ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 452, 2017-07-17 10:35

יעקב מרגי: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

יעקב מרגי: 17 ביולי 2017, כ"ג בתמוז תשע"ז.

יעקב מרגי: הנושא על סדר היום, השמעת יצירה ישראלית ברשתות הרדיו.

יעקב מרגי: רציתי לומר דברי פתיחה אבל ידידי הטוב יוזם הדיון, חבר הכנסת אילן גילאון פנה אלי ומצאתי לנכון בגלל חשיבות הנושא לשים את זה בסדר היום כי אנחנו כפי שאתם יודעים בסוף המושב.

יעקב מרגי: אין לנו הרבה זמן לדיונים איכותיים.

יעקב מרגי: אנחנו בדרך כלל, חקיקה, מסיימים, מנקים שולחן, אבל מצאתי לנכון דווקא בגלל שאנחנו בהרצה, כל המדינה בהרצה כדי שלא - - - .

יעקב מרגי: בהומור, אילן.

אילן גילאון: המדינה בהרצה שבעים שנה.

אילן גילאון: אני מקווה שהתאגיד יהיה פחות.

יעקב מרגי: כששואלים אותי מה שלומך, אני אומר ברוך השם.

יעקב מרגי: כששואלים אותי מה נשמע, אני אומר, תלוי איפה שם את האוזן, אז אילן, בכבוד.

אילן גילאון: טוב, קודם כל באמת תודה רבה על הדחיפות שסימנת את הנושא.

אילן גילאון: האמת שהוא נושא מאוד חשוב אבל המערכות הציניות שלנו, לא כל אחד הבין את הדברים.

אילן גילאון: אנחנו בכלל נמצאים בתקופה, אדוני היושב, אתה יודע, אני איש מיושן קצת.

אילן גילאון: אני בא ממקום שאם היה משהו מתקלקל היו מתקנים אותו.

אילן גילאון: לא היו מייד זורקים אותו.

אילן גילאון: בעניין של הפלייליסט והטעם המוסיקלי אני עושה מה שאמר המשורר אברהם חלפי, מצמצם אני את עצמי לנקודה קטנה, קטנטנה כדי שלא להטריד ממלכות.

אילן גילאון: אני רק שני היבטים ביקשתי את הדיון הזה מתוך מציאות או תלונות או מיצג של נתונים שמראים שני דברים לגבי ערוץ 88, אחד מהם הוא צמצום ביצירה המקורית.

אילן גילאון: אני מדבר בעיקר על השעות העיקריות של השידור, מה שקוראים הפריים טיים או שעות השידור העיקריות.

אילן גילאון: שניים, בעיה שאותי מעסיקה הרבה יותר כי מתוך נקודת המבט הזאת אני תמיד מגיע, זה צמצום ניכר מאוד בתמלוגי היוצרים.

אילן גילאון: מדובר בקבוצת יוצרים שבדרך כלל היכולת שלה להשתכר הולכת ומתמעטת, לכן ביקשתי ממך ואני מוכרח לומר שמעולם לא קיבלנו דיון כל כך מהר כדי שהוא יתקיים לפני הפגרה ועל כך התודה לך.

אילן גילאון: אנחנו נשמע כאן את האנשים.

אילן גילאון: אנחנו צריכים לדאוג לשני דברים, אדוני.

אילן גילאון: אני מדבר בתור אחד שאוהב מוסיקה לועזית מאוד, בעיקר יוונית.

אילן גילאון: אנחנו צריכים לדאוג, א', לפרנסתם של אנשים.

אילן גילאון: אני אמרתי, אני בא ממקום מיושן.

אילן גילאון: אני חושב שהמדינה צריכה לדאוג לרווחתם ולפרנסתם של אנשים והנה כאן הזדמנות טובה.

אילן גילאון: השאלה האחרונה היא באמת, ההרצה.

אילן גילאון: מה משך ההרצה ובאלה תכנים היא יכולה לטעות ומותר לה לעשות טעויות, לא בכל דבר.

אילן גילאון: כשנוגע בנפשות, נדמה לי שאסור.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: היוזם וזה שיושב לנו על נושא המוסיקה, חבר הכנסת יעקב פרי.

יעקב פרי: אני מוכרח לפתוח ולהגיד שיעקב מרגי הפך להיות כותל דמעות שלי.

יעקב פרי: בסך הכל אני מקווה של ברכות ואני באמת מודה לך גם על הדיון המהיר וגם על המהירות שבו.

יעקב פרי: אני רוצה להתחיל ולומר שהנושא של הגדרת אמנים, אני מתעסק בו כמעט שנתיים, מאז שחבשתי את ספסלי האופוזיציה.

יעקב פרי: אני רוצה להתחיל ולהגיד שאין לי שום דבר, אין לי בטן כבדה לא על התאגיד, לא על גלגלצ.

יעקב פרי: כולם אנשים טובים ואני מניח שבאו עם כוונות טובות, אבל התוצאות לצערנו הן תוצאות עגומות.

יעקב פרי: ברשותך, אדוני יושב ראש הוועדה, אני בדרך כלל לא מדבר הרבה, אבל אני קיבלתי מכתב מהזמר דוד ד'אור ואני אשתדל באמת לא להלאות.

יעקב פרי: אני אקרא חלקים נבחרים ממנו.

יעקב פרי: הוא כותב ככה, דוד ד'אור, ואני יודע שהוא מייצג שורה שלמה של אמניות ואמנים טובים שכולנו נהנים לשמוע ולשיר איתם.

יעקב פרי: "לכבוד חבר הכנסת יעקב פרי, ועדה נכבדת.

יעקב פרי: מוצא אני כותב אליכם דברים אלה מדם ליבי, מתוך כאב על מציאות עגומה בה נמצאים עשרות אם לא מאות רבות מאמני ישראל, אמנים מהשורה הראשונה שיצירתם מודרת באופן קבוע מהתחנה הצה"לית גלגלצ רק מכיוון שאינם נמנים על אלה שאנשי התחנה הציבורית חפצים ביקרם.

יעקב פרי: התחנה החלה כתחנת בת לגלי צה"ל כשאחת ממטרותיה העיקריות היתה לקדם מוסיקה עברית.

יעקב פרי: זו הסיבה בגינה אף ויתרו האמנים על תמלוגים רגילים מהתחנה שמשלמת סכום נמוך בהרבה מתחנות אחרות.

יעקב פרי: בפועל אנשי התחנה עושים בה כבשלהם, משמיעים 60% מוסיקה לועזית, התמלוגים כמובן עוזבים למדינות אחרות, מה שמשאיר מעט מאוד זמן אוויר להשמעת יצירה עברית.

יעקב פרי: אני מרגיש שדווקא מהמקום בו אני נמצא היום, שאני בעזרת השם", הוא כמובן התחזק, "זוכה לאהבה גדולה מקהלים בארץ ובעולם והצלחתי אינה תלויה בגלגלצ.

יעקב פרי: אני מסוגל לעמוד מולם לא ממקום מריר ומתבכיין אלא מתוך דרישת זכות בסיסית לחשוף את יצירתי כמו כל אמן לקהל שרוצה להקשיב לה, לתת לקהל לבחור, להילחם בעוול הנוראי הזה שנקרא החרמת שירים, במילים אחרות, צנזורה, כי שיר שאינו בפייליסט לעולם לא יושמע בתחנה.

יעקב פרי: לעצור לאמן את פרסום היצירה משול לאדם שמנתקים מחמצן.

יעקב פרי: החשיפה לקהל, תגובת הקהל לשירים הם המחיים את האמן ומאפשרים לו להמשיך ליצור ולהתפתח.

יעקב פרי: לצערי הוועדה בתחנה החרימה חמישים שירים שלי בעשור האחרון, לא פחות, ובניהם דואטים מרגשים עם גדולי הזמרים בישראל, כולל אריק איינשטיין.

יעקב פרי: חברי ועדה יקרים, היום בידיכם הדבר לערוך או לנסות לערוך שינוי המיוחל ולתקן עוולה בת שנים רבות.

יעקב פרי: כל בקשתי היא לשנות את הרכב הוועדה המחליטה על גורל השירים לוועדה המורכבת מאנשים המייצגים זרמים וסגנונות שונים במרקם המוסיקלי הישראלי כדי לתת ביטוי למגוון התרבותי המרתק שקיים בארץ, כזו שתעבוד ככל ועדה ציבורית המכבדת את עצמה על פי קריטריונים ברורים ולא על פי טעם אישי בלבד, כזו שלא מתעלמת מאמנים שחצו את גיל ה-40 ומכבדת את אלה שהעניקו למדינה את נכסי צאן הברזל שלה".

יעקב פרי: אני אעצור כאן.

יעקב פרי: אני חושב שהדברים מדברים בעד עצמם.

יעקב מרגי: תראו, הוועדה קיימה דיון בשנה שעברה.

יעקב מרגי: אתם זוכרים, גלגלצ, פלייליסט, מירי רגב, מאיה בוסקילה.

יעקב מרגי: קשה כשהמחוקק שלכאורה מחוקק, שאנחנו מחוקקים באים להתערב בעבודה.

יעקב מרגי: אנחנו לא אוהבים לעשות.

יעקב מרגי: יש כאלה שזו האובססיה שלהם.

יעקב מרגי: אנחנו, אלה שיושבים כאן לפחות, בצניעות רבה, לא.

יעקב מרגי: אנחנו באמת רוצים לתת שיהיה חופש יצירה, חופש דיבור, חופש הבעה.

יעקב מרגי: אנחנו באמת רוצים להרחיב אופקים של החברה.

יעקב מרגי: אנחנו מעודדים ללמוד על תרבויות אחרות.

יעקב מרגי: כשאנחנו מגיעים לחלקת האלוקים הקטנה שלנו, אנחנו בדקדוקי עניים.

יעקב מרגי: אם יש למדינה דרך או לחברה דרך להצדיע ליוצרי התרבות, ליוצרי האמנות, כי יש לי תזה משלי שאני חושב שתרבות היא מתהווה כל הזמן, היא יוצרת, היא מתעברת ויוצרת.

יעקב מרגי: זה לא מוצר ששמים במדף והוא כזה מקובע.

יעקב מרגי: היוצרים האלה לאורך שנים נתנו לנו, העשירו אותנו ואנחנו מגיעים כרגע לשיקולים, סליחה, אני אומר לכם, לפעמים שיקולים רק של רייטינג.

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: אני לא רוצה להיות קיצוני.

יעקב מרגי: אפילו לפעמים זו נטייה אישית של אותם אנשים שיושבים באותו רגע נתון במקום מסוים.

יעקב מרגי: זה לא צריך להיות ככה.

יעקב מרגי: אדם צריך לדעת להתעלות מעבר לדעות שלו ולדעת.

יעקב מרגי: אני לא אומר שיגנוז את דעותיו ונטיותיו ואהבותיו, אבל שידע שיש גם אחרים, שידע שיש גם צרכים של חברה.

יעקב מרגי: זו לא בושה לומר, גם צרכים כלכליים למי שהשקיע והביא את המדינה לאן שהגיעה בתחומי התרבות.

יעקב מרגי: אמרתי ככה בלי סדר כמה דברים, כמה רמזים, כמה עקיצות ואני אתן את רשות הדיבור לחכ"לית וגם יושבת ראש ועדת החינוך, מלי פולישוק בלוך.

יעקב מרגי: בבקשה.

<מלי פולישוק בלוך: חינוך והתרבות וספורט.

<מלי פולישוק בלוך: היום למי שעדיין לא יודע, דירקטורית באקו"ם.

<מלי פולישוק בלוך: קודם כל אני מברכת על כינוס הישיבה בנושא הזה.

<מלי פולישוק בלוך: בהחלט מתפקידה של הכנסת ובוודאי הוועדה הזאת לוודא שהתרבות הישראלית שומרת על המוסיקה הישראלית.

<מלי פולישוק בלוך: יש כאלה שזה מובן מאליו, אבל כנראה שזה לא עובד ככה.

<מלי פולישוק בלוך: אנחנו היינו בכנסת בכל ישיבות ועדת הכלכלה שחוקקה את חוק התאגיד הציבורי ונלחמנו על כך ויחד עם חברנו שחלקם יושבים פה, שהחוק כפי שהיה ברשות השידור, של לפחות מחצית מוסיקה ישראלית, יחול גם על התאגיד, אבל יש כאן שתי בעיות ובאמת החוק קובע לפחות מחצית מוסיקה ישראלית ובעברית.

<מלי פולישוק בלוך: יש שתי בעיות, האחת, החוק לא חל על הרדיו, הרדיו האזורי למשל שהוא מרשה לעצמו לעשות מה שהוא רוצה כי אין שום רגולציה כנראה עליו, והשני, וגם לא על ערוצי הטלוויזיה.

<מלי פולישוק בלוך: יתרה מכך, החוק לא קובע כיצד יושמעו ה-50% האלה, ואז אנחנו מקבלים תחנה, אם זה מורשת שהיא מטבע הדברים כמובן משדרת בעברית ותחנה ג' שמשדרת על פי החוק, על פי מה שנקבע לה, רגולציה שלה, היא משדרת כמובן מוסיקה בעברית, אבל כי היתר, אדוני היושב ראש, כמעט כלום, אז זה נע בין 18% ל-20%.

יעקב מרגי: אז ה-50% הוא מכלל ההשמעות של כל - - -

<מלי פולישוק בלוך: בדיוק, וזאת הצרה, ולכן אנחנו מקבלים תחנות - - -

יעקב מרגי: גם חוק יוצרים, כשישבו בחקיקת החוק לא חשבו על - - -

<מלי פולישוק בלוך: לא רק שלא חשבו, אנחנו גם אמרנו את זה.

<מלי פולישוק בלוך: אני אישית אמרתי את זה, אבל בקושי הכנסנו את ה-50% האלה.

<מלי פולישוק בלוך: לפחות לנו באקו"ם ברור שהמחוקק לא צריך ולא יכול להשפיע מה יושמע איפה.

<מלי פולישוק בלוך: זה ברור.

<מלי פולישוק בלוך: אנחנו לא רוצים שיגידו ליוצר הזה כן וליוצר הזה לא.

<מלי פולישוק בלוך: חס וחלילה.

<מלי פולישוק בלוך: אנחנו כן רוצים שיהיה יותר מקום.

<מלי פולישוק בלוך: אנחנו דואגים לזמר העברי שעליו גדלנו, של המורשת שלנו, של קום המדינה ולפני.

<מלי פולישוק בלוך: אנחנו לא פחות מזה דואגים לצעירים שלנו שיוצרים.

<מלי פולישוק בלוך: אתה אמרת בצדק, אילן, שיוצרים היום מוסיקה ורוצים גם להתפרנס מזה, כי אם הם לא יתפרנסו מזה, הם לא ייצרו מוסיקה וזה מה שאנחנו רוצים, שתהיה כאן מוסיקה ישראלית.

<מלי פולישוק בלוך: זה המקום היחידי ששרים בעברית.

<מלי פולישוק בלוך: זה פה.

<מלי פולישוק בלוך: לכן ככל שיהיה לנו יותר, לפחות בכל התחנות, יהיה 50%, יהיה יותר מקום לכולם.

<מלי פולישוק בלוך: מי יקבע ואיך, זה שאחרים ידברו.

<מלי פולישוק בלוך: אנחנו רוצים שיהיו יותר יוצרים ישראלים בתחום המוסיקה בכל הרשתות, בכל התחנות, בכל ערוצי הטלוויזיה.

<מלי פולישוק בלוך: זאת המטרה שלנו.

יעקב פרי: מלי, אבל אם את לא מחוקקת, איך את יכולה לאכוף?

יעקב פרי: את צריכה לבקש את רצונם הטוב.

יעקב פרי: כשצריך לבקש רצון טוב, בואי נאמר - - -

<מלי פולישוק בלוך: חבר הכנסת פרי, זה בדיוק היה המשפט הבא שלי.

<מלי פולישוק בלוך: אם המחוקק רוצה כן להשפיע ולא רק לבקש טובות, תעשו טובה ותשמיעו או אני אומר לכם שצריך, אז הוא יכול לשנות את ה-50%, קודם כל להחיל אותו גם על הרדיו האזורי, שזה לא קיים היום, אז לפחות את זה בחקיקה.

<מלי פולישוק בלוך: עובדה היא שזה קיים על התאגיד.

<מלי פולישוק בלוך: דבר נוסף, הוא יכול כן לקבוע איך יתחלק או לקבוע שהעיקרון הזה של ה-50% יחול בכל הערוצים, בכל הרשתות ואז אתה מקבל את ה-50% בתפוצה רחבה ולא רק בערוץ אחד או שניים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מי הפיץ לנו פה את הפלייר הזה?

יעקב מרגי: בדרך כלל עומדים אחרי זה, שנדע.

יעקב מרגי: תציגי את עצמך, תתייחסי לנתונים.

<אביעד רוזנבוים: אולי גם להגיד מה מקור הנתונים, אם אפשר.

<הילה שגן: בטח.

<הילה שגן: שמי הילה שגן, אני הקמתי את משמר 88, ארגן המאזינים של FM88.

<הילה שגן: בעצם נולדה שיטה חדשה בתחנה וכאן יש לנו ריכוז של הנתונים הללו.

<הילה שגן: מדובר בשיטה, משטר פלייליסט.

<הילה שגן: אני מעדיפה אולי להקריא רגע.

יעקב מרגי: נתתי לך חופש פעולה.

<הילה שגן: מאה אחוז, בסדר.

<הילה שגן: סליחה, אני מתרגשת.

<הילה שגן: תחנת מוסיקה ששייכת לשידור הציבורי חייבת לקיים שני תנאים: אחד, העשרת המאזין במוסיקה שאינה מושמעת בערוצים המסחריים מוטי רייטינג, שניים, קידום אמנים מקומיים, במיוחד אלו אשר אין מאחוריהם חברת הקלטות מסחרית המפעילה עבורם מערך שיווק ויח"צ.

<הילה שגן: מאז הקמתה, 88 מילאה אחר תפקידים אלו והיוותה בית חם למוסיקה ישראלית ולועזית במגוון סגנונות.

<הילה שגן: בניגוד לגופי שידור בעולם שמחזיקים במספר רב של תחנות לכל ז'אנר מוסיקלי, בישראל קיימת רק תחנה אחת שאמורה להכיל את כל הז'אנרים בדגש על יצירה מקומית חדשה.

<הילה שגן: לראיה, לפני שנה 64%, זה הנתונים שאתם רואים כאן, 64% מהמוסיקה בשעות הפריים טיים ב-88 היתה מוסיקה חדשה, ומוסיקה ישראלית היוותה 56%.

<הילה שגן: לאחר הקמת התאגיד פותחה שיטה דיקטטורית על התכנים המשודרים, שיטה אשר פוגעת אנושות בעיקרון הפלורליסטי של התחנה.

<הילה שגן: השיטה מבוססת על השמעת מוסיקה להיטית.

<הילה שגן: מה שלא להיט כמעט ולא מושמע.

<הילה שגן: מילת המפתח היא מוכר, מילה הפוכה למשמעות השידור הציבורי.

<הילה שגן: האדם היחיד שקובע מהו להיט הוא העורך הראשי אביעד רוזנבוים שיושב כאן, והוא משמש אוטוריטה בלעדית למה יושמע ומה לא.

<הילה שגן: גם אם היה מכיר את כל המוסיקה שבעולם, לא יתכן שאדם אחד מחליט מה יושמע.

<הילה שגן: על פי השיטה החדשה, שירים חדשים הם שירים שיצאו משנת 2000 ועד היום.

<הילה שגן: שבע עשרה שנים נחשב שיר חדש, וכמה שירים חדשים מותר להשמיע בשעה?

<הילה שגן: עד שלושה, כדי שחלילה לא יפגע הרצף הלהיטי שהתאגיד מכוון אליו.

<הילה שגן: בשעות הפריים טיים, מ-6:00 בבוקר ועד 20:00 בערב מותר להשמיע מוסיקה רק באמצעות מאגר השירים הממוחשב, מאגר להיטי מצומצם המגביל עוד יותר את אפשרויות העריכה.

<הילה שגן: אילו אמנים קיימים במאגר ומי לא יושמע לעולם?

<הילה שגן: אנחנו לא יודעים.

<הילה שגן: המאגר הזה חסוי ואין בכוונת העורך הראשי להרחיבו.

<הילה שגן: גם רשימות השידור, אותו תיעוד של המוסיקה המושמעת בתחנה לא מתפרסמות, אולי כדי להסתיר את העוול הגדול שנעשה בתחנה.

<הילה שגן: מבדיקות שערכו אתר ואלה עם מדיה פורסט, אלה הנתונים שאתם רואים כאן, וגם אתר לינקטון דרך רדיומטר, שתי בדיקות שונות, עולה תמונה מבהילה: רק 12% מוסיקה ישראלית מושמעת כיום בשעות הפריים טיים, 6:00 בבוקר עד 20:00 בערב ורק 13% מוסיקה חדשה.

<הילה שגן: פירוש הדבר, גזר דין מוות ליצירה המקומית והרס התרבות.

<הילה שגן: התירוץ של הרצה שחוק ולא אמין.

<הילה שגן: יש כאן כיוון ברור ויד שמכוונת וחבל שאלדד קובלנץ בחר לא להגיע, כי הוא האדם שמחזיק בתשובות.

<הילה שגן: חשוב לזכור, ועדת לנדס המליצה מפורשות שלא לשנות את 88 ורשת ג'.

<הילה שגן: בפועל אנו עדים להשחתה מהיסוד של תחנות אלו, שכן גם ברשת ג', תדבר על זה רעות, מונהגת אותה שיטה וכל שעות הפריים טיים, לא רק שזו אותה שיטה, נערכות בידי אותם שלושה עורכים שיש ב-88.

<הילה שגן: אותן שעות פריים טיים, אותם שלושה עורכים בשתי תחנות מתחמות.

<הילה שגן: משמר 88 וכולם עם ג' הינם ארגוני מאזינים שפועלים באופן וולונטרי כדי לשמור על הרדיו הציבורי ששייך לנו.

<הילה שגן: אנו דורשים לחשוף את מאגר השירים הממוחשב ואת רשימות השידור ולשחרר את הפרוטוקולים של מועצת התאגיד שאפשרה למחדל הזה לקרות.

יעקב מרגי: זאת אומרת, בגלל שנכשלנו בדיון הקודם על גלגלצ, קיבלת אותם בריכוז גבוה בכאן.

<הילה שגן: נכון.

יעקב מרגי: חנן יובל, נתחיל איתך.

<חנן יובל: תודה רבה.

<חנן יובל: יושב ראש הוועדה, חברי כנסת, יש לי כל כך הרבה מה לומר אבל היתרו בי לצמצם ולהתרכז.

יעקב מרגי: לא בגלל הזמן.

יעקב מרגי: זה גם יותר יעיל.

<חנן יובל: אז כתבתי.

<חנן יובל: שמי חנן יובל ומלבד היותי חבר בהנהלת אמ"י, איגוד אמני ישראל, אני יוצר, זמר, מלחין ומפיק מוסיקלי ואמנותי כמעט חמישים שנה.

<חנן יובל: אני עומד בפניכם כאן כנציגם של אלפי יוצרים, זמרים, מלחינים ומבצעים בארץ.

<חנן יובל: רשת ג' בפרט וערוצי הרדיו של רשות השידור בכלל היו הבית של המוסיקה הישראלית.

<חנן יובל: יש להם חלק מכריע בתואר שאני יכול להרשות לעצמי, זמר ומלחין.

<חנן יובל: שם חבריי ואני צמחנו ואיתנו התרבות הישראלית.

<חנן יובל: עם הקמת תאגיד השידור הציבורי רוב היצירה הזאת הולכת להיקבר קבורת חמור, כי הוא נגע על ידי מנהליה מדיניות חדשה בדרך של עריכה דיקטטורית המבטלת לחלוטין את חופש העריכה העצמאית וכופה רשימת שירים סגורה ומצומצמת, פופולארית עאלק, ובכך פוגעת פגיעה אנושה הן בתרבות ובמורשת והן, סליחה, באמני ישראל.

<חנן יובל: מצד אחד כמוני, האמנים הוותיקים אשר כספי התמלוגים הינם הפנסיה שלהם, כי לנו אין פנסיה, חברים, וכעת מלבד היעדר ההשמעות ותמלוגים, אף יעלמו מהתודעה בגלל חוסר חשיפה ובכך תקופח פרנסתם שעוד קיימת.

<חנן יובל: מצד שני, ניצבים האמנים הצעירים שזקוקים נואשות לבמה אשר תחשוף את יצירתם לקהל ואנה הם באים?

<חנן יובל: שלא לדבר על פגיעה ברורה ואנושה בחופש העיסוק על ידי השלטת דיקטטורה תרבותית, וכל זה להזכירכם, בכספי ציבור, במוסד ציבורי.

<חנן יובל: בדרך זו גם יעלמו ז'אנרים כמו מוסיקה לריקודי עם, מוסיקה מסורתית, מוסיקה ערבית, ג'אז ובלוז וכאן הכוונה לרשת 88.

<חנן יובל: חברות וחברי ועדת החינוך, אנחנו מדברים פה על ערך חינוכי של המוסיקה והם מדברים על רייטינג ופופולאריות.

<חנן יובל: אם כל מה שהם רוצים זה פס יצור, פס מוסיקה קל, נעים ופופולארי, מי צריך אותם בכלל?

<חנן יובל: פותחים את ערוצי הוט ויס.

<חנן יובל: יש שם המון ערוצי מוסיקה אוטומטיים על לוגריתמים ששם מנגנים מוסיקה מהבוקר עד הלילה בכייף.

<חנן יובל: לא צריך את כל המנגנון הזה בכלל, אבל בחוק התאגיד נכתב בפירוש, סעיף ו/2 – תאגיד השידור אחראי לקידום התרבות, היצירה האיכותית והמקורית והמוסיקה הישראלית.

<חנן יובל: אמרה כבר קודם, המלצות ועדת לנדס קבעו כי רשות השידור ישארו במתכונתם ללא שינוי משמעותי.

<חנן יובל: לכך גם התחייבו ראשי האיגוד כשהתייצבו בפני ועדת הכלכלה של הכנסת.

<חנן יובל: הם אמרו, לא ישנו.

<חנן יובל: הכל כלאם פאדי, חברים.

<חנן יובל: כל פעולות התאגיד נעשות במחשכים, הפוך לכל ההתחייבויות, ללא שום חשיפה, ללא שום שקיפות.

<חנן יובל: החלטות דיקטטוריות כאילו מישהו עושה פה בתוך שלו ולא בגוף ציבורי, ואז אנחנו מבקשים מחברי הוועדה המכובדים ומיושב ראש הוועדה, אחד, לדרוש חשיפה מיידית של הפעולה הזאת, איזה שירים "מורשים" על ידי האדונים להשמעה, ואלו אמנים ברי מזל כלולים ברשימה הצרה והסודית שלהם?

<חנן יובל: שניים, לדרוש שורה ברורה שכבר אילן שאל, כמה זמן תתרחש ההרצה הזאת ועליה מכריזים ומתרצים אנחנו בהרצה?

<חנן יובל: שלוש, זאת בקשתנו בעצם, להחזיר את גלגל הפגיעה הזה לאחור.

<חנן יובל: כבוד היושב ראש, זה לא מהשמיים ולא מהתנ"ך.

<חנן יובל: בידכם לעשות את זה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אושיק לוי.

<אושיק לוי: אני רק רוצה לחזק את חנן.

<אושיק לוי: אני נציג אשכולות, זו החברה לזכויות מבצעים של אמני ישראל.

<אושיק לוי: זה פשוט עניין של תרבות ואם אנחנו מוחקים את התרבות שלנו, על מה שגדלנו, על מה שהתחנכנו, מה שיש לנו, אז גם אין לנו עתיד בעניין הזה, לדור הצעיר, ולכן כל הדברים שחנן, ואני רק מחזק אותו בעניין, שלא יתכן שמספר מצומצם של אנשים יקבעו מספר שירים שימחקו את שנות ה-50 ואת שנות ה-60, שאתה לא יכול לשמוע את שושנה דמארי ויפה ירקוני ושמשון בר נוי וישראל יצחקי ועוד כהנה, החלונות הגבוהים, שלישיית גשר הירקון, שמעון ישראלי.

<אושיק לוי: איפה אתה תשמע אותם?

<אושיק לוי: אין צ'אנס בכלל שתשמע ולכן זה למחוק תרבות וזה דבר שלא יעשה, לכן צריך לשמור על זה בכל הכוח ולא לתת לקבוע רפרטואר של שירים שמישהו קבע וגם קובעים לך אם זה יהיה שיר שני או שלישי או רביעי.

<אושיק לוי: אין חופש ביטוי לעורכים שהיו, החל מאותו בועז כהן שהיתה לי כתבה עליו בשבוע שעבר ומנחם פרי ועוד עורכים שערכו שנים מוסיקה ברשת ב' וברשת ג'.

<אושיק לוי: לא יתכן כזה דבר.

<אושיק לוי: זה הכל.

יעקב מרגי: אז אני אמשיך עם נועם גילאור.

<נעם גילאור: שלום לכולם.

<נעם גילאור: אדוני היושב ראש, תודה רבה על הדיון הזה שזימנת באמת בלחץ הזמנים של היציאה לפגרה של הכנסת.

<נעם גילאור: תודה רבה לחברי הכנסת אילן גילאון ויעקב פרי שיזמו את הדיון החשוב הזה.

<נעם גילאור: אני מקווה שהוא גם לא דיון יחידי, שתהיה לו איזושהי המשכיות.

<נעם גילאור: אני רוצה בעיקר לברך את שותפיי למאבק למען התרבות העברית והישראלית באמצעות השידור הציבורי, בעיקר את שתי הגברות הנחמדות שיושבות כאן, שזה דבר שהוא לא מובן מאליו.

<נעם גילאור: פה בבית הזה יושבים נציגי הציבור שנבחרו בצורה אינסטרומנטלית, מה שנקרא.

<נעם גילאור: פה יושבות הנציגות האותנטיות שבעצם יזמו ללא שום כוונת רווח או כוונה פוליטית פעילות ציבורית באתר הפייסבוק שהן הקימו וגייסו תמיכה של כתריסר אלפי אנשים שעומדים מאחוריהם ותומכים בפעילות שלהם.

<נעם גילאור: זה דבר ממש מדהים, אז אני רוצה כבר עכשיו באמת להודות לכם, להילה שגן שדיברה ולרעות גרוס שתדבר.

<נעם גילאור: אני רוצה רק לומר שאני מדבר בשם אנשי השידור הציבורי לשעבר.

<נעם גילאור: אני הייתי שלושים שנה ברשות השידור, קול ישראל ז"ל.

<נעם גילאור: מסיבות כאלה ואחרות אני לא נקלטתי לתאגיד אבל אני חושב שאפשר להבין את זה מכיוון שהדברים שאני אומר עוד מעט הם דברים ששייכים לדי.

<נעם גילאור: אן.

<נעם גילאור: איי הלא רצוי בתאגיד השידור.

<נעם גילאור: הדי.

<נעם גילאור: אן.

<נעם גילאור: איי הלא רצוי הוא די.

<נעם גילאור: אן.

<נעם גילאור: איי של ערכים דמוקרטיים, ערכים של אחריות ציבורית, אמון הציבור, שקיפות, שוויון, פלורליזם, איכות בשירות, מומחיות, מקצועיות, אי משוא פנים.

<נעם גילאור: כל הדברים האלה נעדרים היום בשידור הציבורי.

<נעם גילאור: אני אשמח לפרט אחד לאחד.

<נעם גילאור: אני חושב גם שאחת הטענות שבגללן נסגרה רשות השידור היא שהיא לא עמדה בקריטריונים האלה שעכשיו אני מניתי אחד לאחד, בערכים האלה.

<נעם גילאור: היא לכאורה לא עמדה בקריטריונים האלה, אבל דומני שהיום תאגיד השידור הוא הרבה פחות עומד באותם קריטריונים.

<נעם גילאור: אני רוצה להיאחז בדבריך, ברישא של הדברים.

<נעם גילאור: אדוני היושב ראש, אתה אמרת דברים שפשוט לצטט אותם והם יהיו לדעתי המסקנות של הדיון הזה.

<נעם גילאור: חופש, יצירה והבעה.

<נעם גילאור: לא מתקיים בתאגיד השידור.

<נעם גילאור: אנחנו מדברים עכשיו על רשתות המוסיקה, שברשות המוסיקה, האמת, יש איזשהו די.

<נעם גילאור: אן.

<נעם גילאור: איי שנקבע.

<נעם גילאור: העורך הראשי, אתם תשדרו את השידורים האלה והאלה.

<נעם גילאור: אנחנו לא נגיד לציבור מה השירים שאנחנו בחרנו, רק נשדר אותם.

<נעם גילאור: נקווה שהרייטינג יעלה.

<נעם גילאור: הרי לא יעלה על הדעת שבתחום החדשות יקרה אותו דבר.

<נעם גילאור: לא יכול להיות שבשידור הציבורי העורך הראשי יקבע איזשהו קוד מה ישודר ומה לא ישודר בתחום החדשות.

<נעם גילאור: אני יכול להבטיח לכם שמחצית ציבור המאזינים בארץ מעדיף לשמוע מוסיקה, לא חדשות.

<נעם גילאור: זה לא יכול להיות שאנחנו נזלזל בציבור הזה כאילו היו איזשהו עדר כבשים, שמה שאנחנו נרצה זה להרדים אותם ולגרום להם להיות ישנוניים על ההגה ולתופף על ההגה בזמן הנהיגה עם איזו מוסיקה שהם מכירים.

<נעם גילאור: אנחנו כן רוצים, אני פה בוועדת החינוך, לחנך אותם, להסביר להם מה היה במוסיקה, מה יש היום במוסיקה, מהו העולם האדיר הזה של נכסי התרבות שאין שני להם במוסיקה הישראלית, והדבר הזה מפוספס.

<נעם גילאור: אתה דיברת גם על הרחבת אופקים של הציבור, שזה גם דבר שאני רוצה לצטט אותו.

<נעם גילאור: אני חושב שהרחבת האופקים לא נמצאת בין היעדים שהציב לעצמו תאגיד השידור הישראלי.

יעקב מרגי: הוא לא תמיד ביחס ישר לרייטינג.

<נעם גילאור: בדיוק.

<נעם גילאור: היעד שלו זה הבטחת הרייטינג, שזה יעד מבורך, אבל הוא לא מבורך בשידור הציבורי אלא בשידור המסחרי, זאת אומרת יש פה איזושהי אנומליה.

<נעם גילאור: השידור הציבורי פשוט לא מקיים את הדברים שלשמם הוא קיים, שלא נדבר על שקיפות שזה אולי ערך שממש חסר בצורה דרמטית.

<נעם גילאור: מתקבלות החלטות בהנהלת תאגיד השידור.

<נעם גילאור: האם ההחלטות מתקבלות כפי שמתקבלות החלטות במוסד ציבורי?

<נעם גילאור: האם יש דיון?

<נעם גילאור: האם יש דירקטוריון?

<נעם גילאור: הם יש מליאה?

<נעם גילאור: האם יש ועד מנהל?

<נעם גילאור: האם הנושאים, מישהו מתווכח עליהם או שהכל נעשה בצורה של חותמת גומי ובהצבעה פה אחד על כל החלטה שמתקבלת בהנהלה?

<נעם גילאור: אני חושב שהמוסד הזה, הכנסת, צריך לתמוה איך מתקבלות החלטות במקום ציבורי שיושב על תקציב של כמעט מיליארד שקלים בשנה, 800 מיליון.

<נעם גילאור: זה תקציב אדיר.

<נעם גילאור: אני רוצה לספר לכם, אני רואה שיושב פה מיכאל שיזף שהיה חבר הוועד המנהל והמליאה של רשות השידור ואני הייתי מנהל רשת ג' לפני כמה שנים.

<נעם גילאור: היו לי רעיונות מצוינים איך לנהל את רשת ג' הכי טוב ולהביא את הרייטינג הכי מעולה ואת ההישגים המקצועיים הכי גבוהים.

<נעם גילאור: ברגע שעלה לי רעיון, לא יכולתי לתפעל אותו בעצמי, אני והמנהל שלי.

<נעם גילאור: הייתי צריך לגשת למליאה, לוועדת התוכן, לוועד המנהל של רשות השידור.

<נעם גילאור: הייתי מביא בפניהם את ההצעות שלי, היו דנים בהן דיון ציבורי שבו היו יושבים נציגי הציבור ואולי אפילו עלמות החן שנמצאות שלידי, שרצו גם להיות שותפות בקבלת ההחלטות והיתה מתקבלת החלטה.

<נעם גילאור: או שהיו מקבלים את הצעתי או שלא.

<נעם גילאור: אני רוצה לומר לכם שעניין ההרצה של התאגיד זה גם דבר שלא מופיע בשום חוק, בשום הסדר.

<נעם גילאור: הרי אנשי התאגיד ישבו פה במשך שלוש שנים ואמרו, אנחנו כבר מוכנים לעלות לאוויר.

<נעם גילאור: ביום שבו הם עלו לאוויר פתאום הסתבר שהם לא מוכנים לעלות לאוויר.

<נעם גילאור: פתאום הם פועלים בהרצה וגם פרק הזמן של ההרצה הוא בלתי מוגבל.

<נעם גילאור: הרצה עד מתי?

<נעם גילאור: אני כבר שמעתי שיש טוענים שהם יסחבו את ההרצה במשך ארבע שנים ובעוד ארבע שנים יהיו גוף השידור הטוב ביותר.

יעקב מרגי: אגב, בגילאים שלי, אני זוכר שכשהיו מחליפים מנוע, היו תולים שלט על המכונית, "בהרצה".

יעקב מרגי: היום אין דבר כזה.

<נעם גילאור: אין דבר כזה, נכון.

יעקב מרגי: עושים את זה לפני שיוצא לכביש.

<נעם גילאור: לסיכום, אני רוצה לומר משהו אחרון על ההרצה.

<נעם גילאור: בינתיים בהרצה שנמשכת כחודשיים ימים הדבר היחידי שאנחנו שומעים זה תקלות.

<נעם גילאור: תקלות גם ברמה הניהולית בהיעדר השקיפות, גם ברמה הטכנית.

<נעם גילאור: המון תקלות טכניות, גם ברמה התכנית ואפילו ברמה הניהולית.

<נעם גילאור: קח למשל את עניין הפרסומות שזה מקור הכנסה של רשות שידור.

<נעם גילאור: הפרסומות הרי לא משודרות בצורה תקינה בתאגיד השידור מכיוון שקרה כאן דבר נורא מוזר.

<נעם גילאור: תאגיד השידור החליט שהוא לא משתמש בתוכנת שידור הפרסומות של רשות השידור מכיוון שהיא כנראה נגועה בהיותה בדי.

<נעם גילאור: אן.

<נעם גילאור: איי פגום.

<נעם גילאור: הם קנו תוכנה אחרת שלא עובדת ועד היום למיטב ידיעתי יש הפסד של כ-10 מיליון שקלים בחודש על זה שאין שידור פרסומות בתאגיד השידור או יש שידור לקוי של פרסומות.

<נעם גילאור: המון תקלות.

<נעם גילאור: עוד מילה אחת ברשותך, אדוני.

<נעם גילאור: ועדת החינוך, יש לה תפקיד חינוכי.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: רעות גרוס, בבקשה.

<רעות גרוס: אני למעשה מייצגת את מאזיני רשת ג'.

<רעות גרוס: אני הקמתי את ארגון כולם עם ג' ולמעשה אני רוצה לדבר על הפגיעה שלנו כמאזיני רשת ג' שלמעשה דומה מאוד לפגיעה של מאזיני FM88.

<רעות גרוס: למעשה מה שאנחנו רואים פה זה שינוי צביונה של רשת ג' מן היסוד.

<רעות גרוס: הנהלת התאגיד שינתה לחלוטין את אופייה ואת צביונה של רשת ג'.

<רעות גרוס: 90% מהתכניות לפחות, נמחקו.

<רעות גרוס: לא נותר זכר למוסיקה יהודית שהוקדשה לה בסך הכל שעתיים בשבוע במוצאי שבת.

<רעות גרוס: מחקו את זה.

<רעות גרוס: תכניות ייחודיות שעסקו בז'אנרים מוסיקליים שונים כגון ריקודי עם, נמחקו.

<רעות גרוס: מרבית השדרנים הבולטים שהיו הפנים של התחנה, כמו מנחם פרי, נעם גילאור, ורד יפתחי גרין, דבורה קיציס ועוד, פוטרו.

<רעות גרוס: מה שיש היום בתחנה זה למעשה רצף שירים שמתנגן לאורך כל היום עם העדפה ברורה ללהיטים,, בלי תכניות מוגדרות הנתונות למשטר דיקטטורי, לא פחות.

<רעות גרוס: לעורך ראשי אביעד רוזנבוים יש מאגר מצומצם של שירים שרק מתוכם מותר לעורכים לערוך וגם רשימות ההשמעה שלהם כמו שכבר אמרו פה, נערכות גם אצלנו ברשת ג' והן נדרשות לקבל את אישורו, שתמיד הוא גם מתקן אותם.

<רעות גרוס: חשוב לציין שגם אין אישור של מינון יתר של זמר עברי ישן וטוב.

<רעות גרוס: זה לא מקובל.

<רעות גרוס: שנות ה-70 זה הכי רחוק שיכולים ללכת שם, לרוב, שלא לדבר על מוסיקה יהודית.

<רעות גרוס: מדובר בהרס התרבות, לא פחות.

<רעות גרוס: דבר נוסף, ביטול תכניות נישה.

<רעות גרוס: זו ממש סכנה לקיומם של ז'אנרים מוסיקליים.

<רעות גרוס: אם לא ישמעו בתחנת השידור הציבורי ברשת ג' את הז'אנרים האלה שדיברנו עליהם, שזה מוסיקה יהודית וריקודי עם ושירי ארץ ישראל וגם רוק ישראלי, יש סכנה של כליה של ממש לז'אנרים האלה.

<רעות גרוס: דבר נוסף, פגיעה במורשת הזמר העברי.

<רעות גרוס: רשת ג' כערוץ ציבורי, הוא לא יכול להתנהג כתחנה פרטית.

<רעות גרוס: יש לו מחויבות עמוקה לשימור מורשת הזמר העברי שהחלה כבר בימי ראשית הציונות, ובלשונו של יורם טהרלב אני מצטטת, הוא כתב לפני כמה שבועות: "השירים שמתעדים נופים, מאורעות, מלחמות ותחושות של הדורות שבנו את המדינה והשירים שנשאו אותה על כפיים, אלה הם השירים שעצבו ומעצבים את הזהות הישראלית לדורותיה.

<רעות גרוס: אין לתאגיד הסמכות והרשות למעול בתפקיד החשוב הזה ולהתעלם בבוטות מאלפי שירים".

<רעות גרוס: דבר אחרון, למעשה שזאת תוצאה של מה שאמרתי, פגיעה בקהלי מאזינים גדולים ומגוונים, מיליון איש.

<רעות גרוס: ביטול תכניות ייחודיות למעשה פוגע בקהלים נרחבים ביותר בציבור.

<רעות גרוס: עשרות אלפי מאזינים בארץ, ותיקים וגם צעירים שגדל על שירי ארץ ישראל לא מוצא עוד את מקומו ברשת ג'.

<רעות גרוס: ציבור שומרי המסורת כבר אינו נהנה יותר ממוסיקה יהודית מקורית לצד מוכרת וותיקה, לאחר שבוטלה התכנית היחידה ששידרה מוסיקה כזאת.

<רעות גרוס: כמו שאמרנו, ריקודי עם גם כן נפגע קשות.

<רעות גרוס: למעשה יש כאן אותה מגמה, ריכוזיות, האחדה, ההיפך מפלורליזם.

יעקב מרגי: טוב.

יעקב מרגי: אחרון הדוברים לפני שנעבור לכאן.

יעקב מרגי: יובל גנור.

<יובל גנור: אני מכאן.

יעקב מרגי: אז דבר מכאן.

<יובל גנור: אני מנהל את ג'.

<יובל גנור: אני אתייחס לכמה מהדברים שבעיניי הם דברים שאולי מפריעים או הועלו.

<יובל גנור: אין שום איסור להשמיע מוסיקה מלפני שנות ה-70.

<יובל גנור: מוסיקה משנות ה-60 מושמעת.

יעקב מרגי: רק הצעה לסדר.

יעקב מרגי: אתה או אחד הדוברים הבאים מכאן, ספרו לוועדה איך זה עובד.

<יובל גנור: יש לוח שידורים עם עורכים ושדרנים.

<יובל גנור: אביעד הוא אמנם העורך הראשי אבל יש עורכים שהם רובם אנשי ג' הקודמת שאתם מכירים את השמות שלהם: יוסי כסיף, יוסי כהנא, ערן ליטוין, אסתי סילפן, אהרון פררה.

<יובל גנור: הצטרפו עוד שני עורכים חדשים.

<יובל גנור: כל העורכים האלה עורכים את התכניות יום יום ויש להם חופש לערוך את התכניות.

<יובל גנור: ברור שיש קו מוסיקלי מנחה לתחנה או קו כללי מנחה.

יעקב מרגי: שהוא?

<יובל גנור: שהוא להקפיד על שירים שלא יחזרו על עצמם, להקפיד על כך שיהיה איזשהו מינון בין שנים מסוימות, בין שנות ה-60', 70', 80', 90' ו-2000.

<יובל גנור: באף תחנה, לא בארץ ולא בעולם יש חופש מוחלט לכל עורך לעשות ככל העולה על רוחו, מתחנות הלהיטים הגדולות ביותר ועד music 6 של BBC שהיא נגיד המקבילה של 88.

<יובל גנור: בכל תחנה בעולם יש כמובן קו מוסיקלי כללי ועורך כללי שעורך את המוסיקה, אבל האנשים האלה, הם עורכים את התכניות והם מן הסתם גם כפופים לקו מוסיקלי כאמור.

<יובל גנור: חשוב לי לציין שאין שום מגבלה על ללכת אחורה בשנים ובהיסטוריה, גם שלישיית גשר הירקון וגם התרנגולים, וכל האמנים האלה מושמעים.

<יובל גנור: יש לנו תכנית יומית שמתעסקת רק במוסיקה כזאת של ארץ ישראל.

<יובל גנור: יש לנו תכנית שבועית שעכשיו בימי שישי, שמשמיעים רק את המוסיקה הזאת.

<יובל גנור: יש תכנית אגן הים התיכון שמשמיעים בה מוסיקה ים תיכונית שגם משובצת לאורך כל היום.

<יובל גנור: יש מגוון של תכניות ויש מגוון של מוסיקה.

<יובל גנור: אף פעם אי אפשר לרצות את כולם, ברור.

<יובל גנור: ג' היא תחנה עם 500,000 או 600,000 מאזינים.

<יובל גנור: אני לא חושב שכל אחד יכול להגיד, אני זה שמייצג את ג' כי אני יודע מה הכי טוב.

<יובל גנור: בסופו של דבר מנהלים תחנה.

<יובל גנור: עוד משפט אחד לגבי הפיקוח.

<יובל גנור: זו תחנה שיש לה מנהל, יש מנכ"ל, יש גם מועצה ציבורית, יש חברי מועצה, יש דיונים במועצה.

<יובל גנור: כל הדברים האלה אושרו.

יעקב מרגי: רבותיי, אני לא באתי לכאן עם מחקר כדי עכשיו להתעמת אתכם.

יעקב מרגי: נאמר כאן במפורש, מה לעשות, כאן זה ערוץ ציבורי.

יעקב מרגי: זו רשות ציבורית, תאגיד ציבורי שהוקם בחוק כדי לתת את המענים לציבור.

יעקב מרגי: הוא לא ערוץ מסחרי.

יעקב פרי: והוקם בייסורים.

יעקב מרגי: פעם האישה ההרה רצתה ללדת אותו, פעם להחזיר אותו.

<מלי פולישוק בלוך: אבל תמיד התינוק יוצא.

יעקב מרגי: מזל שהוא יוצא ולא תלוי בה.

יעקב מרגי: זה תאגיד ציבורי.

יעקב מרגי: יש לנו פה, איך אני אומר את זה בלשון עממית, קצת מושאלת ממישהו גם שקשור בשידור, באנו לנהל פה מדינה, לא ביזנס.

יעקב מרגי: שמעת חרדה כאן, א', לתרבות הישראלית, ואמרתי בכוונה בפתיח שלי שאני בדרך כלל לא מדבר גבוהה גבוהה, שהתרבות היא מטבעה מתעברת ומתהווה.

יעקב מרגי: אם אנחנו נעצור במצב מסוים, אנחנו ניצור פה משהו שהחברה הישראלית לא רצתה אותו מלכתחילה כשהקימה את התאגיד.

יעקב מרגי: יש לנו כאן סוגיה מרכזית, זה האמנים, היוצרים, עידוד היצירה הישראלית גם לעבר, גם להווה, גם עתיד והתרבות שלה.

יעקב מרגי: אני אומר לכם, אני לא מקנא בכם.

יעקב מרגי: מצד אחד אתם בהרצה ואתם מאמינים שאתם בהרצה ואתם רוצים ליצור את הרייטינג שלכם.

יעקב מרגי: יכול להיות שהשיקולים שלכם הם לא ממין העניין של החברה הישראלית והאינטרס הציבורי הכולל.

יעקב מרגי: יכול להיות שהחבר'ה הצעירים אוהבים את הג'אנד פוד באוכל.

יעקב מרגי: נשאיל את זה למוסיקה, את הקצב ואת זה.

יעקב מרגי: התרבות הישראלית נזנחת.

יעקב מרגי: אני רוצה לראות שאתה אומר לי, לכל עורך יש את הקווים המנחים.

יעקב מרגי: לא אמרת לי מה הקווים המנחים.

יעקב מרגי: דיברת איתי באופן כללי.

יעקב מרגי: האם יש לכם קו מנחה?

יעקב מרגי: זה מה שהייתי רוצה לשמוע.

יעקב מרגי: אם אני הייתי יושב שם, הייתי אומר להם, על מה אתם מדברים?

יעקב מרגי: אחד הקווים המנחים שלנו זה היצירה הישראלית, התרבות הישראלית.

יעקב מרגי: לא שמעתי את זה ממך.

יעקב מרגי: נתת לי את האילוצים שכל אחד עובד איתם.

יעקב מרגי: אתה צודק.

יעקב מרגי: אני פה לא בשביל לשמוע את האילוצים שלך.

<אביעד רוזנבוים: אני אשמח להשמיע.

<אביעד רוזנבוים: אני אספר קצת על התמונה הכללית אצלנו.

<אביעד רוזנבוים: ברדיו בכאן מושמעים כשני שליש ממוסיקה ישראלית אצלנו בתחנות הרדיו.

יעקב מרגי: תנטרל את מורשת.

<אביעד רוזנבוים: רק צריך להגיד את זה.

<אביעד רוזנבוים: אנחנו ארגון שכולל תחנות רדיו רבות וערוצי טלוויזיה ודיגיטל.

<אביעד רוזנבוים: צריך להתייחס לזה וזה חלק מהותי מהתפיסה שלנו.

<אביעד רוזנבוים: לנו יש את תחנת הרדיו ביחידה בישראל שמשדרת 100% מוסיקה ישראלית, ג'.

<אביעד רוזנבוים: היא היחידה.

<אביעד רוזנבוים: דיברו פה על תחנות אזוריות, גלי צה"ל.

<אביעד רוזנבוים: אנחנו תחנה היחידה שמשמיעה 100% מוסיקה ישראלית.

<אביעד רוזנבוים: בנוסף על זה שתי תחנות רדיו אינטרנטיות שמשמיעות אך ורק מוסיקה ישראלית, אחת מוסיקה ים תיכונית מהקלאסיקות עד השירים העכשוויים.

<אביעד רוזנבוים: תחנה נוספת שמשמיעה את הקלסיקה הישראלית בכלל, האימהות והאבות המייסדים של המוסיקה הישראלית, 100% מוסיקה ישראלית.

יעקב מרגי: תגיד לי, נראה לך שהאנשים האלה, משעמם להם, באו לפה עכשיו לבזבז לי את הזמן?

יעקב מרגי: כואב להם.

<אביעד רוזנבוים: רק להכיר קצת את התמונה כי מוצגים פה נתונים אחרים שהם לא משקפים בהכרח את המציאות.

<אביעד רוזנבוים: הזכרנו רשתות אחרות.

<אביעד רוזנבוים: צריך להגיד, רשת ב', רשת מורשת, תחנות נוספות.

<אביעד רוזנבוים: רשת ב' היא תחנה מואזנת.

יעקב מרגי: מורשת היא לקהל יעד מסוים?

<אביעד רוזנבוים: כן.

יעקב מרגי: זה לא הוגן שתשים אותה בתמהיל.

<אביעד רוזנבוים: בסדר גמור.

<אביעד רוזנבוים: רשת ב' היא תחנה מואזנת ביותר בכאן, משמיעה רוב מוחלט של מוסיקה ישראלית.

<אביעד רוזנבוים: לגבי 88, הנתונים שהוצגו פה, חשוב לציין ולקרוא את האותיות הקטנות.

<אביעד רוזנבוים: זה ניתוח של מאה השירים המושמעים בתחנה.

<אביעד רוזנבוים: בתחנה מושמעים אלפים רבים של שירים.

<אביעד רוזנבוים: מהנתונים כמו שאנחנו מכירים אותם יש בדיוק אותו אחוז השמעה של מוסיקה ישראלית ב-88 בעבר, ב-88 היום.

<קריאה: פריים טיים?

<באביעד רוזנבוים: כל שעות היום.

<באביעד רוזנבוים: יש בדיקה.

<באביעד רוזנבוים: שוב, גם בפריים טיים, גם בכל שעות היום, בדיקה שנעשתה בשבילנו.

<באביעד רוזנבוים: אותו אחוז השמעה של מוסיקה ישראלית.

אילן גילאון: אביעד, אולי אתה תציג נתונים?

אילן גילאון: כי מאה שירים הכי מושמעים, דווקא זו רשימה מאוד רחבה.

אילן גילאון: זה סקר גדול מאוד אם עושים את זה.

אילן גילאון: אולי כדאי שאתה תציג את זה פשוט, כי אני לא מאמין שהאנשים היו מגיעים לכאן בעלמא.

אילן גילאון: כנראה שתחושתם לא טובה.

<אביעד רוזנבוים: שוב, יש את הנתונים והם עובדתיים.

<אביעד רוזנבוים: <אילן גילאון (מרצ):> אז אולי אתה תגיד אותם.

<אביעד רוזנבוים: בתחנה משודרים אלפים רבים של שירים.

<אביעד רוזנבוים: לבחון מאה שירים מציג תמונה קצת אחרת מהמציאות.

<אביעד רוזנבוים: <אילן גילאון (מרצ):> בדרך כלל בוחנים עשרים שירים הכי מושמעים או שלושים שירים הכי מושמעים, לא?

<מלי פולישוק בלוך: השאלה גם מי עשה להם את הבדיקה.

יעקב מרגי: אביעד, אני ביקשתי בתחילת הדרך גם על תהליך העבודה.

יעקב מרגי: לא קיבלתי.

יעקב מרגי: הדוברים כאן הביאו איזה מסמך שנתנו לו גם את הייחוס שלו, מאיפה לקחו את הנתונים.

יעקב מרגי: שנות ה-60', יוצרי התרבות הישראלית.

יעקב מרגי: זה מגוון.

יעקב מרגי: תתייחס לטענות.

יעקב מרגי: תכניות נישה, כי לשים פלייליסט, אני האיש הכי לא טכנולוגי.

יעקב מרגי: להפעיל פלייליסט זה תכנית מחשב וללכת לישון בחדר.

יעקב מרגי: <אביעד רוזנבוים:> אני רק אגיד, בתחנות מושמע בכל שעה מגוון מאוד גדול מכל התקופות, השנים, הזרמים.

יעקב מרגי: אני יכול לציין שוב אמנים שמושמעים אצלנו.

יעקב מרגי: אריק איינשטיין זה מאות פעמים מאז שעלינו.

יעקב מרגי: אני מדבר על חודשיים.

יעקב מרגי: מאות פעמים.

יעקב מרגי: יהורם גאון מאות פעמים, זהר ארגוב מאות פעמים, חיים משה מאות פעמים.

יעקב מרגי: יש דוגמאות רבות.

יעקב מרגי: ההיקף הרחב של המוסיקה הישראלית מושמע אצלנו.

יעקב מרגי: זה חשוב לנו וזה חלק מהמטרה שלנו.

אילן גילאון: אביעד, הטענה שעלתה פה, כדי להזכיר לך ואולי תתייחס אליה, היא שיש שינוי לרעת ביצירת המקור לעומת מה שהיה קודם, בשעות הפריים טיים, כדי שיהיה ברור.

אילן גילאון: האם זה נכון או לא?

אילן גילאון: אתה תגיד את הנתון שלך.

<אביעד רוזנבוים: אז אני אומר שוב, ג', 100% מוסיקה ישראלית מאז ולתמיד, גם לפני זה ברשות השידור וגם אצלנו בתאגיד השידור ו-88 נותר אותו אחוז השמעה של מוסיקה ישראלית.

יעקב מרגי: אז הטענות שלהם לא נכונות?

<אביעד רוזנבוים: הטענות שלהם בודקות את מאה השירים המושמעים, מתעלמות מעוד אלפים רבים אחרים שהושמעו בפועל.

<אביעד רוזנבוים: אני מדבר על נתוני השמעה בפועל בתחנות.

יעקב מרגי: אוקיי, תודה.

יעקב מרגי: בבקשה, מר מורד.

<משה מורד: קודם כל אני מאוד שמח שכל כך הרבה מאזינים ל-88 ושכל כך היא בוערת בדמם של כל כך הרבה אנשים וממנה התחיל הדיון.

<משה מורד: טעם טוב יש להרבה חברים כאן.

<משה מורד: אני נמצא במצב המאוד מיוחד, שניהלתי את 88 חמש-שש שנים בתוך רשות השידור ועשיתי את כל הדברים הטובים שעליהם מדברים גם אנשי משמר 88 והלאה, ואני בחודשיים האחרונים בתאגיד במסגרת ההרצה, וכן, זאת עדיין הרצה ואנחנו כל הזמן עם כוונונים.

<משה מורד: אני יושב עם אביעד כמעט מדי יום לכוונונים שונים בנושא הקו המוסיקלי.

<משה מורד: השיטה, נכון, השתנתה.

<משה מורד: השיטה השתנתה.

<משה מורד: אני מודה, היא לא כמו שהיתה ועל זה דיבר אביעד ועל זה יכול לדבר אביעד.

<משה מורד: הוא העורך המוסיקלי הראשי.

<משה מורד: לגבי הנושא של הדיון של השמעת אמנים ישראלים, אגב, אושיק, אני אתמול השמעתי אותך ומאוד נהניתי.

<אושיק לוי: אני לא הסיפור.

<משה מורד: נכון, אתם צודקים.

יעקב מרגי: מה השיטה?

<משה מורד: אני בא מהכיוון, האג'נדה של 88 היתה ותהיה, ולי חשובה חלקת האלוהים הקטנה, סליחה על הביטוי, שלי, שזה 88.

<משה מורד: האג'נדה שלנו זה רב תרבותיות, פלורליזם, תמיכה בדור הישן, בדור הצעיר, בדברים הפחות מושמעים בתחנות האחרות כולל ג' ואנחנו ממשיכים להיות ככה.

<משה מורד: הילה, דבר אחד, אני מאוד אשתדל ואני אעשה ככל יכולתי שנמשיך להיות ככה.

<משה מורד: אנחנו משמיעים היום אמנים חדשים, פול טראק, יהוא ירון, האמנים של השנה האחרונה, ב-88.

<משה מורד: אני מבטיח לכם שהרבה כאן לא יכירו והרבה כן יכירו.

<משה מורד: דרך אגב, אמנים ישראלים מקליטים גם באנגלית וגם להם מגיע להיות מושמעים.

<משה מורד: מקליטים בערבית.

<משה מורד: יש לנו אמנים אתיופים שאנחנו משדרים.

<משה מורד: מוסיקה אתיופית.

<אושיק לוי: אבל איך השיטה?

<אושיק לוי: איך זה נקבע?

<משה מורד: אני לא איש של השיטה.

<משה מורד: אני איש של מוסיקה ותוכן וחשוב לי להדגיש את זה כי זה בוער בדמי וזה ימשיך לבעור בדמם של כל אנשי 88, מאזינים ועורכים, שאנחנו נשדר את המוסיקה הכי טובה שיש ברדיו ודברים שתחנות אחרות לא משדרות.

<משה מורד: זו האג'נדה שלנו.

יעקב מרגי: אביעד, עד כמה אתה מעורב ברמה האישית, עד כמה אתה מתקן תכניות ומתערב באופן אישי בעריכה?

<אביעד רוזנבוים: אני קודם כל אגיד שהדיון הוא לא עלי.

יעקב מרגי: לא אתה כאביעד.

יעקב מרגי: לא אביעד רוזנבוים הוא העניין.

יעקב מרגי: התפקיד שאתה ממלא.

<אביעד רוזנבוים: שוב, צריך להגיד את זה באופן כללי.

<אביעד רוזנבוים: הדיון הוא לא ספציפי עלי.

<אביעד רוזנבוים: שאלתם על שיטות עבודה.

<אביעד רוזנבוים: שיטות עבודה כמו עורך בעיתון, כמו מערכת חדשות.

<אביעד רוזנבוים: אנחנו מערכת עיתונאית.

<אביעד רוזנבוים: לכל עיתון יש עורך.

<אביעד רוזנבוים: לכל מהדורות החדשות יש עורך.

<אביעד רוזנבוים: ככה הדברים עובדים במערכות עיתונאיות.

<אביעד רוזנבוים: ככה גם אצלנו.

יעקב מרגי: עם כל הכבוד, כשאתה תפתח מסעדה או עסק אחר, אתה תחליט איזה תפריט או מה אתה תמכור בעסק שאתה תפתח.

יעקב מרגי: אתה כאן בתאגיד ציבורי, כאן.

יעקב מרגי: אתה בא בשם הציבור, לכן מה שאתה עושה צריך להיות בשקיפות מלאה.

יעקב מרגי: רצונותיך האישיים, אני מכבד אותם.

יעקב מרגי: אתה חייב להיות קשוב ולשקול את מכלול השיקולים.

יעקב מרגי: התחושה שאתה נותן, אביעד, והתחושה שעלתה מהדברים, שיש פה דיקטטורה.

יעקב מרגי: אני בהתחלה לא אהבתי שהם השתמשו במילה דיקטטורה, אבל אין לי מילים אחרות להתבטא.

יעקב מרגי: אז אני אומר לך, יש תחושה שיש פה איזה יד קשה על הג'ויסטיק שלך.

יעקב מרגי: העולם כנראה לא שייך לפחדנים.

יעקב מרגי: העולם הוא יותר ידידותי לאלה שיש להם פלורליזם גם בשמיעה, גם בראיה, גם בחשיבה, גם בדיבור ואומר לכם את זה הדוס עם השחור לבן.

יעקב מרגי: יכול להיות שזה מתקיים והנה אני אומר לכם, לפי איך שאתם מגיבים והסקירה שאתם נותנים, אתם לא משדרים שיש איזו בעיה.

<יובל גנור: אני חייב לומר משהו אישי, סליחה שאני אומר את זה.

<יובל גנור: יש פה שלושה אנשים שעבדו בשידור הציבורי שנים.

<יובל גנור: אני באתי מרשות השידור.

<יובל גנור: אני עבדתי בתפקידים יותר מעניינים ברשות השידור.

<יובל גנור: ניהלתי תחנות.

<יובל גנור: עבדתי כעורך חדשות.

יעקב מרגי: יובל גנור ידידי, אני שמעתי אותך הרבה בדרכים.

יעקב מרגי: רדיו אני שומע רק כשאני בדרכים ואני הרבה בדרכים.

<יובל גנור: זה לא נעים וזה קצת לא הוגן לקחת בן אדם ולהגיד עכשיו, כל הבעיות בסיפור הזה נובעות - - -

יעקב מרגי: לא, לא, לא.

יעקב מרגי: תעצור רגע.

יעקב מרגי: יכול להיות שיש לו קושי.

יעקב מרגי: אל תנסה לצייר שיש פה איזה עליהום על אביעד.

יעקב מרגי: הפוך, ואתה רואה שאני מתעקש להוציא ממנו.

יעקב מרגי: יכול להיות שיש קושי גם להביע שיטת עבודה אבל צריך לומר אותה והוא חייב לדעת שהמערכת שהוא עומד בראשה חייבת להתנהל בשקיפות, כי זה, א', משאב ציבורי.

יעקב מרגי: אם אתה כבר פונה לשלישי מהתאגיד, הוא נתן לי את התחושה יותר.

יעקב מרגי: איך שמשה מורד הציג את זה, אני, מה לעשות, נוטה להאמין שכן יש כאן איזה קו מנחה נוקשה, שהוא המילה האחרונה ואני מצפה ממך, זה התפקיד שלך, אבל לפחות מה שאתה מחליט שיהיה בשקיפות.

יעקב מרגי: אנחנו מבקשים את השיטה.

יעקב מרגי: אנחנו מנסים לחלוב את השיטה.

יעקב מרגי: אין לנו אצבע מאשימה כלפי אף אחד.

יעקב מרגי: הלוואי ותצליח להזים אותה, שאני אהיה רגוע.

<אביעד רוזנבוים: אני חושב שבתחושה שלי אנחנו עובדים כמערכת ואני מאוד קשוב גם למה שקורה אצלנו וגם למה שקורה בחוץ.

<אביעד רוזנבוים: אני חושב שזה חלק מהעניין.

<אביעד רוזנבוים: טוב שיש דיון ציבורי ואני חושב שזה חלק מהעניין כי אנחנו כולנו שליחי ציבור.

<אביעד רוזנבוים: זה הכל.

יעקב מרגי: גל"צ, אין טענות על גלגלצ יותר?

יעקב מרגי: איך זה עובד בגלגלצ?

<יסמין ישבי: איך זה עובד?

<יסמין ישבי: כמו שזה עבד תמיד.

יעקב מרגי: לא השתפר?

יעקב מרגי: תציגי את עצמך קודם כל.

יעקב מרגי: בואי נעשה את זה מסודר.

<יסמין ישבי: יסמין ישבי.

יעקב מרגי: יסמין, בעבר היה דיון בוועדה פה על הפלייליסט של גלגלצ, לכן אנחנו רוצים לשמוע הם טענות כאלה חוזרות ונשנות לגבי גלגלצ?

יעקב מרגי: איך זה עובד בגלגלצ?

<יסמין ישבי: אילו טענות?

יעקב מרגי: של השמעה סלקטיבית או שאין שקיפות בעריכה של הפלייליסט.

<יסמין ישבי: אנחנו לא נתקלנו בטענות כאלה לאחרונה.

<מלי פולישוק בלוך: זה בגלל שמירי רגב עסקה באופרה ולא בגלגלצ.

<יסמין ישבי: אני יכולה לספר על עצמי אם אתם מעוניינים.

יעקב מרגי: לא, לא.

<יסמין ישבי: ולספר על האופן שבו אני עובדת.

יעקב מרגי: ספרי.

<יסמין ישבי: אוקיי.

<יסמין ישבי: אני עורכת המוסיקה הראשית של גלגלצ.

<יסמין ישבי: נכון, המשמעות של זה בגלגלצ לפחות היא לעבור, יש הרבה אורחים, חלקם חיילים, חלקם אזרחים כמוני, ולהסתכל על השידור לפני שהוא יוצא החוצה.

<יסמין ישבי: יש בידיי הכוח והסמכות לשנות בהתאם לדעתי.

<יסמין ישבי: אני מודה שאני לא עושה את זה, לפחות לא מרבה לעשות את זה.

<יסמין ישבי: בתפיסה שלי, אין צורך.

<יסמין ישבי: העורכים מגיעים עם הכלים שלהם ועם הידע שלהם.

<יסמין ישבי: אגב, בגלל שאנחנו גוף צה"לי וקולטים בכל שנה חיילים חדשים, יש גם איזה הליך של חפיפה שבמהלכה אנחנו מלמדים אותם דברים שהם לא יודעים, מרחיבים להם את האופקים וגם לומדים מהם.

יעקב פרי: יסמין, סליחה שאני קוטע אותך.

יעקב פרי: את יכולה במשפט אחד להסביר לי ההדיוט מה זה ועדת הפלייליסט?

יעקב פרי: ממי הוא מורכבת ואיך היא עובדת?

יעקב פרי: רק להשכלה הכללית.

<יסמין ישבי: אנחנו שניים עשר אנשים, רובנו כיום אזרחים.

<יסמין ישבי: יש לי קצת חיילים, שלושה-ארבעה חיילים, מגוון גילאים.

<יסמין ישבי: אני בת 30.

<יסמין ישבי: מנהל התחנה בן 40 ומשהו.

<יסמין ישבי: יש עוד בחור מבוגר יותר וזה פחות או יותר מגוון הגילאים, מ-20 עד 43.

יעקב פרי: כלומר, אני כיוצר שולח - - -

<יסמין ישבי: כן.

<יסמין ישבי: מדי שבוע יוצאים בסביבות מאה ועשרים שירים חדשים, משהו כזה.

<יסמין ישבי: אגב, ככל שהזמן עובר הרשימה הולכת ומתארכת, כנראה בגלל שיותר קל היום להקליט שירים.

<יסמין ישבי: אנחנו מחויבים מול עצמנו להאזין לכל שיר שמגיע.

<יסמין ישבי: זאת ישיבת הפלייליסט בעצם.

<יסמין ישבי: זה אומר, כן, אני באופן אישי מדי שבוע, בדיוק דיברתי על זה אתמול, יום וחצי של עבודה מוקדש רק להאזנה של שירים חדשים.

<יסמין ישבי: איך זה מתנהל?

<יסמין ישבי: יושבים כולם, כל אחד אומר את דעתו על השיר בסבב.

יעקב פרי: ואתם שומעים את השירים מבלי לדעת מי הם הכותבים, מי הם היוצרים?

<יסמין ישבי: אנחנו מסתמכים לפעמים על קומוניקטים שנשלחים אלינו מטעם היוצרים.

<יסמין ישבי: לפעמים יש שירים שמגיעים אנונימיים.

יעקב פרי: אני אחד משניים עשר, אני יודע מי כתב, כמובן מי שר?

<יסמין ישבי: כל הודעה לעיתונות שנשלחת אלינו, אנחנו קוראים אותה.

<יסמין ישבי: אם מישהו בוחר לשלוח באופן אנונימי, אנחנו נשמע את השיר מבלי לדעת.

יעקב פרי: אבל זו לא השמעה אנונימית, בגדול.

<יסמין ישבי: לא.

יעקב פרי: שומע, יודע שאושיק לוי כתב את המנגינה, חנן יובל את המילים.

<יסמין ישבי: אני לא תמיד יודעת מי הכותב והמלחין.

<יסמין ישבי: כשהמידע הזה מוגש לי או שאני מחפשת על שיר מסוים כי זה לוכד את תשומת ליבי, אז כן.

<יסמין ישבי: המבצע, כמובן ידוע מי הוא.

יעקב פרי: כן, כן, זה ברור.

<יסמין ישבי: מאזינים לכל השירים.

<יסמין ישבי: כל אחד אומר את דעתו.

יעקב מרגי: אתם ערים לכך, אני מקווה, שאנחנו חברה רב תרבותית.

<יסמין ישבי: כמובן.

<יסמין ישבי: אני רק אגיד על עצמי בכל זאת כי אני לא זוכרת מי היה ששאל מי הם חברי הישיבה.

<יסמין ישבי: אני גם סיפרתי לחנן יובל.

<יסמין ישבי: נולדתי וגדלתי בקיבוץ מעוז חיים בעמק בית שאן.

<יסמין ישבי: כיום גרה ביפו, נשואה לבעל דתי, שומרים ביחד שבת, זאת אומרת רב תרבותיות בתוך הבית שלי, בתקווה אני מקווה, ובסוף, נכון, זה האנשים והעורכים שאנחנו מנסים כל שנה לבחור בקפידה את החיילים שכן ייצגו את כל המגוון הזה.

<יסמין ישבי: אני מרגישה שאני בתוכי מכילה אותו.

<יסמין ישבי: אני מצטערת שאני שוב מדברת על עצמי.

יעקב מרגי: בכנות רבה, את חושבת ששניים עשר חברי ועדת הפלייליסט משקפים את החברה הישראלית, נותנים ביטוי לכלל החברה הישראלית?

<יסמין ישבי: המשחק שלי כל הזמן כשאני יושבת בישיבה הזאת זה לנוע בין האישי לציבורי.

<יסמין ישבי: אגב, לפעמים זה כבר מקשה אחת, כבר קשה לי להפריד.

<יסמין ישבי: אני לא זונחת את טעמי האישי ואת הדברים שהבאתי מהבית.

<יסמין ישבי: זה חשוב.

<יסמין ישבי: בשביל זה אני שם.

<יסמין ישבי: יחד עם זאת אני כל הזמן חושבת על מאות אלפי האנשים שמאזינים לנו, מנסה גם לקלוע לטעמם.

יעקב מרגי: אני מקווה שזה מצליח לבוא לידי ביטוי.

<יסמין ישבי: אני חושבת שכן.

<יסמין ישבי: אני רוצה להעז ולומר שכן.

<מלי פולישוק בלוך: הטלתם על עצמכם את החובה של חצי יוצרים ישראלים?

<מלי פולישוק בלוך: כמה ישראלי, כמה לא?

<יסמין ישבי: שמושמע בפועל בתחנה?

<מלי פולישוק בלוך: כן.

<יסמין ישבי: 50%.

<מלי פולישוק בלוך: לא, כי אתם לא מגיעים ל-50%.

<מלי פולישוק בלוך: לנו יש נתונים מדויקים.

<מלי פולישוק בלוך: אולי אני אראה לך אחר כך.

<יסמין ישבי: בסדר גמור.

<מלי פולישוק בלוך: אתם לא מגיעים ל-50% יוצרים ישראלים.

יעקב מרגי: הדיון הוא לא גלגלצ אבל טוב ששמענו.

<מלי פולישוק בלוך: אבל מדברים על השיטה.

יעקב מרגי: כנראה האתגר בסוף יהיה של המחוקק.

יעקב מרגי: בבקשה אדוני, תציג את עצמך.

<יעקב מנור: יעקב מנור, יועץ משפטי של הפי"ל, הפדרציה למוסיקה ישראלית וים תיכונית.

<יעקב מנור: יש לי גם שאלה וגם הצעה.

<יעקב מנור: אני פונה לעורכים המוסיקליים.

<יעקב מנור: יש להם יופי של דבר בידיים, מקבלים כמו שנאמר מאה עשרים, מאה שלושים, מאה חמישים שירים כל פעם.

<יעקב מנור: סליחה, שיכינו שעה-שעתיים של כל השירים האלה, להשמיע אותם.

<יעקב מנור: שיתנו לנו להחליט אם אנחנו רוצים אותם או לא.

<יעקב מנור: למה שהם יחליטו בשבילי?

<יעקב מנור: שתהיה שעה או שעתיים לפחות שייתנו את האפשרות לאותם יוצרים חדשים, לשמוע אותם, במה כלשהי לפחות ברשות הציבורית.

<יעקב מנור: אולי ברדיו הפרטי יכול להיות שזו בעיה, אבל אני בטוח שאם תהיה מוסיקה חדשה, מי יודע, אולי זה פתח בשבילם, אחרת הם לא ישמעו בכלל.

יעקב מרגי: עוד דוברים לפני שניגש לסיכום?

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

<מיכאל שיזף: אני פה מהמשמר החברתי, אבל כמו שהוא הזכיר, הייתי שש שנים במליאת רשות השידור.

<מיכאל שיזף: א', כל הטענות שעכשיו מעלים נגד כאן נציגי האומנים ברשות השידור הטובה הזאת, הם כל הזמן באו ומחו שלא נותנים להם מספיק האזנה.

יעקב מרגי: אתה אומר, זה לא חדש.

<מיכאל שיזף: זה לא חדש.

<מיכאל שיזף: דבר שני, להגיד שרייטינג זו בושה, אחת הבעיות הכי קשות ברשות השידור היתה למצוא איזון ראוי בין זה שיאזינו לנו לבין זה שנביא דברים חדשים ויפים.

<מיכאל שיזף: אני לא כל כך יודע מה כאן עושה כרגע, אבל צריך לזכור שזה התפקיד שלהם, למצוא את האיזון הראוי בין רייטינג מסוים, כי אחרת בשביל מה הם קיימים, לבין כל הבקשות היפות שלהם.

<מיכאל שיזף: תודה.

יעקב מרגי: אני חושב שהיטבת לנסח את מה שאני התפלתי והתפלתי.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

<מרדכי אמיתי: עורך דין מוטי אמיתי, מנכ"ל הפדרציה הישראלית לתקליטים וקלטות.

<מרדכי אמיתי: אני לא רוצה להכביד על הסובבים פה.

<מרדכי אמיתי: אני חושב שבאמת נאמרו פה דברים מאוד חשובים, אבל שתי הצעות פרקטיות.

<מרדכי אמיתי: אחת, אני חושב שתאגיד השידור כאן חרט על דגלו את הנושא של הדיגיטליות, לעבור לדיגיטליות ברשת האינטרנט.

<מרדכי אמיתי: אני חושב שאפשר להציע שיקימו יותר תחנות שהעלויות שלהן הן אפסיות, יותר תחנות דיגיטליות שעוסקות בזמר הישראלי.

<מרדכי אמיתי: כל התאגידים, אני יודע שהולכים לקראתם בנושא התמלוגים כדי להקל עליהם את הנושא הזה וזה משהו שיכול בהחלט להוות איזשהו ציון דרך גם אחר כך כמנגנון לבדיקה של רייטינג.

<מרדכי אמיתי: אנחנו יודעים שהשוק הולך לכיוון הזה.

<מרדכי אמיתי: מכוניות היום הולכות לצאת עם תחנות רדיו דיגיטליות שתוכל להאזין להם, לא רק את ה-FMמיות.

<מרדכי אמיתי: ה-FM בכלל זה משאב ציבורי שהוא נעלם, זאת אומרת שהוא קשה להשגה.

<מרדכי אמיתי: מדובר פה על שלוש תחנות כשבדיגיטל אתה יכול להקים מאה תחנות.

<מרדכי אמיתי: דבר שני שאני מוכן להציע לוועדה, אדוני, אם הוועדה תחליט, כי הועלו כאן טענות שאני באמת לא יודע את התשובה להן.

<מרדכי אמיתי: הועלו טענות שהן משני צידי המתרס לעניין כמות המוסיקה המושמעת ומאיזה סוג.

<מרדכי אמיתי: ככל שאתה, אדוני, תחליט להקים איזושהי ועדה, איזושהי בדיקה, אולי לבקש מהממ"מ לבדוק את הנושא הזה, אז אצלנו בפדרציה יש מערכת שמנטרת 24/7 את כל המוסיקה שמשודרת בתחנות הרדיו ואני מוכן להעמיד את זה לרשות הוועדה, בשמחה.

יעקב מרגי: אילן גילאון, בבקשה.

אילן גילאון: תראו, זה דיון מאוד עצוב משום שבקליפת אגוז הסיפור של כל מה שמתרחש כאן, אני באמת קטונתי, לא בא לאביעד רוזנבוים ולא לעורכים בטענה.

אילן גילאון: בגדול מה שכאן מתרחש, כמעט הייתי מכנה אותו, אנחנו נמצאים בתקופה של ליקוי מאורות, שכמעט, מה לעשות, היצירה היחידה שמנוגנת כאן היא דווקא של טרנטינו, ממזרים חסרי כבוד.

אילן גילאון: יש כאן בעיה של תופעה כוללת וכללית, כי במקום מנהיגים יש להם סוכני מכירות ופרזנטורים ואקזיטורים וכל מיני דברים אחרים וזה פשוט פושה בכל מקום.

אילן גילאון: אני חושב שרציתי מאוד מהוועדה לא להתחיל באיזשהו ניגוח אלא לראות איך אנחנו מיישרים ואיך אנחנו מסוגלים לתקן את הדברים שישנם כאן.

אילן גילאון: אני שוב חוזר לנקודת ההתחלה ואני אומר, הטענה שלנו היתה, ולכן ביקשתי את כינוס הוועדה, אחת, שיש צמצום ביצירה המקורית והפגיעה שלה היא בצד אחד בתמלוגים.

אילן גילאון: בצד שני, בנושא של נכסי תרבות שאנחנו, מה לעשות, אני חניך של מקראות ישראל.

אילן גילאון: זוכר את הספרים האלה?

אילן גילאון: שם קראתי את זה, והדבר הזה איננו מתרחש היום.

אילן גילאון: אני לא מצביע ספציפית על מישהו כזה או אחר.

אילן גילאון: עכשיו תראו, חבר'ה, אין דבר יותר אמת מאשר תחושה של אנשים, הסובייקטיבית הזאת שהאנשים, כי אנחנו מנגחים את עצמנו בעובדות.

אילן גילאון: אגב, מכם לא שמעתי מספרים אחרים מאשר פורסם לא מזמן נדמה לי, בוואלה או במקום אחר וזה חשוב.

אילן גילאון: א', תפריחו את זה בכך שתגידו איך התהליך של הבחירה שלכם, כי זה דבר מאוד חשוב כדי לתת את ההרגשה הטובה לאנשים.

אילן גילאון: הדבר השני, תדברו איתנו במספרים.

אילן גילאון: זה מה שיותר מעניין אותי, כי יש דבר אחד שאיננו משקר.

אילן גילאון: התמלוגים אינם משקרים.

אילן גילאון: בסופו של דבר בסוף היום אנחנו רואים כמה תמלוגים התקבלו ובעניין הזה אני יוצא בתחושה שלא תיקנתי דבר.

אילן גילאון: אני לא באתי לכאן להתווכח ולהתנגח ואין לי עניין עם אף אחד מהגיבורים פה.

אילן גילאון: יש כאן בעיה.

אילן גילאון: הבעיה נסמכת על מצב עובדתי שאתם לא הפרחתם אותו, מצד אחד, ומצד שני לא הסברתם איך אתם עושים לעניין הזה כדי לתקנו, וזה יותר חשוב לי מהכל, כי את העולם כולו לא נתקן פה אבל את העניין של הפלייליסט ואת העניין של התמלוגים ואת העניין של הגדלת הכמות, ותסלחו לי שאני מדבר אתכם באופן כמותי ולא באופן מעמיק וערכי כי אני יכול לתת לכם על זה גם הרצאה גדולה, אבל אני לא משים את עצמי שאני מבין בדבר הזה יותר מזה.

אילן גילאון: שני הנתונים האלה מעניינים אותנו.

אילן גילאון: אחד, בסופו של חשבון התמלוגים.

אילן גילאון: הדבר השני, הכמות.

אילן גילאון: בעניין הזה, חבר'ה, אתם יודעים מה?

אילן גילאון: זה יותר מעניין אותי מאשר השיטה.

אילן גילאון: אם השיטה היא דיקטטורית, אדוני היושב ראש, אבל כולם מבסוטים מהדבר הזה, ניחא, אבל יכול להיות שהשיטה היא דמוקרטית אבל כל האנשים לא מבסוטים ממנה, ולכן התיקון צריך להיות, אביעד, אני פונה אליך.

אילן גילאון: באמת אתה לא אחראי, הדיון לא עליך.

אילן גילאון: יש קונספט כללי.

אילן גילאון: כל מה שחשבנו על התאגיד נאמר בזמנו כאן מבחינה פוליטית.

אילן גילאון: בחרו דברים אחרים.

אילן גילאון: אנחנו חיים במציאות שבן אדם, כדי להיטיב את הצילום שלו בפריים הוא יכול לאמלל אלפיים איש פחות ואין שום בעיה, וזה מזכיר לי כל מיני אפיזודות בהיסטוריה.

אילן גילאון: נקודת הזמן, אנחנו קיימים בתוכה.

אילן גילאון: יש זמנים, יש תהליכים ויש תאריכים.

אילן גילאון: בתוך התהליך הזה התפקיד של אנשי תרבות זה לעצור את האתוס הזה, כי אחרת אין משמעות לחברה, אין משמעות למדינה, אין משמעות לשום דבר.

אילן גילאון: אני לא יוצא בתחושה מפה שאנחנו הולכים לתיקונו של עניין.

אילן גילאון: הוא טען ככה וזה טען ככה.

אילן גילאון: האם עובדתית יש הקטנה?

אילן גילאון: אתה יודע מה, אני אדבר רק על התמלוגים כי זה כאילו המימד הכי אובייקטיבי שיש.

אילן גילאון: בתמלוגים שהיוצרים מקבלים, אחד, ואם כן, מה אתם עושים כדי להחזיר בחזרה את האחריות?

אילן גילאון: כי תראו, חמדנות היא התכונה המכוערת ביותר של בני אדם.

אילן גילאון: כמו שנדיבות היא התכונה הסקסית ביותר, החמדנות היא התכונה המכוערת ביותר של בני אדם וכאשר יש הגינות, אין מאבק.

אילן גילאון: אני אומר לכם את זה בתור פרדיגמה.

אילן גילאון: כאשר יש חלוקה הוגנת, אין מאבק, וזה נכון לגבי כל מערכת ואנחנו עוסקים במערכת שלכם, מערכת של היוצרים שהיא בדרך כלל חוד החנית לקדם את העניין התרבותי שלנו.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: איתן ברושי.

איתן ברושי: אדוני היושב ראש, חברי הכנסת, שותפים לדיון.

איתן ברושי: אני מתנצל שלא יכולתי להיות פה מהתחלה אבל הדיון הזה חשוב, ולברך את האמנים שלא מוותרים.

איתן ברושי: קודם כל אני רוצה לשלוח ברכה לשמעון אלקבץ.

איתן ברושי: אולי עשיתם את זה.

יעקב מרגי: שמעון אלקבץ מאשדוד.

יעקב מרגי: גילוי נאות, יליד באר שבע.

איתן ברושי: על זה נאמר, להצלחה אבות רבים.

איתן ברושי: אז קודם כל לברך את שמעון אלקבץ, נבחר למפקד גלי צה"ל.

איתן ברושי: גם אם הוא לא בדיון, אני מניח שחלק מהדברים מוכרים לו מתפקידיו גם במשרד התרבות שהייתי שם שנה וגם מהתפקידים ברשת ב'.

איתן ברושי: תראו, כשבאתי לתפקיד בכנסת באנו בעצם בחלק הסופי של המאבק, שהיה פה את כל השינויים, אבל אני לא זוכר דיון על התכנים.

איתן ברושי: היה דיון בעיקר ארגוני, תקציבי או מה שאמרה שרת התרבות, מה זה שווה אם אנחנו לא שולטים בזה?

<מלי פולישוק בלוך: היה, היה.

<מלי פולישוק בלוך: אנחנו נלחמנו על המוסיקה גם מבחינת התוכן.

איתן ברושי: רגע, אני לא מדבר על הכנסת שלך.

<מלי פולישוק בלוך: לא, אבל את חוק התאגיד.

<מלי פולישוק בלוך: אני כאקו"ם, באנו הנה.

איתן ברושי: אוקיי, אז בטח טוב.

איתן ברושי: אני אומר, לא היה מספיק דיון או שאני לא זכיתי להשתתף בדיון על התכנים, אבל אני כמי שמקשיב, ואני זוכר את המהפכה של רשת ג', וכמי שהיה ראש רשות ועסק גם בזמר העברי ויושבים פה חברים, אני חושב שזה קודם כל עניין של חינוך.

איתן ברושי: סליחה.

איתן ברושי: קודם כל יש פה עניין חינוכי.

איתן ברושי: תרבות וחינוך זה הולך ביחד והיכולת לגדל פה דור צעיר על פס הקול של החברה הישראלית עם השינויים שהיא עוברת, אנחנו במבחנים קשים ואולי נעמוד בפני מבחנים יותר קשים.

איתן ברושי: התרבות, הזמר העברי, היצירה המקורית היו תמיד התשתיות שעליהן נשענה החברה ועליהן היא נשענה בעיקר בימי משבר ומבחן.

איתן ברושי: ממשלה, ועוד יותר, ימנית קיצונית, לאומית, לא יכולה בוודאי לזרוק לסל האשפה את הערכים שעליהם נבנתה כאן המדינה על כל מה שיש בה, ולכן אני אומר שהדיון הזה הוא קודם כל של תכנים, הוא קודם כל של תרבות, הוא קודם כל של חינוך ולכן צריך לחזור ולומר שהשינויים, אם נעשו כאלה וככה זה נראה, אני לא בטוח שהיתה להם יד מכוונת ולא בטוח שהם נעשו באמת בשיקול דעת ולכן אני חושב שהגיע הזמן אחרי תקופה שהמערכת הזאת עוברת, גם אנחנו כבר התראיינו ודיברנו בכאן.

איתן ברושי: דרך אגב, מעניין כמה זמן הם יהיו בהרצה.

איתן ברושי: קודם כל, כל יום ברור שזו הרצה כי אין יום בלי תקלות.

איתן ברושי: אני פשוט מנאמני רשת ב'.

איתן ברושי: אני לא שומע משהו אחר, אבל מעניין כמה זמן הם יהיו בהרצה.

איתן ברושי: פעם היינו רוצים לוותר מהר על החדש.

איתן ברושי: למדנו, גם ראשי ציבור, שהתואר חדש זה לא רע.

איתן ברושי: תחזיק אותו הרבה זמן.

איתן ברושי: זו הגנה מפני כל השטויות, אז קודם כל הם בהרצה.

איתן ברושי: אם הם בהרצה אז אפשר עוד לשנות.

איתן ברושי: זה לא דברים קבועים.

איתן ברושי: לא כל דבר משנים ומבטלים.

איתן ברושי: אין ספק שהשינויים ברשת ג' והזמר העברי, בעיניי בכל אופן הם לא לטובה.

איתן ברושי: איך אפשר להיכנס לשבת בלי השעתיים של השירים ברשת ג' מ-15:00 עד 17:00?

איתן ברושי: מאז שהייתי חוזר מכל העולם, מצבא קבע, בין 15:00 ל-17:00 אתה שר את השירים האלה.

<קריאה: יש את זה.

<קריאה: לא בוטל.

איתן ברושי: זה לא כמו שהיה.

איתן ברושי: אוקיי, בהרצה, מותר לשנות.

איתן ברושי: אני רוצה לחזור למסלול.

איתן ברושי: אני רוצה לומר גם שמי שדואג, לא פעם אני רואה דאגה כנה למצב הכלכלי של האמנים.

איתן ברושי: הרי אין לזה תקציבים, אבל במקום לשלם לכל העולם, תשלמו לאמנים וליוצרים הישראלים.

איתן ברושי: חלק מהיכולת לקיים את האמנים ואת היוצרים במציאות מאוד מורכבת וקשה, היא בשיטה הידועה, אז מה, אתם מקטינים?

איתן ברושי: מילא, מביאים לתל אביב את האמנים מכל העולם, שישים אלף, עשרות אלפי אנשים.

איתן ברושי: רק עלות הטיפול הרפואי שם היא יותר גבוהה מכל השירה.

איתן ברושי: בסופו של דבר מה שאני מציע אדוני היושב ראש, כמו שהכנסת ליוותה את תהליך ההקמה, היא צריכה להיות שותפה לתהליך ההרצה.

איתן ברושי: אנחנו נמצאים בהרצה.

איתן ברושי: אנחנו צריכים לנצל את הזמן גם להשפיע.

איתן ברושי: אנחנו לא מקבלים דיווחים.

איתן ברושי: אנחנו רוצים להשפיע על המציאות, ולקחת את ההערות שנאמרו פה, ואני חושב שאנחנו, ועדת החינוך, התרבות והספורט צריכים להקים צוות יחד עם גורמים נוספים ולעשות ניתוח של השינויים ולראות מה נחוץ באמת לשמר ואת מה חשוב להמשיך, ולומר כאן בקול גדול לממשלה שתרבות ואמנות זה לא דבר שמוחקים בטיפקס או במחק אלא משמרים ומחזקים, ושהאמנים ושהיוצרים זה נכס ולא נטל וצריך למצוא דרך לשמר את הערכים יחד עם פס הקול, יחד עם הזמר העברי, יחד עם עידוד להיות כאן יוצר ואמן.

איתן ברושי: לא להפוך את היכולת להיות יוצר ואמן לסכנה קיומית אלא לתנאי לקיומה של המדינה.

יעקב מרגי: תודה.

<חנן יובל: אדוני היושב ראש, שאלה קטנה בלבד.

<חנן יובל: יושבים שם חברים שלי בסך הכל.

<חנן יובל: לא הבנו מה השיטה.

<חנן יובל: מי שיכול היה לתת תשובה אמיתית למה היא השיטה, לא היה בחדר הזה, מיסטר קובלנץ שהוא ממציא השיטה.

<חנן יובל: הוא ממציא גלגלצ.

<חנן יובל: הוא איש חכם מאוד, מוכשר מאוד.

<חנן יובל: הוא המציא את זה.

<חנן יובל: <היו"ר יעקב מרגי:> בסוף גלגלצ אשם.

<חנן יובל: לא, לא.

<חנן יובל: אתה יודע מה, גלגלצ, כבר ויתרתי.

<חנן יובל: מדברים פה על יצירה של חמש מאות שירים?

<חנן יובל: נדבר אחר כך במסדרון.

<חנן יובל: אלדד קובלנץ הוא האיש שיכול לתת את התשובה האמיתית.

יעקב מרגי: אם הייתי מזמין אותו בחובה אישית, מתעקש, הייתי מביא.

יעקב מרגי: ברגע שהגיעו נבחרת מכובדת מכאן, הם נתנו גם כבוד לוועדה, גם לכם, גם לנו.

יעקב מרגי: לא קיבלנו את מה שרצינו לשמוע.

יעקב מרגי: יכולתם גם לבוא ולומר, זו הצורה הכי טובה לבטא את התרבות בחברה הישראלית.

יעקב מרגי: גם את זה לא שמענו.

יעקב מרגי: אתה הבנת את הקושי גם מאילן.

יעקב מרגי: גם ממני בסיכום יהיה קושי ואנחנו באמת לא רוצים להיות אגרסיביים.

יעקב מרגי: כפי שאמרתי בפתיחה, באמת לא רוצים לכפות גם תכנים.

יעקב מרגי: אנחנו רוצים, א', שתהיה שקיפות.

יעקב מרגי: ב', יהיה כפי שביטא חבר הנהלת רשות השידור לשעבר מנחם שיזף, שתמצאו את הנוסחה הנכונה לאזן בין הרצון להיות רלוונטי, ואם נקרא לזה, רייטינג מוצלחים במיוחד בתקופת ההרצה, לבין הצורך להשמיע יצירות ישראליות, לעודד את היצירה הישראלית, לפתח את התרבות בחברה הישראלית.

יעקב מרגי: לא שמעתי אפילו הצהרה.

יעקב מרגי: <אילן גילאון (מרצ):> והגינות בחלוקת התמלוגים.

יעקב מרגי: זה הפועל היוצא.

<יובל גנור: לגבי התמלוגים, זה לא נתון - - -

אילן גילאון: זה הנתון של כמות.

יעקב מרגי: יובל גנור, אתה בעייתי.

יעקב מרגי: <אילן גילאון (מרצ):> לא, אני הייתי הבעייתי.

יעקב מרגי: לא, הוא לא חייב לענות.

<נעם גילאור: כבוד היושב ראש, עוד רבע מילה ברשותך.

<נעם גילאור: רק לסכם.

<נעם גילאור: אני חושב שאנחנו צריכים לצאת עם משהו שהוא הלכה למעשה ולדרוש מאנשי התאגיד כאן לפרסם מה היא רשימת השידור, מה הוא מאגר השירים שהוא ראוי לשידור.

<נעם גילאור: מתוכו נבין גם מה מאגר השירים שאינו ראוי לשידור, ולפרסם את הפרוטוקולים של דיוני המועצה שהיא מועצה ציבורית לכל דבר ועניין, מה היא אומרת בנושאים האלה שהועלו כאן.

<נעם גילאור: יקיימו דיון, נדע בדיוק מה הם חושבים, מי אומר מה.

<נעם גילאור: אולי אפילו נוזמן לדיונים של המועצה כדי לשטוח את דעתנו.

<מלי פולישוק בלוך: אדוני היושב ראש, לפני שאתה מסכם, אני רוצה שאתם כחברי כנסת בכל זאת תשקלו את הרעיון לחייב ב-50% את כל תחנות הרדיו כולל גל"צ.

<מלי פולישוק בלוך: אפשר גם לחייב אותם דרך החוק שקשור אליהם.

<מלי פולישוק בלוך: את כל תחנות הרדיו ובפילוח רוחבי, לא תחנה אחת, מורשת או ג' אלא רוחבי, וזה יאפשר לכם לא להתערב בתכנים אלא בעיקרון.

יעקב מרגי: תודה.

<משה מורד: זה כן התערבות בתכנים.

<משה מורד: מה עם קול המוסיקה למשל?

<משה מורד: מוסיקה קלאסית גם 50% ישראלים?

<משה מורד: מה עם התרבות הבינלאומית?

יעקב מרגי: משה, בוא תקשיב, כשתהיה הצעת חוק אתה תוזמן ותאמר מה שאתה רוצה לומר.

יעקב מרגי: יכול להיות שהתשובה לשאלתך תהיה כן.

יעקב מרגי: יכול להיות שהיא תהיה לא, אבל זה לא המקום.

יעקב מרגי: הוועדה מודה לחברי הכנסת המציעים על ההצעה לדיון שהיא חשובה בפני עצמה כפי שאמרנו בתחילת הדיון, לעיצוב התרבות בחברה הישראלית ולעידוד היצירה, וגם לא בושה לומר, גם לאפשר חיים בכבוד לאמנים שעליהם גדלנו, שזה באמצעות התמלוגים.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת לתאגיד לעשות זאת לא וולונטרי.

יעקב מרגי: אתם לא עושים טובה.

יעקב מרגי: מרצונכם.

יעקב מרגי: פריסה של 50% השמעה של מוסיקה ישראלית על כלל הערוצים בנטרול רשת מורשת כי היא רשת נישה, נקרא לה לצורך העניין.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת לתאגיד השידור הציבורי לפרסם ובשקיפות רבה את ההליך לקביעת הפלייליסט, את תהליך העבודה שקובע את הפלייליסט.

יעקב מרגי: הוועדה רואה בחומרה ובדאגה את הירידה באחוזי ההשמעה של מוסיקה ישראלית מ-56% ל-13%.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת ומאתגרת את חברי הכנסת, אילן, תוביל, אנחנו נדחוף להגיש הצעת חוק שתחייב כפי שהציעה חברת הכנסת לשעבר מלי פולישוק בלוך, את כלל הערוצים להשמעה של 50%, כל ערוץ בפני עצמו, מוסיקה ישראלית.

יעקב מרגי: תודה רבה, הישיבה הסתיימה.

יעקב מרגי: אנחנו נמשיך לעקוב.