיית צריכה לעשות בעיני, מהתחלה, זה להגיד שבאת לכאן להכיר לכם מקרים שאנחנו מתמודדים איתם.

טלי פלוסקוב: אם היית עושה את זה בצורה כזאת, אני לא מאמינה שהסמנכ"ל היה קם אבל את באת בהאשמה שהמשרד הזה עובד פחות טוב מהמשרד שלכם.

<איילת הלברשטט - עטיאס: לא, ממש לא.

<איילת הלברשטט - עטיאס: גם משרד השיכון ואתם יכולים לראות את נייר העמדה שלנו, שמשרד השיכון הוא הבעיה העיקרית ולא משרד הקליטה.

<איילת הלברשטט - עטיאס: אבל למה אנחנו אומרים שפה יותר בעיה?

<איילת הלברשטט - עטיאס: לא בגלל שמשרד הקליטה עובד פחות טוב, אלא בגלל שהאנשים האלה, מבחינתי, אני רואה, זה אנשים שקופים שצריכים יותר ויותר את ההנגשה הזאת ואת העזרה הזאת.

<איילת הלברשטט - עטיאס: והסיוע המשפטי זה בדיוק המקום להפנות אלינו את האנשים האלה.

אברהם נגוסה: תודה תמשיכו ככה.

טלי פלוסקוב: גם אנחנו נפנה.

<חביב קצב: גם אני אמשיך להפנות אליכם אנשים.

<איילת הלברשטט - עטיאס: אני אשמח לדבר איתך אחר כך ול - - - שיתוף פעולה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: מכיוון שדובר פה בעניין עמידר, יש את נציג עמידר?

אברהם נגוסה: האם יש לך מה לומר לטענות שהועלו פה?

<יהושע פוגל: אני לא מכיר את המקרה באופן אישי.

<יהושע פוגל: זו בעיה של משפחה, נכון?

<בני מלסה: אתה מנהל בירושלים, נכון?

<בני מלסה: אתה לא מכיר אותי?

<בני מלסה: לא בפנים, ישבנו גם בישיבות.

<יהושע פוגל: כל טענה שיש, אני לא מכיר את הטענה הספציפית שהעלה מר מלסה, אני מוכן לבדוק אותה - - - כמובן שכל מקרה שאנחנו נתקלים בו על בעיה תחזוקתית, כל מקרה שמצריך - - - לטפל, כמובן שאין הקומץ משביע את הארי ביחס לסך התקציבים שעומדים לעמידר, אבל - - - אנחנו לא מתעלמים.

אברהם נגוסה: אם הוא יעביר לך את הפרטים שהוא טען שסגרו לאשה את המים, האם אתה יכול לטפל בנושא הזה?

<יהושע פוגל: ככל שהדבר תלוי בעמידר, כן, וגם אם זה לא תלוי - - - בעמידר - - -

אברהם נגוסה: מדובר פה על דיירת של עמידר.

<יהושע פוגל: אין בעיה.

<יהושע פוגל: נעשה את הבדיקה ו - - -

<בני מלסה: דוקטור אברהם, פה זה חשוב שאתה תדע בנושא הזה, ואפילו אני אגיד לך - - - שאתם תשנו את החוק הזה.

<בני מלסה: חברת עמידר עושה את זה במכוון.

<בני מלסה: לא אנשים יושבים שם, אני אחראי.

<בני מלסה: המים סגור, הקבלן שלהם התחיל לעבוד חצי עשה, חצי סגר, אבל הוא לא יכול להשאיר - - -

אברהם נגוסה: בני, הפתרון - - -

<בני מלסה: אני אעביר לו עכשיו.

אברהם נגוסה: אתה יכול להעביר לנו גם.

אברהם נגוסה: תעביר לו את זה כדי שאנחנו גם נעקוב אחרי זה.

אברהם נגוסה: אני מעדיף שתתן לו והוא יטפל בזה.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להיות עדה, אני חייבת להגיד, היו לי שני מקרים שפניתי לחברת עמידר והם טופלו בצורה הכי טובה.

טלי פלוסקוב: אז יש גם מקום להגיד תודה.

<בני מלסה: זו הבעיה, למה את צריכה לפנות?

טלי פלוסקוב: זה נכון.

<בני מלסה: למה חברת כנסת צריכה לפנות שהם מקבלים כסף.

<בני מלסה: הנה, אני הבאתי לדוקטור אברהם עכשיו, הסכם שחתמו 150 רכבים לעובדים בכירים, תוספת של 3,000 שקל גילום מס.

<בני מלסה: זה לא שחיתות?

<בני מלסה: ולדירות אין להם כסף?

טלי פלוסקוב: זה לא לוועדה הזאת.

אברהם נגוסה: זה בועדה אחרת, זה לא ועדת עליה וקליטה.

<בני מלסה: אני רוצה שאתה תסביר לנו.

אברהם נגוסה: בסדר, השארת לי, אני אבדוק, אני אעביר את זה לוועדה הרלבנטית לטפל בנושא הזה.

אברהם נגוסה: בבקשה בקיצור.

<אלכסנדר וינוקור: אני מפורום דיור ציבורי ועוד כמה ארגונים מסביב, גם פעיל חברתי.

<אלכסנדר וינוקור: הנושא, אני בחודש האחרון אולי יותר, אני שומע ברדיו, יש משהו עם אזרח ותיק, טלפון, תתקשרו וכאלה, יש מסע הסברה וכאלה.

<אלכסנדר וינוקור: אז שם יש מודעות, למה אצלנו פה אין מודעות ושקיפות?

<אלכסנדר וינוקור: דיברת לפני זה על שקיפות, זה חלק חשוב.

<אלכסנדר וינוקור: אם אנחנו נפנה, גם משהו היה על קשישים שמתעללים בהם בבתי אבות, גם שם פתאום צצים מספרים שזה עלה ב-17%, ב-20% ואז התגובה של אחד המשרדים הייתה "תראו, אנחנו יוזמים ומאתרים את הדברים".

<אלכסנדר וינוקור: למה אנחנו פה במשרד העלייה לא יוזמים דברים ולא מפרסמים?

<אלכסנדר וינוקור: מודעות, שקיפות.

<אלכסנדר וינוקור: אז אנשים, כמו שפה הגברת אמרה, שאנשים פשוט מיואשים אומרים "נו, מה אני אירשם".

<אלכסנדר וינוקור: זה לא סתם.

טלי פלוסקוב: יש מקום ליתר שקיפות מצד משרד הקליטה, אני מסכימה.

<אלכסנדר וינוקור: היה חוק, תיקון מס' 5 בדיור הציבורי של השקיפות וזה כן נראה לי עוזר, כי אנשים מקבלים לבית דברים על תיקונים, מפרט, כל חצי שנה, אז יש לזה קצת - - -

אברהם נגוסה: כן בבקשה.

<חן שרעבי: רציתי להגיד שני דברים בתור פתרונות.

<חן שרעבי: הבעיה שעד שאין דיור ציבורי, שזה גם לעולים וגם לישראלים ובזה התנאים של עמידר והדיור הם רעים, הם רק מפרסמים את עצמם ולא ברור מה - - - אני רוצה להציע פתרונות.

<חן שרעבי: נמצא כאן - - -, יש מקום בבקעה שאפשר להביא אנשים לשם, וליישב אותם, ויש אפשרות לקחת את האנשים לשם ו- - - עוד מעט ידבר.

טלי פלוסקוב: ומה אנשים יעשו שם?

טלי פלוסקוב: איפה עבודה?

<חן שרעבי: קודם כל מקום - - -

טלי פלוסקוב: אתה יודע מה, אני גרה בערד.

טלי פלוסקוב: תבוא לערד עכשיו יש לך מלא דירות, ב-1,000 שקל אתה יכול לשכור דירה, אתה רוצה להביא אנשים בלי עבודה, מקופות חולים שהם התרגלו, מילדים שהם חיים שם, איך אתה תביא אותם לבקעה?

טלי פלוסקוב: זה קצת הזוי ההצעה הזאת.

<חן שרעבי: דיברתי עם יוסי - - - הוא אמר לי שהוא מוכן לעשות דיור ציבורי בשטחים ואולי דרך זה, הכוח של מתנחלים אפשר לשנות את הקריטריונים לקריטריונים נורמליים של הבטחת הכנסה וגם לבנות בתוך הקו הירוק, ובנושא ה- - -

אברהם נגוסה: אנחנו קצת סוטים מנושא הדיון להערכתי.

<חן שרעבי: רוצים להקים ישוב בבקעה ו- - -

טלי פלוסקוב: לא צריך ללכת לבקעה, יש ישובים.

טלי פלוסקוב: אנשים לא רוצים לעבור, אתה לא מבין.

אברהם נגוסה: אנחנו מדברים על נושא של דיור ציבורי.

אברהם נגוסה: מה שאתה נותן כפתרון, אם אתה עושה, תפנה למשרדים הרלבנטיים, למשרד השיכון, למשרד הקליטה, בעניין שיש פה מקום ואפשר ליישב את העולים החדשים או את האזרחים.

אברהם נגוסה: האזרח או העולה יחליט אם הוא מסכים ללכת לשם או לא.

אברהם נגוסה: לכן אני אומר, נתמקד על הדיור הציבורי, בעניין ההחלטה איפה להתיישב - - -

<חן שרעבי: לא, להגדיל את הדיור הציבורי שיהיה - - -

אברהם נגוסה: אני מסכים איתך, אני לא פוסל את ההצעה שלך.

אברהם נגוסה: עדיף להביא את זה למשרדים הרלבנטיים.

<חן שרעבי: דרככם, בתור חברי הכנסת.

אברהם נגוסה: אני לא חושב שהועדה הזאת היא כתובת לזה.

<חן שרעבי: לא לוועדה, אני מדבר באופן כללי.

אברהם נגוסה: בסדר.

אברהם נגוסה: קיבלנו את ההצעה שלך, כמובן אנחנו לא פוסלים את זה.

אברהם נגוסה: זכותך להביא אותה ואנחנו נדבר עם המשרדים הרלבנטיים.

אברהם נגוסה: נציגי המשרדים שומעים.

אברהם נגוסה: נציגת משרד השיכון בבקשה.

אברהם נגוסה: אולי גם תתייחסי לעניין הזה.

<ליאת גורלי-הרוש: אני לא חושבת שהפתרון של הבקעה יהיה פתרון טוב, לאנשים קשה מאוד לעזוב את מקום המגורים שלהם, את המקום שבו הם רגילים להיות בו, המוסדות החינוכיים, הבריאותיים, והסוציאליים.

<חן שרעבי: אני בעד - - -

אברהם נגוסה: אמרתי לך שזה לא הנושא לדיון.

<ליאת גורלי-הרוש: אנחנו ניסינו להעביר אפילו אנשים למקומות שיש - - - והיה מאוד קשה להזיז אותם.

אברהם נגוסה: תמשיכי בנושא הדיון.

אברהם נגוסה: שמעת את הטענות שעלו, זה לא רק משרד הקליטה, גם אתם שותפים.

<ליאת גורלי-הרוש: הזכאות של הדיור הציבורי מבחינת משרד השיכון יותר קשה מהזכאות במשרד הקליטה.

<ליאת גורלי-הרוש: מבחינת הקריטריונים לדיור ציבורי, אני לא מדברת על בתי גיל זהב, כי הקריטריונים הם אותו דבר.

<ליאת גורלי-הרוש: בתי גיל זהב זה מי שמתקיים מקצבת זקנה עם השלמת הכנסה.

<ליאת גורלי-הרוש: לגבי הדיור הציבורי, הזכאות שלנו זה למשפחות עם שלושה ילדים ויותר שמתקיימות מהבטחת הכנסה או השלמת הכנסה.

<ליאת גורלי-הרוש: בגלל שיש מחסור בדירות בשיכון הציבורי, קבע המשרד קריטריונים שהם קשים, אם אין לי פתרון אני לא אעמיס על התור שיהיה לי יותר זכאים, כשאין לי פתרונות לתת להם.

<ליאת גורלי-הרוש: אז המשרד קבע קריטריונים.

<קריאה: - - -

אברהם נגוסה: רגע, אני רוצה שתבינו את הנוהל פה.

אברהם נגוסה: רק לחברי הכנסת יש את הפריבילגיה לשאול ולהתערב.

אברהם נגוסה: אם יש לך משהו, בתור שלך.

אברהם נגוסה: תבקשי את רשות הדיבור ותדברי.

אברהם נגוסה: לא תיכנסי בכל משפט של מישהו אחר.

אברהם נגוסה: מה שאני שואל אותך, משרד הקליטה קובע את הזכאות, זה אנחנו מבינים.

אברהם נגוסה: הקריטריונים נמצאים במשרד הקליטה, הבעיה פה שמשרד הקליטה מגדיר את הזכאים ואתם לא מספקים את הדיור.

<ליאת גורלי-הרוש: המלאי מתחלק בין משרד הקליטה לבין משרד השיכון.

<ליאת גורלי-הרוש: נקבעו בשיתוף עם משרד הקליטה תנאי החלוקה, וכך פועלים.

אברהם נגוסה: זכאי משרד השיכון כ-3,000, נכון?

<ליאת גורלי-הרוש: 3,300.

אברהם נגוסה: זכאי משרד הקליטה כ-27,000.

<ליאת גורלי-הרוש: כי הקריטריונים שלהם הם פחות קשים משלנו.

טלי פלוסקוב: רק בחד הוריות.

<ליאת גורלי-הרוש: לא.

טלי פלוסקוב: רק בחד הוריות.

טלי פלוסקוב: בקשישים אותם קריטריונים.

<ליאת גורלי-הרוש: הקשישים זה בתי גיל זהב, זה תור שונה לחלוטין.

<ליאת גורלי-הרוש: אני מדברת על דיור ציבורי.

<ליאת גורלי-הרוש: בתי גיל זהב זה תור אחר.

אברהם נגוסה: אני רוצה להבין את החלוקה.

אברהם נגוסה: את אמרת שיש חלוקה.

אברהם נגוסה: עובדתית, מבחינת העובדה, יש 3,000 של משרד השיכון, יש כ-27,000 של משרד הקליטה.

אברהם נגוסה: תסבירי לי איך החלוקה עכשיו.

<ליאת גורלי-הרוש: החלוקה שאני יודעת היום זה 50-50 בבתי גיל זהב, ו-2/3 ו-1/3 משרד השיכון והקליטה.

<ליאת גורלי-הרוש: משרד השיכון 2/3, ומשרד הקליטה 1/3.

<ליאת גורלי-הרוש: - - - הקריטריונים שלהם יותר קשים.

טלי פלוסקוב: אני אנסה לעזור לנציגה של משרד השיכון להסביר את זה, כי גם אני חשבתי בדיוק כמו האנשים האלה.

טלי פלוסקוב: אני לא מבינה את הפער, איך יכול להיות שתור של 3,000 איש מקבל 2/3 ותור של 30,000 מקבל רק 1/3.

טלי פלוסקוב: משהו לא בסדר.

טלי פלוסקוב: ואז ההסבר היה כזה, אגב, הוא בא ממשרד השיכון, לכן אני רוצה להסביר.

טלי פלוסקוב: הם לא מתייחסים רק לאלה שרשומים בתור, הם מתייחסים לזכאים.

טלי פלוסקוב: ולא סתם כשדיברתי אמרתי שמספר הזכאים בסך הכל הוא 160,000 כאשר שליש מזה זכאים של משרד ה- - - זכאים לסיוע לשכר דירה, הם קוראים לזה במילה "זכאי".

טלי פלוסקוב: אדוני הסמנכ"ל, אולי אתה תתקן אותי, זה מה שאני הבנתי.

טלי פלוסקוב: בואו נחשוב ביחד שוב, יש במדינת ישראל 160,000 זכאים לדיור ציבורי.

טלי פלוסקוב: לא כולם רשומים בתור, זה מה שאמרתי בהתחלה.

טלי פלוסקוב: פוטנציאלים.

טלי פלוסקוב: מי שרשום הוא מי שהחליט להירשם.

טלי פלוסקוב: יש כאלה שלא החליטו להירשם, אבל הם עדיין זכאים.

טלי פלוסקוב: אתה מבין אדוני מה ההבדל?

אברהם נגוסה: כן, אני שומע, אבל אני חושב שאין פה הגיון בדבר הזה.

<ליאת גורלי-הרוש: זו החלטה שהתקבלה - - -

אברהם נגוסה: אבל זו החלטה שגויה.

אברהם נגוסה: אני אגיד לך למה, אנשים שנרשמו והם דרשו, ביקשו שהם זקוקים לדירה, אם אני מגדיר אותם כזכאים, אותם אני סופר.

אברהם נגוסה: אני לא צריך לעשות בערך יש ככה, ואז סותם להם, לאלה שזקוקים באמת.

אברהם נגוסה: זה לא הגיוני.

<ליאת גורלי-הרוש: התיאום היה בין משרד הקליטה למשרד השיכון, אני לא יודעת מה - - - אולי חביב יסביר.

<חביב קצב: אני אסביר.

<חביב קצב: אני הולך להגיד משפט כרגע ולא ברמת חלילה שלא יישמע כביקורת.

<חביב קצב: במשרד השיכון תור הזכאים המספר 2,800 או 3,000, 3,500 מסתובב מזה לפחות 20 שנה.

<חביב קצב: העובדה שהוא לא יורד, למה?

<חביב קצב: כי זה בדיוק כמו שאומרת חברת הכנסת טלי.

<חביב קצב: הזכאים הפוטנציאלים לכל הנושא הזה של הדיור הציבורי הם אלה שגם שמקבלים בהתאמה שכר דירה מוגדל, ורובם המכריע נמצאים באותה רשימה של 150,000 שמקבלים סיוע בשכר דירה.

<חביב קצב: אלא מאי?

<חביב קצב: משרד שיכון לא בא ואומר "כל מי שבא אני רושם אותו", הוא אומר "אני עובד על מלאי סגור.

<חביב קצב: מלא סגור שלי 3,000, 4,000, 3,500 כי זה היכולת שלי לספק פתרונות דיור.

<חביב קצב: אני מסיים, אני מוסיף, אני מסיים, אני מוסיף.

<חביב קצב: זה לא אומר שהאחרים שמקבלים סיוע מוגדל בשכר דירה לא זקוקים לדיור ציבורי.

<חביב קצב: זו הנקודה המכרעת.

<חביב קצב: צודקת חברתי ממשרד השיכון בציון העובדה הזאת, כי היא יכלה, כל הקריטריונים הכאילו קשוחים לנושא, זה על מנת שהם יהיו במעגל הראשוני של ה-3,000 ולא יגיעו במעגל של ה-30,000.

<חביב קצב: כי בקלי קלות הם יכולים להגיע ל-30,000, 40,000, 50,000.

<חביב קצב: זו נקודה אחת.

<חביב קצב: נקודה שניה, וזו הנקודה החשובה, אין הבדלים בזכאות בנושא של הקשישים.

<חביב קצב: זה אותם קריטריונים.

<חביב קצב: אלא מאי?

<חביב קצב: מספר הקשישים הזכאים מקרב העולים הוא הרבה יותר גדול מקרב הוותיקים, כי כמעט מקרב הוותיקים אין זכאים שעונים על הקריטריונים- - -

טלי פלוסקוב: כי אתם לא משחררים אותם, הם אצלכם לכל החיים.

טלי פלוסקוב: אז איך אתה רוצה?

<חביב קצב: של חסר דירה, שהוא מתקיים מקצבת זקנה פלוס השלמת הכנסה ושהוא מנהל משק בית עצמאי וכולי, זה מכלול זכאות מאוד מורכב, בשביל זה זה הפערים.

<חביב קצב: אנחנו חוזרים לנקודת הבסיס בהתחלה שדיברנו עליה, לצערי.

<חביב קצב: אני לא יכול לחמוק מזה, לא יכול לברוח מזה.

<חביב קצב: המלאי של הדיור הציבורי הוא מלאי כזה מצומצם, וזו בעיה של כולנו.

<חביב קצב: הלא משרד השיכון היום אין לו דירות ריקות שהוא יכול לבוא ולהגיד לי "חביב קח 1,000 דירות, תאכלס, קח 2,000 דירות תאכלס".

<חביב קצב: אין לו.

<חביב קצב: אין לו אפילו 20 דירות לתת לי.

<חביב קצב: 5 דירות או 7 דירות או 10 דירות או 20 דירות שמתפנות, בוא נגיד, המלאי החודשי העומד על סביבות 100 דירות פלוס מינוס שמתחלק בינינו בנושא הזה, בדיור המוגן 50% ו-50%, זאת הבעיה.

אברהם נגוסה: גברת, עכשיו את הולכת?

אברהם נגוסה: הוא מדבר.

<שולמית גפן: אני לא יכולתי לשמוע את זה, סליחה.

<שולמית גפן: אני בנאדם חי, זה - - - שלי, אני הייתי עליה חדשה, 17 שנים, והם זרקו אותי עם שלושה ילדים, אז איך הם לא מקבלים?

<שולמית גפן: בגלל שאני מקבלת מזונות, שביטוח לאומי משלמים קצבה אחת, אני זכאית לזה, את זה, לא, נותנים רק לילדים.

<שולמית גפן: אני כבר נכה 68% ואני עכשיו בלי כסף לשכר דירה, בלי תעודת זכאות, בלי שום דבר, זורקים אותי ואומרים "- - - הכל בסדר איתך".

<שולמית גפן: מה מחכים?

<שולמית גפן: שאני אמות?

<שולמית גפן: יש בת 15, כמה אפשר לסבול?

<שולמית גפן: סליחה.

<שולמית גפן: מי דואג לי, אני קניתי דירה בדיוק מתי שהגעתי, מה עושים?

<שולמית גפן: אני אחרי אלימות, לוקחים דירה בגלל שהבעל היה בבית הסוהר.

<שולמית גפן: ואני גידלתי את הילדים, מי חושב עלי?

<שולמית גפן: תגיד, אתם אומרים שאני שותקת, כמה אפשר.

<שולמית גפן: אני הייתי בועדה אחת, אני שותקת, אף אחד לא שומע אותי, והיא אומרת "לא חשוב מזונות", מה צריך?

<שולמית גפן: תגיד.

<שולמית גפן: אני מקבלת 2,300 שקל.

<שולמית גפן: סליחה.

אברהם נגוסה: גברת, אני רוצה לשאול אותך, כדי שאנחנו נפנה למשרד הרלבנטי, אני רוצה לדעת, האם את במשרד הקליטה או במשרד השיכון?

<שולמית גפן: אני כבר לא במשרד הקליטה שזורקים אותי בשנת 2010.

<איילת הלברשטט - עטיאס: אנחנו נשמח לקבל את הפרטים ולסייע לה.

<שולמית גפן: אתם לא מבינים, זורקים אותי.

אברהם נגוסה: המקרה מוכר לכם?

<איילת הלברשטט - עטיאס: המקרה הספציפי שלה לא, ואני מוכנה לקחת תיכף את הפרטים שלה ולקחת את זה לטיפול אישי שלי.

<איילת הלברשטט - עטיאס: אבל הנושא שהיא מדברת עליו מאוד מוכר והגשנו עתירה והיא מתנהלת עכשיו על הנושא הזה בבית המשפט המחוזי בתל אביב, עוד אין הכרעה בעניין הזה.

<איילת הלברשטט - עטיאס: אני אשמח לקבל, אני אפנה אליה תיכף ואני אקח ממנה את הפרטים ואני אקח את התיק הזה לטיפול אישי שלי ולראות איך אני יכולה לסייע לה.

<שולמית גפן: אני היום בלי כסף לשכר דירה, אתה לא מבין.

<שולמית גפן: אי אפשר ככה.

<שולמית גפן: יש עוד ילדים בבית ספר.

אברהם נגוסה: גברת, אני מבין, את הכאב שלך.

<איילת הלברשטט - עטיאס: אני אסביר לאדוני מה הבעיה.

טלי פלוסקוב: הבעיה שהיא שחישבו את המזונות ולא השלמת הכנסה ולא הייתה זכאית, זו הבעיה.

<איילת הלברשטט - עטיאס: הבעיה אנחנו - - -עליה כל הזמן.

<איילת הלברשטט - עטיאס: משרד השיכון לא בודק פוטנציאל השתכרות.

<איילת הלברשטט - עטיאס: הוא פשוט דוחה על הסף רק בגלל הבטחת הכנסה במקום לבדוק את פוטנציאל ההשתכרות של אותו אדם, ואת הנסיבות שלו.

<ליאת גורלי-הרוש: מי שצריך לבדוק פוטנציאל השתכרות, זה המוסד לביטוח לאומי.

<ליאת גורלי-הרוש: אני מצטערת.

<איילת הלברשטט - עטיאס: לא - - -

טלי פלוסקוב: זה לא נכון מה שאת אומרת.

טלי פלוסקוב: למה?

טלי פלוסקוב: כי אם היא מקבלת 3,000 שקל ומתוכם יש הרכב של השלמת הכנסה, אז מגיע לה דיור ציבורי.

טלי פלוסקוב: אבל אם היא מקבלת את אותם 3,000 שקל, אבל בתוך זה - - -

<ליאת גורלי-הרוש: אבל היא לא נכנסת במבחני - - -

טלי פלוסקוב: סליחה, ובתוך זה זה מזונות, לא שיש לה משכורת עכשיו.

<ליאת גורלי-הרוש: מזונות מקבלים על פי חוק המזונות, והיא לא עוברת את מבחני ה- - -

טלי פלוסקוב: נכון, אבל זה לא צריך לפסול מהם את הזכאות לדיור ציבורי.

טלי פלוסקוב: היום יש לה רק ילד אחד כבר, היא כבר איחרה לצערי הרב.

<ליאת גורלי-הרוש: אני מסבירה, מקרים שלא עונים לכללים, יש ועדות חריגים שמסתכלים על כל הקריטריונים.

טלי פלוסקוב: יש לה ילד אחד בגיל שנחשב כילדים.

טלי פלוסקוב: היא כבר לא עומדת בקריטריונים.

<קריאה: זה עד 21.

טלי פלוסקוב: עד 21?

טלי פלוסקוב: אז יש לה שני ילדים.

אברהם נגוסה: הגברת תטפל בעניין, היא עכשיו יצאה איתה.

אברהם נגוסה: אנחנו נסכם את הדיון.

אברהם נגוסה: יש לנו שדולה לאחר הדיון.

אברהם נגוסה: הגברת רצתה לדבר ולא נתתי לך, אני לא רוצה שתרגישי מקופחת.

<ויולטה קליינמן: אני מייצגת את עירית ירושלים הרשות לקליטה.

<ויולטה קליינמן: אני עובדת עם העולים הרבה מאוד שנים, החל משנת 1989 ולכן זה כואב לי, כי אני מתמצאת ממש בכל הדברים האלה.

<ויולטה קליינמן: לי היה מאוד חשוב להבין מה התועלת מהפגישות האלה, איך אני יכולה לעזור.

<ויולטה קליינמן: נכון להיום מר חביב קצב שימח אותי, כי יש לי זוג קשישים בני 80 פלוס, שהם פנו אלי בבקשה לבדוק עבורם אפשרות לסיים תקופת זכאותם לטווח ארוך על מנת להתקבל לתור הממתינים.

<ויולטה קליינמן: קיבלתי תשובה שלילית לצערי הרב.

<חביב קצב: אוקיי, אז עכשיו אני מודיע לך, הם יכולים.

<ויולטה קליינמן: אני אשמח לקבל את הנוהל.

<חביב קצב: אז - - -

<ויולטה קליינמן: תודה רבה.

אברהם נגוסה: נסכם את הדיון.

אברהם נגוסה: אנחנו במסגרת יום הדיור הציבורי שציינו בכנסת ביוזמת חברי הכנסת אורלי לוי אבקסיס ודב חנין, זה נושא מאוד מאוד כואב וחשוב, אנחנו לא נפסיק להילחם ולהיאבק בנושא הזה.

אברהם נגוסה: הצעתי את מה שהמדינה צריכה לעשות, אני רוצה שתיקח את זה ברצינות, שגם מחר אני אגיד את זה, זו הקריאה של הועדה, לא רק שלי, שמשרד הקליטה יבואו עם תכנית של פתרון לכ-30,000 ממתינים לדיור ציבורי.

אברהם נגוסה: אנחנו ביחד עם השרה יכולים להוביל את זה לקראת 70 שנה למדינת ישראל.

אברהם נגוסה: אין מסר יותר ציוני, חשוב, חברתי מזה שאנחנו חוגגים 70 שנה במדינת ישראל, בואו קודם כל ניתן לאלה שאין להם קורת גג.

אברהם נגוסה: זה מסר חברתי וציוני מדרגה ראשונה.

אברהם נגוסה: זו קריאת הועדה שלנו.

אברהם נגוסה: תודה לכל המשתתפים, הישיבה נעולה.