ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 236, 2017-08-14 10:00

אברהם נגוסה: בוקר טוב לכולם.

אברהם נגוסה: יש אנשים בדרך, אנחנו נתחיל.

אברהם נגוסה: תודה שהגעתם.

אברהם נגוסה: הנושא שאנחנו הולכים לדון בו היום: אוזלת היד של רשויות אכיפת החוק לנוכח סמים, אלכוהול והימורים בקרב בני נוער עולים ובני עולים, דיון חירום שהזמנו מכיוון שהיו פניות בשטח וגם הייתי בשטח, נפגשתי עם ההורים ושמעתי דברים שקשה להאמין שקורים במדינת ישראל, בחברה הישראלית, שהילדים או הנוער, לוקחים אותם בני ערובה וההורים נאלצים לשלם עשרות אלפי שקלים, ואם לא, הם יהרגו את הבנים, את הצעירים.

אברהם נגוסה: זה היה מאוד מאוד קשה לשמוע הורים שסיפרו לי בבכי.

אברהם נגוסה: הייתי בכינוס של ההורים ברמת אליהו, בראשון לציון, וקשה מאוד לשמוע את הדברים האלה, כשאנחנו יודעים שיש חוק וסדר ואיך דבר כזה יכול לקרות.

אברהם נגוסה: הורה עומד ואומר, אני נאלצתי לשלם 50,000 שקלים כי אם לא, אמרו לי, תמצא את הגופה של הבן שלך.

אברהם נגוסה: לא הייתה לי אפשרות, שילמתי, וכך אחרים גם אמרו.

אברהם נגוסה: אני לא יכולתי לדחות את הנושא הזה עד המושב הבא כשאני שמעתי את הדברים האלה לפני שבוע, ולכן נאלצנו לקיים את הדיון הזה בפגרה כדיון חירום על מנת לשמוע את מערכת אכיפת החוק, איך אנחנו מתמודדים עם הדבר הזה.

אברהם נגוסה: ולכן, זה חשוב לי באמת לשמוע ולמצוא פתרון ביחד איך אנחנו נותנים הגנה למשפחות האלה, להורים האלה.

אברהם נגוסה: זה הנושא.

אברהם נגוסה: יש כמה אנשים שהם בדרך וכבר אני יודע שגם קשה להם לספר, הם מפחדים גם מנקמה.

אברהם נגוסה: הם אומרים, יהיה לנו קשה להגיד את זה כי אז ינקמו בנו, וככה עד כדי כך אנשים דיברו.

אברהם נגוסה: אז לכן יש לנו את כל המערכת של המדינה, של רשויות אכיפת החוק ואנחנו רוצים לשמוע ולדון איך אנחנו מתמודדים עם המציאות.

אברהם נגוסה: אני יודע, זה לא רק בראשון לציון, ברמת אליהו.

אברהם נגוסה: גם בשכונות או בערים מסוימות פנו אלינו בבעיות האלה.

אברהם נגוסה: יכול להיות, בגלל שעכשיו זה החופש הגדול ויכול להיות שהיו תוכניות שהנוער היה עסוק בהן והיה מוגן, והתוכניות האלה יכול להיות נסגרו, יכול להיות שהמצב החריף.

אברהם נגוסה: אני רוצה לשמוע מכל נציגי המשרדים.

אברהם נגוסה: רציתי שגם אנשים יספרו, אומנם הם בכניסה, אבל אני רוצה לשמוע.

אברהם נגוסה: פרופ' הראל, אתה רוצה לתת לנו נתונים בנושא הזה?

<פרופ' יוסי הראל-פיש: כבוד היושב-ראש, אני רוצה לתת את תמונת המצב העדכנית ביותר שיש לנו לגבי שימוש מופרז באלכוהול ובסמים בקרב האוכלוסייה בכלל, ובקבוצות האוכלוסייה של הנוער והמבוגרים יוצאי הקהילה האתיופית, כי יש שם גם חדשות טובות, לא הכול חדשות רעות ואני חושב שחשוב לציין את זה וחשוב ללמוד גם מהצלחות, לא רק מהמצב הקשה.

<פרופ' יוסי הראל-פיש: האמת היא שבאופן די רציף מתחילת העשור הקודם ראינו כל הזמן שמקרב יוצאי הקהילה האתיופית, מקרב בני הנוער והצעירים וגם בקרב המבוגרים, התופעה של צריכת חומרים ממכרים היא תופעה בשיעורים יחסית גבוהים יותר מאשר באוכלוסייה הכללית וקבוצות אוכלוסייה אחרות.

<פרופ' יוסי הראל-פיש: ובאמת לפני מספר שנים, אחרי דיונים רבים, גם כחלק מהתוכנית הלאומית בנושא של מאבק באלכוהול וגם התוכניות האחרות של המשרדים השונים השותפים לנו ושל הרשות הלאומית למלחמה בסמים, שהכניסה מאמצים רבים של גיוס גם מתאמים ומנחים מקרב העדה להתחיל לעבוד באותן רשויות מקומיות שיש ריכוזים גבוהים, בחלק מהדברים ראינו גם שיפור, אפילו הייתי אומר שיפור מאוד משמעותי בשנים האחרונות, ואת זה אני רוצה לציין.

<פרופ' יוסי הראל-פיש: אני אדבר קודם על בני נוער, וכשאני מדבר על בני נוער כרגע אני מדבר על הממצאים מהסקר הלאומי של מדינת ישראל שזה חלק מהסקר הבין-לאומי של ארגון הבריאות העולמי.

<פרופ' יוסי הראל-פיש: ניתחנו את המגמות של שתייה בעייתית של אלכוהול בקרב האוכלוסייה של יוצאי הקהילה האתיופית וגם קבוצות אחרות, כאשר יש שני מדדים מרכזיים שאנחנו משתמשים בהם ברמה הבין-לאומית כדי לדבר על שתייה בעייתית בקרב בני נוער.

<פרופ' יוסי הראל-פיש: מדד אחד נקרא בלעז Binge Drinking, שתיית אביסה, זו שתייה של חמש מנות משקה או יותר באירוע אחד תוך כמה שעות, התנהגות שמכניסה לתוך מערכת הדם כמות גדולה מאוד של אלכוהול ופוגעת בצורה מאוד משמעותית גם במערכת השיפוטית, בתהליך קבלת החלטות וכמובן גם במערכת המוטורית, וזו נחשבת להתנהגות המסוכנת ביותר בתחום האלכוהול בקרב אנשים צעירים ובני נוער כי זה מעמיד אותם בסיכון גבוה לשורה ארוכה של היפגעויות.

<פרופ' יוסי הראל-פיש: האחוז של בני הנוער בכיתות ו' עד י"ב שלמשל בשנת 2010, כשהתחלנו לעבוד, עסקו בזה היה אחוז מאוד גבוה והוא היה אחוז הרבה-הרבה יותר גבוה מאשר באוכלוסייה הכללית הישראלית, או היהודית אם תרצה.

<פרופ' יוסי הראל-פיש: בשנים 2014–2015, כשעשינו את הסקר האחרון על המדגם המייצג הארצי ראינו שיש ירידה מאוד דרמטית בשיעור השתייה הבעייתית הזאת, השתייה המופרזת של אלכוהול בקרב יוצאי הקהילה האתיופית, הנוער, עד כדי כך שזה הגיע ל-15%, כאשר באוכלוסייה היהודית הכללית, אלה שאינם מוגדרים כעולים או בני עולים, השיעור בקרבם היה 17%, כלומר הם אפילו היו טיפה יותר נמוכים מהאוכלוסייה הזו.

<פרופ' יוסי הראל-פיש: החדשות הטובות ביותר שם זה שב-2010 ראינו שיש בעיה רצינית מאוד דווקא עם הדור השני.

<פרופ' יוסי הראל-פיש: במקום שהדור השני, המצב שלו יהיה יותר טוב מהדור הראשון – ואגב, הגדרה, דור ראשון זה אלה שהילדים, הם בעצמם נולדו בחו"ל ודור שני זה אלה שכבר נולדו בארץ להורים שהגיעו מאתיופיה – המצב שלהם היה יותר חמור, בזמן שבקבוצות עולים אחרות, בדור השני ראינו שיפור והטבה וזה מה שהדליק אצלנו הרבה נורות אדומות בזמנו, כאשר הבנו שמשהו שאנחנו עושים לא עובד או שלא עושים משהו שכן עובד, ודווקא הדור השני שהיה אמור להשתפר, הולך ומחמיר.

<פרופ' יוסי הראל-פיש: בסקר האחרון ראינו שדווקא בדור השני יש שיפור מאוד דרמטי, כלומר שם הייתה ירידה מאוד גדולה וכנראה שהעבודה שנעשתה בשטח עם בני הנוער במערכות החינוך הפורמלי והבלתי פורמלי, בעבודה המשותפת של כל משרדי הממשלה והנציגים שלהם בתוך הרשויות המקומיות, כנראה משהו בתחום הזה עבד יפה וצריך ללמוד מההצלחה הזאת ולשכפל אותה.

<פרופ' יוסי הראל-פיש: אותו דבר לגבי המדד השני שאנחנו משתמשים בו ברמה הבין-לאומית, וזה מדד ההשתכרות אי פעם – יש הגדרה של השתכרות.

<פרופ' יוסי הראל-פיש: שוב, התנהגות מאוד מסוכנת, וגם שם ראינו שהמדד של ההשתכרות אי פעם ירד.

<פרופ' יוסי הראל-פיש: ממעל 20 ומשהו אחוזים הוא ירד ל-15%, כאשר באוכלוסייה הכללית זה 20%.

<פרופ' יוסי הראל-פיש: כלומר, גם שם דווקא יוצאי הקהילה האתיופית, המצב שלהם היה אפילו יותר טוב מהקהילה הכללית בנושא של ההשתכרות.

<פרופ' יוסי הראל-פיש: אלה החדשות הטובות.

<פרופ' יוסי הראל-פיש: כשהסתכלנו, ממש בחודשים האחרונים יצאנו מהשדה עם הסקר של המבוגרים, שזה מגיל 18 עד 65, ושם עשינו דגימה נרחבת לאוכלוסייה של יוצאי הקהילה כדי שתהיה לנו יכולת להסתכל יותר בפירוט, ושם מצאנו שלמשל בנושא של שתיית אביסה, אותן חמש מנות משקה או יותר, האחוז בקרב המבוגרים יוצאי הקהילה זה בסביבות 9%, בזמן שבקהילה הכללית זה 6%, כלומר שם התופעה הזאת יותר חמורה.

<פרופ' יוסי הראל-פיש: זה נושא של מסיבות.

<פרופ' יוסי הראל-פיש: אצל מבוגרים זה פחות שכיח.

<פרופ' יוסי הראל-פיש: מה ששכיח באוכלוסיות בוגרות זה הנושא של שתיית אלכוהול שהולכת לכיוון של אלכוהוליזם, כלומר של התמכרות לאלכוהול ושימוש בטיפה המרה כדי להתמודד עם מצוקות, ולכן אנחנו אצל מבוגרים מסתכלים יותר על המדד של השתכרות.

<פרופ' יוסי הראל-פיש: ובמדד של ההשתכרות, שם המצב הרבה יותר חמור.

<פרופ' יוסי הראל-פיש: שם אנחנו מדברים על בסביבות 50% האוכלוסייה של יוצאי הקהילה מגיל 18 עד 65 שמדווחים שאי פעם, לפחות פעם אחת הם השתכרו, כאשר המדד הזה בקרב האוכלוסייה של היהודים הלא עולים הוא 31%.

<פרופ' יוסי הראל-פיש: אנחנו מדברים על השתכרות בשיעורים יותר גבוהים.

<פרופ' יוסי הראל-פיש: לגבי קנאביס, גם בקנאביס אנחנו רואים בקהילה של יוצאי אתיופיה שימוש יותר גבוה, לא בהרבה אבל יותר גבוה מאשר באוכלוסייה הכללית.

<פרופ' יוסי הראל-פיש: מצד שני, בכל הסמים האחרים השימוש יותר נמוך, לא הרבה אבל יותר נמוך.

<פרופ' יוסי הראל-פיש: כלומר, הבעיות עדיין העיקריות שאנחנו מתמקדים עליהן בנושא של האלכוהול, בנושא של הקנאביס, כשבנושא של קנאביס כפי שכבוד היושב-ראש יודע, יש לנו בעיה בכל המדינה, יש עלייה מטורפת, דרמטית מאוד בשימוש בקנאביס וזה דבר שכולל את כל האוכלוסייה וכמובן כל תת-האוכלוסיות בדרך זו או אחרת.

<פרופ' יוסי הראל-פיש: באוכלוסיות שהן יותר פגיעות ויותר רגישות צריך לשים לב יותר ולפעמים אני אומר, הנושא הזה צריך להיות נושא שאנחנו מטפלים בו גם בקרב הקהילה דווקא לאור העובדה שיש איזשהו שינוי מאוד דרמטי בחברה הכללית.

<פרופ' יוסי הראל-פיש: אני שוב אומר, כאיש מקצוע שמלווה את הנושא הזה כבר 35 שנה בעולם וגם בישראל, לא ראיתי הרבה דוגמאות שבמספר יחסית קטן של שנים יש שיפור כזה באחד המדדים הכי חשובים שזה נושא של שתייה מופרזת של אלכוהול בקרב בני נוער, שזה אומר – זה סגנון הבילוי שלהם וזה המקומות שהם מסתובבים בהם וזה האחריות האישית והקבוצתית שלהם.

<פרופ' יוסי הראל-פיש: הדברים הללו כנראה השתנו בשנים הללו בגלל כל מה שנעשה וצריך ללמוד מההצלחה הזאת ולראות איך למנף אותה הלאה.

אברהם נגוסה: בעניין הסמים, סוחרי הסמים מנצלים את בני הנוער והופכים אותם כמעבירים סמים מפה לשם, ואז גם הם מתמכרים לסמים וזה גורם להם בהרבה מקרים, גם כשהם רואים שאין להם דרך לצאת ויש התאבדויות וקורה גם שהמשפחה נכנסת לחובות, לשלם חובות.

אברהם נגוסה: איזה נתונים יש לך בנושא הזה, לגבי סמים?

<פרופ' יוסי הראל-פיש: על הנושא הזה של הקשר בין סוחרי הסמים והנוער הנתונים היותר מדויקים במדינת ישראל נמצאים דווקא במקומות אחרים, כמו במשטרה ובמקומות אחרים.

<פרופ' יוסי הראל-פיש: מה שאני כן יכול להגיד לך מהידע שלנו בספרות המדעית הכללית בעולם וגם בישראל זה שבוודאי שהתופעה הזאת קיימת והיא תופעה מאוד קשה והיא תופעה שצריך להתמודד אתה באמצעים אכיפתיים שונים.

<פרופ' יוסי הראל-פיש: היא תופעה שקיימת בכל האוכלוסייה אבל כמו שאמרתי קודם, באוכלוסיות שהן פגיעות – אם זה בגלל רמה סוציואקונומית נמוכה, בגלל סוג האזור שהם גרים בו, בגלל חללים של שעמום – אגב, יש פה הרבה אנשי חינוך מסביבי, נושא החללים של השעמום, זמן לא מובנה של פנאי שאין בו פעילויות שהן קונסטרוקטיביות, במקומות הללו נכנסים אותם אנשים שמפתים את אותם צעירים קצת להרוויח כסף קל ולהגיע למקומות הללו.

<פרופ' יוסי הראל-פיש: כמובן שמי שמתפתה, הוא נתפס ברשת הזו והדרך שלו להתמכרות והדרך שלו לעולם הפשע היא פתוחה.

<פרופ' יוסי הראל-פיש: השאלה איפה נמצאת ההתערבות שמפסיקה את זה.

<פרופ' יוסי הראל-פיש: אז כן, התופעה הזו קיימת והיא תופעה נפוצה ועם זה אנחנו צריכים להתמודד.

<פרופ' יוסי הראל-פיש: אתי, את רוצה להוסיף לזה משהו?

<פרופ' יוסי הראל-פיש: אתי היא ראש אגף אכיפה אצלנו ברשות למלחמה בסמים.

<אתי כהנא: בוקר טוב.

<אתי כהנא: עורכת-דין אתי כהנא, ראש אגף אכיפה וחקיקה ברשות הלאומית למלחמה בסמים ואלכוהול.

<אתי כהנא: אין לי בשורות בעניין הזה כי זה לא נושא שאנחנו מטפלים בו באופן ישיר.

<אתי כהנא: אני רק אומר, גם על הרקע שלי 25 שנה כפרקליטה, שמבחינת חקיקה יש לנו כלים להתמודד עם נושא של שידול קטינים לסמים.

<אתי כהנא: למשל אם אנחנו מדברים על נושא של סמים, בפקודת הסמים המסוכנים העונש על עבירה של מכירת סמים או מכירה לקטינים ושידול של קטינים להיכנס למעגל הסמים הוא עונש חמור יותר מהעונש הכללי שיש על עבירה של סחר בסמים, כשאם העונש המקסימלי בפקודת הסמים הוא 20 שנה על כל העבירות, ביחס לקטינים העונש הוא 25 שנות מאסר.

<אתי כהנא: זאת אומרת שמבחינת התפיסה החקיקתית, ההתנהגות הזאת בהחלט נתפסת כהתנהגות יותר חמורה ובגלל זה גם העונש המקסימלי הוא יותר כבד.

<אתי כהנא: בסופו של יום, בהקשר הזה של מערכת אכיפת חוק כמובן שצריך שיהיו תלונות וכמובן שצריך שיהיו ראיות כדי להביא את מי שמתנהג בהתנהגות כזאת לדין ולמצות אפילו את הדין אתו וגם לטעון לעונשים כבדים.

<אתי כהנא: אלה דברים שלא מצויים במגרש שלי ולכן אני לא יכולה לדבר על זה, אני רק אומרת שמתוך ניסיוני כפרקליטה אני יודעת ששם טמון הקושי כי מבחינת כלים חקיקתיים ואכיפתיים, הם ללא ספק קיימים ואפילו קיימים בצורה מאוד משמעותית.

<אתי כהנא: אנחנו ברשות עוסקים בנושא הזה יותר בגישה חינוכית וטיפולית, וכך במסגרת התוכנית הלאומית "דרך חדשה" הרשות מקצה 500,000 שקלים למימון פעילות של איתור מכורים לסמים ואלכוהול מקרב קהילת יוצאי אתיופיה בישראל והפניה של אותם מכורים לסוכנויות טיפול מתאימות שמתאימות להם.

<אתי כהנא: היה לנו גם פרויקט של קליטה מחודשת בקהילה של יוצאי אתיופיה שעברו כבר תהליך של גמילה, והרעיון היה לשלב אותם בחזרה.

אברהם נגוסה: התוכנית פועלת ברמת אליהו?

<אתי כהנא: מישהו יודע?

<חיים דוד בן שושן: אני אתן סקירה מה קורה אצלנו בעיר.

<בני פרץ: אבל מה הכוונה חינוכית אצלך?

<בני פרץ: חינוכי זה דבר שאני עושה כדי למנוע, לפני.

<בני פרץ: מה אתם עושים בנושא הזה חינוכית?

<אתי כהנא: אני אסביר.

<אתי כהנא: קודם כול, אנחנו מקיימים פעילות בקרב יוצאי אתיופיה ב-35 יישובים ברחבי הארץ שהם נחשבים כיישובים עתירי עולים, זאת אומרת יש איזה מפתח של כניסה ליישוב שהוא מינימום מסוים של עולים באותו יישוב.

<אתי כהנא: וכמובן שאנחנו מדברים כאן על פעילות קהילתית רגישת-תרבות, זאת אומרת מותאמת לאותו מגזר.

<אתי כהנא: וכשאנחנו מדברים על פעילות אנחנו מדברים על מניעה, אנחנו מדברים על סדנאות להורים.

<אתי כהנא: עבודה עם הורים, כבר מזה זמן שאנחנו מכירים בחשיבות המאוד מאוד גדולה שלה בכל הנושא הזה של מניעת שימוש בסמים ובאלכוהול, וגם פה יש המון עבודה לגייס את ההורים להשתלב בתוך הפעילות הזאת, להכיר את הנושא, להיות ביחד עם הילדים שלהם ולהבין את הצרכים של הילדים - כל מה שקשור למסגרות פנאי, כל מיני פעילויות של אלטרנטיבות לאותם חללי שעמום, מה שאנחנו קוראים, שהם המקום לפיתוי להתנהגויות הבעייתיות.

<אתי כהנא: כמובן שבנושאים של קמפיינים, אנחנו גם עושים קמפיינים בשפה האמהרית.

<אתי כהנא: יש ברדיו רקע כל מיני תשדירים, יש מופע סטנד-אפ למשל שמטרתו לגייס את הצעירים גם להגיע ולדבר על בעיה של סמים.

<אתי כהנא: הרבה מאוד מהפעילויות הן פעילויות בעברית משום שאנחנו מדברים כבר בוודאי על הדור השני שהם ילידי הארץ וגם חלק מהדור הראשון שהם כבר מדברים עברית, אבל עדיין עם איזשהו מיקוד והכוונה לקהילה באופן ספציפי.

<אתי כהנא: אנחנו גם צופים בתחילת שנת הלימודים עוד קמפיין שיהיה מכוון שוב לצעירים בני העדה האתיופית.

<אתי כהנא: המגמה היא הרי מגמה של שילוב.

<אתי כהנא: אנחנו מדברים על קהילות מיוחדות אבל בסופו של יום, ישראל כמדינה קולטת עלייה, מבצעת אומנם כל מיני פעילויות לפעמים ייחודיות למגזרים אבל מתוך כוונה שבסופו של דבר המגזרים האלה ישתלבו בצורה טובה בתוך החברה ויהפכו לחלק עם המאפיינים של החברה הישראלית.

<אתי כהנא: תודה.

אברהם נגוסה: איך לדעתך זה הגיע לשלב הזה שההורים מרגישים חסרי אונים ונפגעים?

אברהם נגוסה: איפה הבעיה?

אברהם נגוסה: אם יש תוכניות כאלה, אם יש מאמצים כאלה כמו שאת אומרת, איפה הבעיה?

<אתי כהנא: אתה תיארת בתחילת הישיבה תופעה מאוד מאוד קשה, אם אפשר לומר היא כבר נמצאת באיזה קצה של רצף, היא לא נמצאת בשלבים הראשוניים שפה אנחנו באמת מנסים להשקיע את מירב המאמצים של אותן תוכניות ופעילויות חינוך ומניעה כדי לא להגיע להידרדרות הזאת שנמצאת בקצה הרצף.

<אתי כהנא: והחלק החשוב באמת, גם כשאנחנו מדברים על ההורים, שהם יהיו ערניים וישימו לב לסממנים הבעייתיים של אותו תהליך, הייתי אומרת תהליך הידרדרות עד לאותו קצה כבר של התמכרות, וכמו שאמרת, כשבויים בידיהם של סוחרי סמים, אולי חובות כספיים וכו', לנסות באמת להקדים יותר ויותר את המעורבות הקהילתית, את המעורבות של ההורים כדי עם יד על הדופק לנסות לעצור את התופעות האלה לפני שהן מגיעות באמת לשלב הכול כך קשה ובעייתי, ששם אנחנו כבר נמצאים במצב שרק גורמי אכיפת החוק צריכים לשים את ידם על אותם עבריינים שמנצלים את הקטינים האלה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: אני אגיע לכל המשרדים.

אברהם נגוסה: אתם רוצים להתייחס לאותה שאלה?

<קריאה: אנחנו רוצים להוסיף, גם משרד הרווחה.

אברהם נגוסה: קודם נשמע נציגים של התושבים ולאחר מכן העירייה, ואז אני אגיע למשרדים האחרים.

אברהם נגוסה: כמובן, בשביל זה הזמנו אתכם.

אברהם נגוסה: קודם כול, אני מאוד מודה שהנושא עלה לדיון היום.

<קריאה: הוא יכול להציג את עצמו?

<קריאה: מאיפה הוא?

אברהם נגוסה: מרמת אליהו, ראשון לציון.

אברהם נגוסה: מלקאמו אספה, נציג תושבים ברמת אליהו.

אברהם נגוסה: הבעיה היא מאוד קשה.

אברהם נגוסה: יש מסעדות שפועלות 24 שעות, המסעדות האלה הן המקום לעשות את כל הבעיות לאנשים, לצעירים, ולאחר מכן ההורים נאלצים לשלם 60,000 שקל, 100,000 שקל, הם צריכים לשלם בגלל דרישה.

אברהם נגוסה: הרבה רצו לבוא אבל בגלל הפחד שעבריינים יפגעו בהם, הם לא רצו לבוא לספר את זה כי הם מרמים את הצעירים ואז אחר כך באים ואומרים, הבן שלך עשה ככה, יש לו חוב כזה, אתה צריך לשלם.

אברהם נגוסה: אלה דברים בדרך כלל במסעדות שפתוחות 24 שעות, שאין שום פיקוח וזה מה שגורם לנו לסבל.

<קריאה: אפשר קצת להסביר יותר מה הכוונה שמשפחה צריכה לשלם?

<קריאה: על מה החובות?

<קריאה: זה לא ברור.

<קריאה: אני שומעת את זה הרבה אבל זה לא ברור.

<חיים דוד בן שושן: אתם מדברים על מה?

<חיים דוד בן שושן: על "חמארות"?

אברהם נגוסה: הימורים.

<חיים דוד בן שושן: הימורים או שתיית אלכוהול?

אברהם נגוסה: גם.

אברהם נגוסה: הימורים, אלכוהול, סמים, הכול.

אברהם נגוסה: הוא אומר, אני רשמתי ומכרתי לו, רשמתי.

אברהם נגוסה: החוב הגיע ל-100,000 שקל, אתה תשלם ההורה.

אברהם נגוסה: אני חושב שאתם הבנתם את התמונה.

אברהם נגוסה: זה המצב.

<בני פרץ: כבודו, אפשר להגיד משהו לפני שהם ידברו?

<בני פרץ: ככה יוכלו להשיב.

<בני פרץ: אני אוכל לדבר על הנושא לפני כן?

אברהם נגוסה: הוא למשל שילם.

אברהם נגוסה: הוא שילם שלוש-ארבע פעמים.

אברהם נגוסה: הבן בא ואומר לי שאם אני לא משלם, הם יהרגו אותי.

<קריאה: הוא תושב השכונה?

<חיים דוד בן שושן: האם פנו למישהו?

<חיים דוד בן שושן: פנו למשטרה?

אברהם נגוסה: המשטרה לא עושה שום דבר.

<קריאה: השאלה אם פניתם לגורמים ברשות.

אברהם נגוסה: ב-2010 נפרץ הבית שלי, הפכו את כל הבית ואז פניתי למשטרה.

אברהם נגוסה: המשטרה הגיעה, לא עשו שום דבר, לא עזרו לי, אז אנחנו איבדנו תקווה במשטרה.

אברהם נגוסה: בקיצור.

אברהם נגוסה: תציג את עצמך.

<בני פרץ: לי קוראים בני פרץ, אני פעיל חברתי עוד משנות השמונים ופעילים עוד מהפנתרים השחורים בשנות השבעים, ואני רוצה להגיד לך, אדוני היושב-ראש, מה שאני שומע פה זה אותו דבר.

<בני פרץ: בעבר שלנו הסמים היו בשכונות מצוקה ועיירות פיתוח, הריכוזיות הזאת של קבוצות ואוכלוסיות, זה מה שמביא את הלחץ.

<בני פרץ: רק כשזה הגיע אליהם לבתיהם, הם הסכימו והקימו באמצע שנות השבעים את אל-סם, הראשונה שהקמנו בבקעה.

<בני פרץ: אני מסתכל על הגופים היום בנושא הסמים – הרשות למלחמה בסמים, הגוף השני – ואני אומר, קודם כול מה הם עושים?

<בני פרץ: חוץ מסקרים ולדבר אתי על סקר ועל אוכלוסיות, מה עושים, כולל משרד החינוך, הרווחה, ביחד?

<בני פרץ: ואני אגיד לכם את הפתרונות.

אברהם נגוסה: עוד לא שמענו אותם, בני.

אברהם נגוסה: אז אולי נשמע אותם.

<בני פרץ: אבל כמו ששמעתי פה אני אומר רק דבר אחד.

<בני פרץ: אני לא בא להגיד עכשיו שהמשטרה היא טהורה ונקייה, אבל לא כל האשמה עליה.

<בני פרץ: זה מתחיל קודם כול בחינוך.

<בני פרץ: אני למדתי את זה, למדתי את זה והעברתי את זה לילדי.

<בני פרץ: יש דבר אחד בסיסמה שלי שהייתה לילדי כל החיים – מה שאינך טועם, אינך חש בחסרונו.

<בני פרץ: גם הייתי נותן הסברה מהו הרווח ומהו ההפסד.

<בני פרץ: אני למדתי בחיים.

<בני פרץ: ילדים מכיתות ה', אם תתחילו להביא אנשים להרצות בפני הכיתות האלה ולהמשיך איתם גם לחטיבות, שם זה מתחיל להתפתח, החטיבה היא היחידה שמתחיל שם הקלקול של ההתחברות מכל מיני בתי-ספר.

<בני פרץ: אם אתם לא תמשיכו, כולל במשרד החינוך, שבוע-שבוע הרצאות לילדים, הסברה למה אסור לעשן, למה אסור לשתות, למה אסור להתחבר לנקודה מסוימת – איך הייתי אומר לילד שלי?

<בני פרץ: אם יבוא חבר ויגיד לך, אתה לא גבר אם אתה לא בא אתי, תגיד לו, אני אעדיף להיות לא גבר אבל תחתוך אתו.

<בני פרץ: ככה הוא מצא חברה גבוהה.

<בני פרץ: אתם מדברים על קנאביס.

<בני פרץ: אדוני היושב-ראש, קנאביס ושתייה, ואני אומר, לא פלא שאני התנגדתי בכלל לגבי גראס לאשר כי אני יודע, מסמים קטנים מתרחבים לסמים רחבים יותר.

<בני פרץ: נושא ההימורים, אני אומר, הפשע של היום, לא הפשע עם הכבוד של העבר – שאני מכיר אותו והיינו בתוכו גם בחיים שלנו, התנסינו בכול.

<בני פרץ: זה לא אותו כבוד.

<בני פרץ: היום הם באים לילד – עשרה שקלים, מנפחים לו עד למאות שקלים.

<בני פרץ: ריביות שאתה לא תראה אותן בחיים.

<בני פרץ: זה משהו, לא שוק אפור.

אברהם נגוסה: תודה, בני.

אברהם נגוסה: אחר כך אתה יכול להוסיף, אחרי שנשמע את משרדי הממשלה.

אברהם נגוסה: אני שוב צריך להגיד שזה לא רק רמת אליהו, במקרה הכנס בשבוע שעבר היה ברמת אליהו אבל התופעה היא ארצית, ולכן בואו ניקח כ-Case Study, כמקרה, את רמת אליהו ואני רוצה שנציג העירייה יסביר לנו.

אברהם נגוסה: שמעתי גם שבדרך כלל המסעדות, החנויות שם, מי שנותן להן רישיון זה הרשות המקומית, ולכן אנחנו מבקשים שתסביר לנו איך דבר כזה יכול לקרות בעיר שלכם.

<חיים דוד בן שושן: שלום רב.

<חיים דוד בן שושן: שמי דוד, אני מנהל הרשות למניעת אלימות, סמים ואלכוהול בראשון לציון.

<חיים דוד בן שושן: נמצאות אתי העמיתות שלי: מנהלת אגף קידום נוער וצעירים, גברת גילה בן בסט; והגברת טל טשורני שהיא מנהלת אגף הקליטה אצלנו בעיר, וזה לראיה שהעיר הזאת רואה חשיבות בנושא הזה, ובכלל בשילוב והעצמה של יוצאי אתיופיה.

<חיים דוד בן שושן: ראשית, הביקור שהיה אצלנו, אני רוצה לפתוח ולומר שאנחנו לא היינו מתואמים ולא ידענו בכלל שנערך משהו כזה.

אברהם נגוסה: לא, אז אני רוצה להסביר לך בדיוק.

<חיים דוד בן שושן: לא, אני לא אומר את זה לשלילה.

אברהם נגוסה: בדיון השתתפו נציג המשטרה - -

<חיים דוד בן שושן: ידוע לי.

אברהם נגוסה: - - נציג הרווחה - -

<חיים דוד בן שושן: יש לי את הנתונים.

אברהם נגוסה: - - נציג הנוער.

אברהם נגוסה: אז למה אתה טוען אם ככה?

אברהם נגוסה: אז היו, השתתפו נציגים, שמעו אותם דברים שאני שמעתי.

<חיים דוד בן שושן: הנציגים הגיעו בהתרעה מאוד קצרה.

אברהם נגוסה: אני הוזמנתי על-ידי התושבים, לא על-ידי העירייה.

<חיים דוד בן שושן: אני לא יודע אם הם הנציגים הנכונים שהיו צריכים לתת לכם מענה למה ששאלתם בשכונה, אז אני אעבור שלב-שלב.

<חיים דוד בן שושן: בנושא ההימורים, קודם כול, גם מצד המשטרה וגם מצד הרשות בראשון לציון יש את העניין הזה של לבוא ולהתחבר לקהילה כמה שיותר, ולראיה, יש לנו שבעה בתי עסק כאלה שאתם טוענים – נקראים "חמארות" – שבהם יש צריכה של אלכוהול, לא רק של יוצאי העדה אלא גם של יוצאי אריתריאה שנמצאים בתוך השכונה.

<חיים דוד בן שושן: המקומות האלה הם לא מקומות שאושרו על-ידי העירייה, כל המקומות האלה הם בניגוד לחוק, מתקיימים כנגדם הליכים משפטיים, צווי סגירה.

<חיים דוד בן שושן: ופה אני משית את זה חזרה אליכם משום שאנחנו מגישים צווי סגירה כנגד אזרח שמפעיל את המקום, יום לאחר מכן המקום הזה משנה בעלים והתהליך המשפטי ממשיך לו, אז אנחנו מעבירים את זה.

<חיים דוד בן שושן: חוק רישוי עסקים לא מתיר לנו כנגד מקום - יגידו לך נציגי המשטרה – אלא כנגד המפעיל של המקום.

אברהם נגוסה: אתה אומר לי שצריך לתקן את החוק?

<חיים דוד בן שושן: אכן כן.

<חיים דוד בן שושן: כשאתה רוצה לנקוט בהליך משפטי, אתה נוקט אותו כנגד האדם שמפעיל את המקום, הבעלים של המקום.

<חיים דוד בן שושן: אנחנו רוצים שתהיה יוזמה שלכם בכנסת גם להכניס משום שאנחנו נלחמים את מלחמת החורמה הזאת במשך שנים רבות כנגד עסקים כאלה שמוכרים אלכוהול לקטינים, שמתנהלים בהם הימורים כאלה ואחרים, וזו מלחמה בתחנות רוח, פשוטו כמשמעו.

<חיים דוד בן שושן: זה לעניין ה"חמארות".

<חיים דוד בן שושן: לעניין ההימורים, אני לא מכיר את התופעה של ההימורים בצורה כזאת גורפת וגדולה.

<חיים דוד בן שושן: אנחנו מכירים את תופעת האלכוהול ואנחנו עושים רבות על מנת למנוע אותה, והנתונים שהמדען הראשי של הרשות ציין פה רק מראים שהעבודה בשטח נותנת את אותותיה.

<חיים דוד בן שושן: העיר מכינה ושמה תקציבים אדירים בנושא של תרבות הפנאי של הנוער, בנושא של הכשרת ההורים על מנת לתת להם את הכלים להתמודד עם התנהגויות הסיכון של בני הנוער.

<חיים דוד בן שושן: יש לנו פער עצום מאוד בהתנהגות של בני הנוער, בין אותם בני אותו הדור השני לצורך העניין, לבין הדור הראשון.

<חיים דוד בן שושן: יש לנו פער מאוד משמעותי, שלגשר עליו אי אפשר אלא רק אם אנחנו ניתן את הכלים הנכונים להורים, וחלק מהעניין – ואני רואה אותו פה כרגע – זה שאנחנו לא קיבלנו תלונה מסודרת.

<חיים דוד בן שושן: לא משטרת ישראל, לא עיריית ראשון, לא קיבלה תלונה מסודרת על כך שהייתה פה סחיטה באיומים.

<חיים דוד בן שושן: לא נתקבל בשום גורם רשמי, אז אנחנו גם לא יכולים לטפל במשהו שהוא לא רשמי.

<אילני אבבה קמפינו: כי אין אמון.

אברהם נגוסה: הוא אמר.

אברהם נגוסה: הוא פנה ולא קיבל תשובה.

<אילני אבבה קמפינו: הוא גם סיפר למה.

אברהם נגוסה: השאלה אם הם יודעים שאתם קיימים.

<חיים דוד בן שושן: מבחינתנו, אני אומר שוב, יש רכז מניעה שנמצא בשכונה, יש מדריכי נוער, יש שוטרים קהילתיים שהם יוצאי העדה, אני חושב שאתה פגשת אותו.

אברהם נגוסה: היה נציג, כן.

<חיים דוד בן שושן: אני יכול להגיד לך שרק לפני שבועיים, שוטרי התחנה והפקחים – שיש כנגדם טענה – עשו טורניר כדורגל יחד עם אותם בני נוער של השכונה.

אברהם נגוסה: אבל אם העירייה נותנת להם את הרישיון, מה שוטר קהילתי יכול לעשות?

<חיים דוד בן שושן: העירייה לא נותנת רישיון.

<חיים דוד בן שושן: אני אמרתי שוב, העסקים האלה פועלים בניגוד לחוק, הם לא פועלים ברישיון של העירייה.

אברהם נגוסה: אם הם פועלים בניגוד לחוק, מה עשיתם כדי שיהיה חוקי?

<חיים דוד בן שושן: אמרתי.

<חיים דוד בן שושן: בוצעו נגדם הליכים משפטיים, הוגשו נגדם כתבי אישום, הוגשו נגדם צווי סגירה.

אברהם נגוסה: אז המשטרה לא יכולה לסגור את זה?

<חיים דוד בן שושן: שוב אני אומר.

<חיים דוד בן שושן: ברגע שהבעלים של אותו מקום מחליף את הזהות שלו, אתה כבר לא יכול לפעול כנגד אותו מקום באותה צורה, אתה צריך להתחיל את כל ההליך המשפטי מחדש.

<חיים דוד בן שושן: תקני אותי אם אני טועה, עו"ד אתי כהנא.

<חיים דוד בן שושן: אני צודק או לא?

<אתי כהנא: לא יודעת, אם יש צו סגירה למקום - - -

<חיים דוד בן שושן: אם יש צו סגירה הוא כנגד אדם, הוא לא כנגד מקום.

אברהם נגוסה: בקיצור, אתה אומר לי, אנחנו לא שולטים.

<חיים דוד בן שושן: לא.

<חיים דוד בן שושן: אנחנו שולטים ויש לנו תוכנית פנאי שנעשית לבני הנוער בקיץ, אם אני לוקח את הקיץ כדוגמה.

אברהם נגוסה: בסדר, אבל בוא נתמקד בעבריינות.

אברהם נגוסה: אני מבין, יש להם תוכניות אבל מה אתם עושים כנגד עבריינות?

אברהם נגוסה: אתה אומר, אנחנו מרימים ידיים.

<חיים דוד בן שושן: אני לא אמרתי שאנחנו מרימים ידיים.

אברהם נגוסה: אם אתה יודע שזה בלתי חוקי, אם אתה הוצאת צו סגירה, בכל זאת בפועל זה לא נסגר, אז מה?

<חיים דוד בן שושן: כל אותן שנים עד היום אנחנו ממשיכים ואנחנו גם סוגרים עסקים, אבל עדיין המקום הזה – אם לא המקום הזה אז מקום אחר יתקיים משום שלחלל הזה נכנסים פנימה כל פעם גורמים חדשים.

<חיים דוד בן שושן: יש פה הרבה כסף, כמו שאתה שמעת קודם, יש פה הרבה כסף, ובחלל הזה – יגידו לך נציגי המשטרה – ברגע שאתה מבצע אכיפה כנגד אחד, יקום אחד אחר.

<חיים דוד בן שושן: אבל, התופעה היא לא נרחבת כמו שמצטייר בתמונה הזאת שאתם אומרים, אני לא מכיר אותה בהיקפים כאלה רחבים.

<חיים דוד בן שושן: אני מכיר שיש שתיית אלכוהול, אנחנו עושים כנגד זה פעילות של אכיפה, גם של המשטרה, גם של העירייה וגם פעילות מניעתית של העירייה עצמה, זאת אומרת שמדריכי נוער גם של קידום נוער, גם מדריכי נוער רגילים, מגיעים למקומות האלה ואני לא מכיר את זה בתופעות כאלה גדולות.

אברהם נגוסה: אני רוצה לשאול אותך.

אברהם נגוסה: יש עוד דבר שאמרו לי, שהקנסות שהעירייה נותנת להם אם מישהו מפצח גרעינים ונופל לו ברחוב - -

<חיים דוד בן שושן: שוב, אנחנו לוקחים תופעות ומעצימים אותן.

אברהם נגוסה: - - זה 350 שקל קנס.

אברהם נגוסה: זה העירייה נותנת.

אברהם נגוסה: 350, זה נכון?

<חיים דוד בן שושן: נרשמים דוחות כנגד בני נוער בכל רחבי העיר.

<חיים דוד בן שושן: לא כנגד יוצאי אתיופיה.

אברהם נגוסה: אני לא אמרתי רק יוצאי אתיופיה.

<חיים דוד בן שושן: נגד בני נוער בכל העיר על הפרות סדר ועל הקמת רעש ועל השלכת פסולת.

<חיים דוד בן שושן: זה נתון אחד.

<חיים דוד בן שושן: אבל, כל אותם בני נוער יש להם דלת פתוחה גם אצלי, גם אצל גילה, גם אצל כל גורם בעירייה.

<חיים דוד בן שושן: יש לנו רכז, ואם יש ילד שמקבל דוח ופונה אלינו, הוא מקבל מענה מידי והוא מלווה על-ידינו לחברה לביטחון, לפקחים, אם צריך למשטרה אז למשטרה.

<חיים דוד בן שושן: אפילו מפקד יחידת הנוער, אפילו קצין הנוער בתחנה מלווה את כל הנושאים האלה עם הכי רגישות שאפשר.

<חיים דוד בן שושן: אני עוד פעם אומר, אם יש מקרים ספציפיים אני אשמח לשמוע אותם אבל כל הדברים פה הם די כלליים.

<גילה בן בסט: אני רוצה בבקשה לחזק את דוד.

<גילה בן בסט: אני גילה בן בסט ואני מנהלת את האגף לטיפול וקידום נוער וצעירים, אני שייכת לרווחה בעיר.

<גילה בן בסט: אני עובדת המון שנים עם נוער וברמת אליהו יש לי עובד נוער שעובד 24 שעות כמעט, כל הזמן הוא שם.

<גילה בן בסט: מקישים לו בדלת וכל המשפחות וכל ההורים קוראים לו ואולי גם אתם מכירים אותו, קוראים לו טל נאור.

<גילה בן בסט: אני רוצה רק להגיד.

<גילה בן בסט: סליחה, חברים, אני לא מכירה אתכם, אני בהרבה מאוד פורומים ולכל פורום שאני מגיעה מגיעים נציגים אחרים של העדה.

<גילה בן בסט: אין סנכרון ביניכם, אין קשרים ביניכם וזה משהו - - -

<קריאות: - - -

אברהם נגוסה: קודם כול, אין ויכוח על התופעה.

אברהם נגוסה: אין ויכוח, אתם מכירים את זה.

<גילה בן בסט: כבודך, תכבד מה שאני אומרת כמו שאני מכבדת מה שאתה אומר.

אברהם נגוסה: אני אתן לך, אבל שתדעי.

<גילה בן בסט: אני פעם ראשונה מכירה את החברים.

אברהם נגוסה: בסדר, אלה נפגעים.

<גילה בן בסט: בשמחה.

<גילה בן בסט: אני חלילה לא ממעיטה בערך של הפגיעה.

<חיים דוד בן שושן: מתוך הקהילה, לא נציגי הקהילה.

אברהם נגוסה: לא, הם נציגים.

אברהם נגוסה: הוא נציג.

<גילה בן בסט: אני לא מכירה אותם.

<חיים דוד בן שושן: ועד השכונה, אנחנו מכירים אותו.

<גילה בן בסט: אני מצטערת, אני הרבה בפורומים של ועדי שכונה, אותם ספציפית אני לא ראיתי.

<גילה בן בסט: אולי הם ראו אותי, אני לא ראיתי אותם לצערי, ואני מודה.

<גילה בן בסט: אני עובדת מול ועדים אחרים.

אברהם נגוסה: אבל לא משנה.

אברהם נגוסה: יש לך ויכוח שהתופעה לא קיימת?

<גילה בן בסט: לא.

אברהם נגוסה: אז מה זה משנה מי בא?

<גילה בן בסט: סליחה, אז תן לי להתייחס.

<גילה בן בסט: אני חלילה לא אמרתי מה שאתה אומר.

<גילה בן בסט: התופעה קיימת.

<גילה בן בסט: הנושא של אלכוהול והנושא של סמים – לא דובר פה, הלוואי וזה היה גראס.

<גילה בן בסט: הדאגה שלי הגדולה זה יותר ל"נייס גאי" ולכל הדברים החדשים, שם הדאגה שלי.

<גילה בן בסט: את הנושא של ההימורים אני מכירה, לא בקרב העדה, ותאמין לי שיש לי הרבה אנשי שטח.

<גילה בן בסט: ואני אומרת, חברים, נכון, אין אמון ויש קושי, בואו תנסו, תנסו לתת בנו קצת אמון.

<גילה בן בסט: אני רוצה לתת לך דוגמה לא של בן העדה האתיופית.

<גילה בן בסט: נער שלנו שגם כן הסתבך והאימא שילמה ושילמה ושילמה ושילמה, ולא רצו לערב משטרה בגלל כל מיני סיבות שלא כרגע הזמן לפתח אותן.

<גילה בן בסט: והמשטרה הייתה כן מעורבת ולא הצלחנו לעשות כלום כי לא הגענו לאנשים הכבדים שעשקו שם את האימא, והילד הזה נמצא במלכישוע כי היה שם שיתוף פעולה.

<גילה בן בסט: יש כאן אינפורמציה שלא הגיעה אלינו.

<גילה בן בסט: אני, כבודך, רוצה להגיד לך שבפגישה כזאת שהיית בתוך העיר שלי, כנציגת חינוך ויש לי שם מנדט על חינוך, אני הייתי רוצה להיות שותפה.

אברהם נגוסה: היה נציג שלך.

אברהם נגוסה: הייתה נציגת נוער ורווחה, אחראית ב"דרך החדשה".

<גילה בן בסט: מלי, נכון.

<גילה בן בסט: היא עובדת משפחות.

אברהם נגוסה: היה נציג המשטרה, הייתה מנהלת מוקד קליטה, נציג עובד עם הנוער.

אברהם נגוסה: כל אלה היו בדיון.

אברהם נגוסה: אני הוזמנתי על-ידי הקהילה.

<גילה בן בסט: הקנסות זה לא משהו חדש, זה כבר שלוש שנים, ארבע שנים.

<גילה בן בסט: נכון, הקנסות כמו שדוד אמר, זה לכל האנשים בעיר, זה לכולם.

<חיים דוד בן שושן: זה חוצה עדות.

<גילה בן בסט: נכון שבני העדה, אנחנו מודעים לקושי שלהם בתשלום של הנושא הזה.

<אילני אבבה קמפינו: גם אחרים, אין להם כסף לשלם.

<גילה בן בסט: אנחנו פתחנו פתח מיוחד לחבר'ה האלה והם יודעים, הם פונים אלינו, ואני ביטלתי כל כך הרבה קנסות.

<גילה בן בסט: מגיעים אלי.

<גילה בן בסט: אם זה פעם ראשונה, אז אנחנו עושים איתם שיחה, מסבירים להם את הקושי, את החוק בנושא.

<גילה בן בסט: לפעמים צריך להסביר, לא לבטל.

<גילה בן בסט: להסביר להם למה הם קיבלו ואיך הם קיבלו כדי שפעם הבאה הם לא יקבלו.

<גילה בן בסט: אבל אם יש כאלה ששלוש וארבע פעמים עשו את אותה עבירה אז יש כאן נורה קצת אדומה ואיתם אנחנו אומרים – גם מצאנו דרך – בואו תתנו שעות לקהילה כתרומה ונבטל לכם.

<גילה בן בסט: ואני ביטלתי כמה דוחות.

<גילה בן בסט: מי שפנה אלי, צילם לי וביקשתי מכתב חרטה, אני דאגתי מול הפיקוח העירוני וגם דוד, ביטלנו את הדוחות.

<גילה בן בסט: מה שלא הגיע אלי, אני לא יכולה לעשות כלום.

<גילה בן בסט: ומלי, בפגישה הזאת שנכחה, היא בעצמה כתבה לי מה עם הדוחות וכתבתי לה לפנות אלי, לפנות לדוד, לפנות לאברהם שהוא קצין קהילה אצלנו, שוטר קהילתי.

<גילה בן בסט: גם הוא יודע את זה וגם זיוה ממוקד קליטה.

<גילה בן בסט: כל מה שאנחנו עושים, אנחנו מאוד רוצים את עזרתכם כדי שנוכל לעזור לכם, ולצערי אין שיתוף.

אברהם נגוסה: אבל הם היו בדיון, וזה העירייה קובעת, לא המשטרה קבעה את הקנסות – 350 שקלים.

<גילה בן בסט: מסכימה אתך.

<חיים דוד בן שושן: על-פי חוק עזר, זה לא משהו שרירותי.

<חיים דוד בן שושן: יש דרגות קנס, אבל שוב, זה לא צבוע לעדה.

<חיים דוד בן שושן: אלה דוחות שניתנים לבני נוער שמפרים סדר, וזה לא רק ליוצאי אתיופיה.

אברהם נגוסה: זה לא רק העדה.

אברהם נגוסה: במקרה, הם אלה שדיברו.

<גילה בן בסט: אבל אולי גם נדבר על דברים חיוביים שאנחנו עושים.

<חיים דוד בן שושן: אני אומר, אנחנו נשמח לסייע לכל אחד מבני העדה שירצה לערער על דוח שהוא קיבל.

<חיים דוד בן שושן: שוב, אני לא יודע, אני לא מכיר את המקרים וזה מאוד כללי.

<טל טשורני: ויחד עם זה, דוד, צריך גם לאכוף חוק וצריך לאכוף סדר.

אברהם נגוסה: (נושא דברים בשפה האמהרית).

אברהם נגוסה: אני פשוט תרגמתי מה שאתם אמרתם למה אתם לא מגיעים כדי לקבל עזרה מכם, אז הוא רוצה להגיב על זה.

<חיים דוד בן שושן: בבקשה.

אברהם נגוסה: אני תשע שנים משרת את הקהילה, את התושבים שם כנציג, והדבר הזה יותר יצא – זה היה משפחה אחת שהם נתפסו, כלומר שהם חייבים לשלם.

אברהם נגוסה: העבריין אמר להם, תשלמו; אם לא, אני הורג את הבן שלכם.

אברהם נגוסה: הבן אדם הזה, לא היה לו כסף ואז הוא יצא לקהילה לבקש תרומות כדי לאסוף את הכסף ולשלם לעבריין.

אברהם נגוסה: אז כך כל הקהילה התעוררה ואמרה, עד מתי אנחנו נמשיך בצורה כזאת.

<טל טשורני: כמה מקרים כאלה ידועים?

<גילה בן בסט: צריך לטפל במקרה הזה לגופו.

<חיים דוד בן שושן: אני רוצה להבהיר משהו שחשוב מאוד לשים אותו פה על השולחן.

<חיים דוד בן שושן: מי שמפעיל את ה"חמארות" זה יוצאי העדה.

<חיים דוד בן שושן: אלה חבר'ה שמתוך העדה עצמה מפעילים את ה"חמארות" האלה.

<חיים דוד בן שושן: מה שאנחנו מנסים להגיד פה, ששיתוף פעולה של הקהילה מולנו, מול הרשויות, הוא זה שיפתור את הבעיה.

אברהם נגוסה: אבל לא משנה.

אברהם נגוסה: אני אומר פה, אנחנו עכשיו לא מחפשים צבע של עבריינות.

אברהם נגוסה: כולם עבריינים, אוקיי?

אברהם נגוסה: מה שחשוב שאנחנו צריכים להילחם בעבריינות, לא משנה אם זה עבריין יוצא אתיופיה או לא.

<חיים דוד בן שושן: אבל אם לא יהיה אמון של הקהילה בנו כממסד ובמשטרת ישראל, לא תהיה עזרה.

אברהם נגוסה: השאלה האם המערכת פה מתגייסת להילחם בתופעה ולהגן על האזרחים.

<חיים דוד בן שושן: אני יכול להתחייב בפניך שהמערכת מתגייסת באופן מלא לכל תופעה, קלה ככבדה, זה לא משנה.

<חיים דוד בן שושן: אנחנו מבחינתנו לטובת העדה בכל מה שהם רוצים - משאבים, כוח-אדם, הכול, אבל לא יכול להיות שאנחנו נחיה באיזשהו ערפל ופתאום באים אלינו באיזושהי טענה שיש תופעה שאנחנו לא מכירים אותה אפילו.

<בני פרץ: אני רוצה רק להגיב.

<בני פרץ: רוב ה"חמארות" – וגם בעבר – בכל המקומות של הפשיעה, מי שהיה זה מאותה עדה, מאותן עדות.

<בני פרץ: לא באים מעדות מסוימות.

<בני פרץ: אני אגיד לך, בזמני היו חבורות רחוב.

<בני פרץ: חבורות רחוב באו ל"חמארות" האלה - - -

<קריאות: - - -

אברהם נגוסה: בני.

אברהם נגוסה: בני.

<בני פרץ: לא.

<בני פרץ: אני צריך להגיב לו.

אברהם נגוסה: בני, אני מבקש.

<בני פרץ: אתה הולך ל"חמארות" לחפש ולמצוא את האמון עם הילדים ועם הנוער הזה?

<גילה בן בסט: כן.

<גילה בן בסט: כן.

<בני פרץ: אל תחפש את ההורה שיבוא אליך.

<בני פרץ: בזמני לא באו להורים.

<חיים דוד בן שושן: צריך עזרה גם מההורים.

<בני פרץ: באו לילדים ואחר כך הגיעו להורים.

אברהם נגוסה: בסדר, דרך ההתמודדות זה שיתוף הפעולה בין הקהילה, זה הגיוני, זה בסדר.

<חיים דוד בן שושן: כל עוד אני לא אקבל שיתוף פעולה אני לא יכול - - -

<בני פרץ: ממי תקבל שיתוף פעולה?

<בני פרץ: עוד לא ראיתי - - -

<קריאות: - - -

אברהם נגוסה: בואו נשמע את גברת אסרס, בבקשה.

אברהם נגוסה: מה שהיא אומרת כדוגמה, פנינו למשרדים, גם למוקד קליטה, גם לרווחה, לא קיבלתי שום עזרה.

אברהם נגוסה: אימא שלי בת 77, אמרו לה, את משלמת 100,000 שקל כי זה חוב של הבן שלך ואת חייבת לשלם.

אברהם נגוסה: ואז אימא שלי לא יודעת, אני הלכתי למוקד קליטה, לרווחה, כולם אמרו – אנחנו לא יודעים, אנחנו לא יכולים לעזור.

אברהם נגוסה: ובסופו של דבר אמרו, תיקחי עורך-דין, והיא אומרת שעכשיו היא התחילה לשלם בתשלומים, בית-משפט סידר לה לשלם בתשלומים, ומשלמים.

<אילני אבבה קמפינו: לפני שהייתה הוצאה לפועל.

<חיים דוד בן שושן: זה סחיטה.

אברהם נגוסה: כן, הוצאה לפועל, לקחו לה טלוויזיה.

אברהם נגוסה: מה שהיא רצתה להגיד, אל תגידו אתם לא פניתם אלינו.

אברהם נגוסה: פנינו ולא קיבלנו סיוע.

אברהם נגוסה: זה מה שהיא אומרת.

<חנה אמסלם: הפנייה הייתה כלכלית?

<חנה אמסלם: לסייע כלכלית?

<טל טשורני: לצערנו, באמת אנחנו שומעים את הפנייה, הטענה הזאת בפעם הראשונה.

<טל טשורני: אנחנו מקיימים כאן איזשהו דיון מבלי כל כך להבין מה היקף התופעה או התופעות מבחינת נתונים.

<טל טשורני: אני כן מאוד הייתי רוצה להזמין את נציגי הקהילה לקיים דיון כזה עם גורמי הרשות הרלוונטיים ולהציף את הטענות, להציף את התופעות כדי שגם אנחנו נוכל להתייחס גם מבחינת נתונים, גם מבחינת מתן תשובות.

<טל טשורני: לצערי, אנחנו באמת שומעים כאן את הנציגים בפעם הראשונה.

<טל טשורני: אני כן רוצה באמת לבקש מכם, כנציגי הקהילה, להיעזר בכם כי אחת הבעיות היא באמת נושא של חוסר שיתוף פעולה מצד ההורים, ואני כן יכולה להעיד על למעלה ממאה תוכניות, קרוב ל-120 תוכניות שהרשות מבצעת בתחומה למען עולים ובני עולים, עם השקעה של משאבים אדירים בשעות הפנאי ואחר הצהרים, החל ממניעה וטיפול, ואנחנו באמת כאן צריכים את עזרתכם כי אנחנו מנסים לעשות הרבה עבודה וכאן דוד ניסה באמת להציג את זה מול ההורים.

<טל טשורני: לא תמיד הדבר הזה קל, קשה לגייס נכונות של הורים, ואני חושבת שיכול להיות לכם כאן נציג הקהילה, מלקאמו, חלק מאוד גדול גם בנושא הזה, אבל היינו באמת שמחים אם הייתם מגיעים ומקיימים את הדיון הזה עם גורמי הרשות עוד לפני הדיון הזה שנעשה כאן.

אברהם נגוסה: אז בואי נעשה כך שתזמינו מי שאתם חושבים שהם נציגים.

אברהם נגוסה: תזמינו אותם, אני מוכן לבוא אצלכם.

<חיים דוד בן שושן: בשמחה.

אברהם נגוסה: תזמינו, ונבדוק את העניין הזה ונקיים, אז אני אשמח.

אברהם נגוסה: אני לא עוזב את הנושא הזה – גם שם וגם פה נמשיך את הדיונים עד שנמצא פתרון.

אברהם נגוסה: אי אפשר להפקיר את המשפחות בצורה כזאת.

אברהם נגוסה: אני מוכן, תזמינו את אותם אנשים שאתם חושבים שהם יכולים לתת מציאות אחרת, או יכולים לעזור להם גם בהתמודדות במצב כזה.

אברהם נגוסה: המטרה שלנו זה לעצור את התופעה.

אברהם נגוסה: האם מישהו מהעירייה רוצה להוסיף?

<יפה וולמן: אני מבקשת להגיד משהו בהקשר למה שנאמר פה.

<יפה וולמן: יפי וולמן, משרד העלייה והקליטה, עובדת סוציאלית ארצית.

<יפה וולמן: יש בעיה בכל התוכניות להשיג באמת עבודה עם הורים.

<יפה וולמן: אני קצת התפלאתי שאחרים מצליחים ואפילו קינאתי, אפשר להגיד.

<יפה וולמן: יש בעיה מאוד גדולה לעבוד עם הורים ולגייס אותם, גם בתוכניות שאנחנו עושים.

<יפה וולמן: אנחנו עושים תוכניות עם מתבגרים בעלייה ביחד עם משרד הרווחה, היחידה להתמכרויות; אנחנו עושים עם אל-סם עבודה; אנחנו עושים עם הבוגרים עולים שהם נמצאים ביחידות לטיפול בהתמכרויות, אנחנו גם עושים שיתוף פעולה עם משרד הרווחה והשירותים החברתיים, וכל הזמן נשמעת אותה טענה – קשה לגייס הורים בכל התוכניות.

<יפה וולמן: ואני אומרת שוב מפה להורים שנמצאים פה, אם אפשר להעביר את המסר הזה, שאם נעבוד עם הורים ונצליח לגייס אותם, אז בכלל התוכניות תהיינה יותר מוצלחות מבחינת איך להתערב עם הילדים במצבי סיכון, וגם תהיה באמת עבודה קהילתית שתביא את הקהילה למקום טוב יותר.

אברהם נגוסה: השאלה האם יש יוזמה של המערכת להגיע להסברה בקרב הקהילה.

<חיים דוד בן שושן: ברור.

<גילה בן בסט: כן.

<גילה בן בסט: הם מגיעים לבתים לפני כן.

<קריאה: עושים ביקורי בית.

אברהם נגוסה: אתם מזמינים את ההורים?

<גילה בן בסט: כן.

<גילה בן בסט: במתבגרים בעלייה.

אברהם נגוסה: ועושים הסברה?

<קריאות: - - -

<קריאה: יש אינספור תוכניות.

<גילה בן בסט: זו תוכנית מדהימה.

<גילה בן בסט: ההורים לא שותפים ולא רוצים להגיע.

<גילה בן בסט: הגיעו שני הורים לפגישה, וזו תוכנית מדהימה, מדהימה.

אברהם נגוסה: אני רוצה לתת למנכ"ל הפרויקט הלאומי.

אברהם נגוסה: אני רוצה לשאול אותך, תשתף אותנו כי לא מזמן הארגון שלך בפרויקט הלאומי האתיופי היה גם מפעיל מרכזי נוער כדי להתמודד עם הבעיות האלה.

אברהם נגוסה: אז אני רוצה שתשתף אותנו מה קורה עכשיו ואיך אתה רואה את העניין ברמה המקצועית.

<רוני אקלה: תודה, אדוני היושב-ראש.

<רוני אקלה: קודם כול אני מאוד מצטער לשמוע אנשי מקצוע שמתגוננים במקום לחפש פתרונות ולהגיד שמקרה כזה שמגיע לפתח המשרדים שלהם, ואומרים – אני לא ידעתי ולא שמעתי וזה לא פותר את הבעיה.

<רוני אקלה: אני חושב שכדי לפתור את הבעיה צריך את אוכלוסיית היעד שפונה.

<רוני אקלה: אז יש אוכלוסיית יעד שפונה, שיש לה מצוקה, וברגע שיש לה מצוקה אז צריכים למצוא את הפתרונות ולא להתגונן ולא להגיד אני לא יודע, ואז שיבואו אלי.

<רוני אקלה: זה לא הולך ככה.

<רוני אקלה: לנו יש ניסיון רב בנושא של הפעלת מרכז נוער.

<רוני אקלה: חלק מהדברים שנאמרו גם פה במחקר, שבאזורים שאנחנו הפעלנו, כלומר בקרב בני נוער צמצמנו את התופעות השליליות, את תופעות העבריינות בזה שנתנו מענה ייחודי בשעות הפנאי של אותם בני נוער, שהעסקנו אותם משעה ארבע עד שבע בלילה יחד עם כל הגופים שנמצאים בסביבה, והתופעות נעלמו.

<רוני אקלה: לצערי הרב, היום אני רואה שיש בעיה חמורה מאוד שמתרחשת בכמה אזורים, שלדעתי צריך לתת עליה מענה.

<רוני אקלה: אתם הגעתם לראשון לציון, אולי זה דוגמה, אבל לא ראשון לציון בלבד זאת בעיה.

<רוני אקלה: יש כמה רשויות, יש כמה שכונות.

אברהם נגוסה: אמרתי את זה בהתחלה, זה רק מקרה.

<רוני אקלה: יש כמה שכונות שיש בהן בעיות קשות מאוד.

<רוני אקלה: חלק מהדברים שנאמרו, שההורים צריכים לשלם כופר לאותם עבריינים.

<רוני אקלה: אני יודע על מקרה אפילו שקרה לפני שבוע באזור שאנחנו גרים בו.

<רוני אקלה: יש תופעות חמורות מאוד בנושא.

<רוני אקלה: אולי הבעיות הן לא כל הקהילה אלא הבעיות הן ממוקדות.

<רוני אקלה: באזור הדרום אנחנו יודעים על הקשר עם בני מיעוטים.

<רוני אקלה: אנחנו יודעים, באזור המרכז, עם אוכלוסייה מהגרת שיש להם קשר עם משפחות חד-הוריות.

<רוני אקלה: אפילו עד כדי כך אנחנו יודעים שישנן משפחות חד-הוריות שכבר יש להן ילדים מהמהגרים למיניהם, ואני חושב שהתופעות הולכות ונעשות קשות יותר, וכתוצאה מכך בתוך המשפחה, באותה משפחה יש ילדים שמסוכסכים עם ההורים שלהם, אז יוצאים החוצה.

<רוני אקלה: כשיוצאים החוצה, אז מי שמקבל אותם, האנשים שאתם דיברתם עליהם כבר.

<רוני אקלה: זו הדרך הקלה ביותר לאתר את אלה החלשים, לצרף אותם למאגר כוח-האדם שלהם.

<רוני אקלה: כשאתם אומרים ונדליזם זה אומר ונדל, ילד שמעביר את הסמים ממקום למקום, אז אלה הילדים שיצאו מהבית ונקלעו לבעיה.

<רוני אקלה: לדעתי, יש ארבע אוכלוסיות יעד שצריך להתייחס אליהן בצורה נכונה כדי לתת מענה.

<רוני אקלה: אחת זה יוצאי צבא שאינם עובדים ומנסים למצוא את עצמם ולא הצליחו למצוא את עצמם ונמצאים בשכונות.

<רוני אקלה: כתוצאה מכך, מתפתח הנושא של אלכוהול ואני חושב שאנשי מקצוע צריכים לראות ולהתייחס אליהם כמה שאפשר.

<רוני אקלה: יש הרי גם מדיניות ממשלתית שעכשיו זה שילוב מיטבי של הקהילה האתיופית, יש גם תקציבים ששמעתי עליהם וצריך להתייחס בצורה נכונה ולתת מענה.

<רוני אקלה: דבר שני, בנות בגילאי 16 פלוס.

<רוני אקלה: ישנן תופעות חמורות שקורות, שהבנות האלה משדלים אותן בסכומים מזעריים של משאבים ואז הם לוקחים אותן לאזורים מסוימים שאתם יודעים עליהם, במיוחד המשטרה יודעת עליהם.

<רוני אקלה: אני חושב ששם צריך להיות טיפול נקודתי על מנת למנוע.

<רוני אקלה: אתם זוכרים את התופעה של קרית גת בזמנו, נערה שנשרפה ואז כתוצאה מכך עשינו טיפול והצלחנו למנוע את המשך הבעיה באזור הזה.

<רוני אקלה: הדבר השלישי זה נשים חד-הוריות.

<רוני אקלה: כמו שאמרתי, נשים חד-הוריות, ישנה בעיה חמורה לא רק בראשון לציון, בכל הארץ, ופה משרד הרווחה צריך למצוא את הדרך ביחד עם האוכלוסייה האתיופית.

<רוני אקלה: ישנם פעילים שאנחנו מכירים, אנחנו גם יכולים לעזור.

<רוני אקלה: שמעתי עכשיו שיש בעיה עם ההורים.

<רוני אקלה: אני אומר לכם, ההורים זה אנחנו.

<רוני אקלה: זה לא הורים שעלו בשנות השמונים.

<רוני אקלה: נכון, ישנם הורים וההורים זה גם מתחלק לכמה, ולדעתי פה צריך לעשות איזושהי הבדלה.

<רוני אקלה: כל הגופים, גם המגזר השלישי וגם המגזר הממשלתי, מנסים למצוא קבוצות הורים.

<רוני אקלה: רבותי, אם אתם הייתם רואים את התופעה הזאת, אתם לא מגיעים גם לסדנת הורים.

<רוני אקלה: למה?

<רוני אקלה: כי כולם מגיעים אליהם, אומרים להם, בואו לסדנת הורים.

<רוני אקלה: אז מה?

<רוני אקלה: גם חינוך וגם רווחה וגם עמותות וגם זה, אז איך ההורה יכול להגיע לקבוצות הורים?

<רוני אקלה: אלא אם כן, אם אתם יצרתם קשר משמעותי שיש לו מחויבות רבה מאוד, ואז אתה מזמין אותו, הוא יכול להגיע.

<רוני אקלה: הוא לא יכול להגיע בזה שאתה מזמין אותו לדיון חד-פעמי או פתאומי ואז תבואו להורים.

<רוני אקלה: לא.

<רוני אקלה: זה אומר שצריך להיות ברמת הרשות מישהו מתכלל, מישהו שיודע.

<רוני אקלה: קבוצות הורים, לא כל אחד יכול לבנות קבוצות הורים, רבותי.

<חיים דוד בן שושן: סליחה.

<חיים דוד בן שושן: אני פתחתי ואמרתי, יש לנו רכזי מניעה בתוך הקהילה.

<רוני אקלה: סליחה.

<רוני אקלה: אני מכיר את ראשון לציון - - -

<גילה בן בסט: גם אתה מקל ראש, כמו שקודם הקלת ואמרת - - -

<רוני אקלה: בקידום נוער - - -

<קריאות: - - -

אברהם נגוסה: סליחה, גברת.

אברהם נגוסה: הוא הקשיב לך, הוא לא הפריע לכם.

אברהם נגוסה: כשאתם דיברתם אף אחד לא הפריע, אז בואו תקשיבו.

<רוני אקלה: רבותי, אני מכיר את ראשון לציון, אני מכיר את רמת אליהו, אני מכיר את כל האזורים האלה.

<רוני אקלה: אנחנו גם פועלים בראשון לציון, אנחנו מסייעים לבני נוער.

<חיים דוד בן שושן: אתה יודע כמה משאבים - - -

<רוני אקלה: סליחה, תקשיב.

<רוני אקלה: אני לא פוליטיקאי, אני איש מקצוע שאני מדבר אתך.

<חיים דוד בן שושן: אני גם לא פוליטיקאי.

<חיים דוד בן שושן: אני עובד ציבור, אני לא פוליטיקאי.

<רוני אקלה: אז אם אתה עובד ציבור, אדרבה, זה אומר שיש לך אחריות רבה, שאתה צריך לתת מענה בנושא.

<חיים דוד בן שושן: חד-משמעית.

<רוני אקלה: אז אני אומר לך שיש תופעה ששמעת אותה.

<רוני אקלה: אני לא שמעתי אותך שאתה עונה להם שאתה תמצא את הפתרון אלא אתה אומר, אני אטפל ולא אמרת איזה כלים יש לך לטפל.

<רוני אקלה: שאני שמעתי, זו התגוננות.

<רוני אקלה: אני לא רוצה להיכנס לזה, אני לא צריך להתווכח אתך.

<רוני אקלה: אני מסביר לך את התופעות שבראשון לציון יש כמה פאבים שקרו בהם גם כן תופעות חמורות.

<רוני אקלה: אנחנו לא יכולים להתכחש לזה, ולכן צריכים לתת מענה בנושא הזה, אותם ילדים שמגיעים לאותו מקום, איך אתה מונע את הבעיה הזאת גם בעתיד.

<חיים דוד בן שושן: המענה צריך להיות מענה משולב, דו-סטרי ולא חד-סטרי.

<רוני אקלה: אני לא אמרתי חד-סטרי.

<חיים דוד בן שושן: מה שעלה פה סביב השולחן - - -

<רוני אקלה: אני לא אמרתי לך.

<רוני אקלה: בואו תשתפו את בני הנוער, אתה אמרת מנהיגים.

<רוני אקלה: אני מכיר את המנהיגים שנמצאים בראשון לציון.

<רוני אקלה: גם הם מנהיגים, יש גם מנהיגים נוספים.

<חיים דוד בן שושן: נכון.

<רוני אקלה: אתם ישבתם איתם ביחד?

<חיים דוד בן שושן: בטח.

<חיים דוד בן שושן: יש לנו פורום קבוע.

<רוני אקלה: אז למה לא ישבת איתם?

<רוני אקלה: הם הרי בראשון לציון.

<קריאות: - - -

אברהם נגוסה: אני מבקש.

<רוני אקלה: הדבר הרביעי שאני חושב שצריך להתייחס אליו – הנוער, שבמיוחד שייך לך, קידום נוער, זה אומר ילדים שנמצאים בשולי החברה, שלא התגייסו לצה"ל, ויכול להיות שיש להם רקע פלילי והם איבדו את האמון ואז גם השילוב שלהם בתופעות חמורות יותר הוא הרבה יותר קל.

<רוני אקלה: שם יש לנו בעיה חמורה וצריכים לטפל.

<גילה בן בסט: מסכימה אתך.

<רוני אקלה: אני במקרה עובד סוציאלי, אז אני יודע מה אני מדבר.

<גילה בן בסט: זו הצעקה הגדולה ואנחנו משקיעים עכשיו הרבה.

אברהם נגוסה: בבקשה, גברת, את יכולה לרשום דברים, אם יש לך שאלות אני אתן לך.

<רוני אקלה: אני חושב שאני מצביע על תופעה, ולמצוא פתרון ביחד.

<רוני אקלה: אני לא אמרתי שיש פתרון בכיס.

<חיים דוד בן שושן: יפה.

<חיים דוד בן שושן: אמרת את המילה – ביחד.

<רוני אקלה: אם יש לך פתרון אני מאוד שמח אבל יש תופעה חמורה באזור שלך, ואני לא מדבר באזורים אחרים – כשאני מכיר יותר מ-40 רשויות מקומיות – ולכן אני אומר, על המציאות צריך להסתכל כפי שהיא ולמצוא לה פתרון.

<רוני אקלה: והיום יש לנו בעיה, בעיה חמורה בתוך הקהילה.

<רוני אקלה: קהילה קטנה כזאת, שכל כך הרבה מטפלים.

<אילני אבבה קמפינו: יש כמות יותר גדולה של מטפלים ממטופלים.

<אילני אבבה קמפינו: המשאבים יכולים להספיק לכל המדינה.

<רוני אקלה: נכון.

<רוני אקלה: לכן אני אומר, בואו נשלב ידיים על מנת לתת מענה.

<רוני אקלה: אם לא נשלב ידיים, אתם אמרתם, אני לוקח דוגמה ממה שאמרתם.

<רוני אקלה: יש לכם מאה תוכניות.

<רוני אקלה: האם הן מסונכרנות ביניהן?

<גילה בן בסט: כן.

<רוני אקלה: האם אחד יודע מה מטפל השני?

<רוני אקלה: זו הבעיה החמורה.

<רוני אקלה: אני אומר שכן, זה לצאת ידי חובה.

<גילה בן בסט: לא, זה לא לצאת ידי חובה - - -

<רוני אקלה: אני לא ראיתי.

<רוני אקלה: אם יש מאה תוכניות - - -

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: צביקה גרייבר, בבקשה.

<צביקה גרייבר: שלום, אדוני היושב-ראש.

<צביקה גרייבר: אני יושב-ראש עמותת Keep Olim, שזוהי עמותה שמייצגת עולים מכל העולם.

<צביקה גרייבר: אני אפתיע פה אולי את יושבי השולחן אבל בעיית הסמים היא לא רק בקרב העולים האתיופים.

<צביקה גרייבר: יש בעיית סמים חמורה גם בקרב עולים אחרים, אבל אני לגמרי מסכים שהפתרון והבעיה הם מאוד מאוד קשורים, שבעצם מדובר פה בשתי וערב.

<צביקה גרייבר: בעצם העולים – וכאן אני מתחבר למר בני פרץ שדיבר - מאז שנות החמישים ועד היום יש חוסר אכפתיות וחוסר אמון מצד העולים במערכת, ובצדק רב.

<צביקה גרייבר: אם זה במשטרה, שכולנו ראינו אני חושב בווטסאפ או ביוטיוב או בפייסבוק את המכות ואת הצורה שמתנהגת כלפי עולים חדשים אזרחי המדינה, ואם זה העירייה – שתסלחו לי – כשאני שולח לשם עולה שהוא במצוקה וצריך תשובה דחופה, הידיים של העובדות הסוציאליות באיזשהו מקום כבולות כי הפתרונות הם באמת כל מיני הוסטלים בתל אביב לדוגמה, ביפו, שעדיף להיות ברחוב מאשר להגיע לאותו הוסטל ולנסות "להשתקם" שם.

<צביקה גרייבר: אנחנו עמותה שקיימת שנתיים, יש לנו 33,000 חברים מכל העולם, מאתיופיה ללוס אנג'לס, זה לא משנה בכלל.

<צביקה גרייבר: מה שרציתי להגיד, ששלושה מחברי העמותה שלנו כבר נהרגו מסמים בשנתיים האלה.

<צביקה גרייבר: לא שמעתי על זה בחדשות.

<צביקה גרייבר: ההיפך, כשניסיתי להרים את זה ולהביא את זה לשולחן, מאוד מהר ניסו להוריד את זה כי לא נעים לדבר על זה.

<צביקה גרייבר: לא נעים לדבר על זה.

אברהם נגוסה: מה זאת אומרת נהרגו בסמים?

<צביקה גרייבר: נהרגו, נמצאו בבתים שלהם מתים ממנת יתר.

<צביקה גרייבר: דרך אגב, אף אחד מהם לא היה אתיופי, ואחד מהם שאני מכיר אישית והכרתי אותו אישית לפני, הגיע לפה לארץ מאוד מאוד נורמלי, אבל כשיש מצוקה בעבודה ואתה לא מצליח למצוא עבודה ואתה לא מצליח להסתדר פה בארץ ואתה מרגיש שבמקום שכולם יפתחו לך את הדלתות כולם טורקים לך את הדלתות, מהר מאוד אתה יכול להגיע למצב שסמים זה נחמה מאוד מאוד טובה.

<צביקה גרייבר: דרך אגב, אני לא מדבר רק על סמים לא חוקיים, אני מדבר גם על סמים חוקיים שרופאים נותנים לעולים חדשים שלא מבינים מה הם לוקחים כי את אותן תרופות במדינות שלהם לא נותנים לאנשים במרשם, ובמקרה אותו בחור שאני הכרתי מת מסמים שהרופא נתן לו, ממשככי כאבים ומורפיום וכל מיני דברים כאלה.

<צביקה גרייבר: ולדעתי, עוד פעם, זה הכול שתי וערב.

<צביקה גרייבר: עד שהמערכת לא תתעורר וההוכחה המוחלטת היא שחוץ ממך, כבוד היושב-ראש, שאני מאוד מעריך ותמיד מעלה נושאים חשובים לשולחן, איפה כולם?

<צביקה גרייבר: איפה עוד חברי כנסת שישבו פה היום?

<צביקה גרייבר: איפה נציגי משרד הקליטה והעלייה שישבו פה?

<דנה גורדון שושני: יש, יש.

<צביקה גרייבר: אחת.

אברהם נגוסה: לא.

אברהם נגוסה: יש גם משרד החינוך.

<צביקה גרייבר: בסדר, אני שואל איפה עוד נציגים שישבו כאן.

<צביקה גרייבר: זו בעיה כל כך חמורה, אנשים מאבדים את החיים שלהם בגלל שהם עלו לארץ.

<צביקה גרייבר: אם הוא היה נשאר באתיופיה או היה נשאר בארצות הברית, סיכוי טוב שהוא לא היה מאבד את החיים שלו, הוא לא היה מתמכר לסמים.

<צביקה גרייבר: אתם מביאים אותם לפה, אתם מכריחים עולים ומשכנעים עולים להגיע למדינה הזאת - -

<אילני אבבה קמפינו: לא את האתיופים.

<צביקה גרייבר: - - בלי שיש מענה מתאים לאותם אנשים.

<צביקה גרייבר: ולכן, עד שלא נעצור את זה שם בהתחלה בהתחלה בהתחלה, שתהיה אכפתיות כלפי כל העולים מכל העולם, אנחנו נמשיך לשמוע סיפורים ונמשיך לשמוע שהם עושים, ועוד תוכנית ואין שיתוף פעולה ויש שיתוף פעולה.

<צביקה גרייבר: בתכלס, בשטח אין מספיק אכפתיות כלפי העולים, ואת זה אפשר לראות מעצם העובדה שמתוך 120 חברים אתה חבר הכנסת היחיד שיושב פה היום.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: בגלל הדחיפות של הנושא – שאני שמעתי, כמו שאמרתי בהתחלה בשבוע שעבר – אנחנו נמצאים בפגרה וחברי הכנסת נמצאים בפגרה, אז עשינו דיון דחוף כדי לשתף עם כל המערכות ולמצוא דרך התמודדות במציאות בתופעה כזאת.

אברהם נגוסה: אני בטוח שהפרוטוקול יגיע לכל חברי הכנסת, לפחות לאלה שחברים בוועדת העלייה והקליטה.

אברהם נגוסה: אנחנו נמשיך לדון בנושא הזה, לא נוותר, זה אני יכול להבטיח לך.

אברהם נגוסה: אנחנו נשמע נציגים ממשרד החינוך.

אברהם נגוסה: קרן רוט איטח, בבקשה.

<קרן רוט איטח: אני רוצה לברך אותך על קיום הדיון המאוד מאוד חשוב הזה בעיני.

<קרן רוט איטח: אני חושבת שאתה מציג פה סוגיה מאוד מאוד כואבת וחשובה, שהיא רלוונטית למשפחות שאנחנו פה שומעים אבל ודאי רלוונטית לעוד הרבה משפחות שלא נמצאות כאן ולעוד הרבה מאוד בני נוער.

<קרן רוט איטח: והתופעה של שימוש בסמים, אלכוהול, ובכלל מעורבות בהתנהגויות סיכון היא תופעה ששמורה להרבה מאוד מתבגרים, לא רק לילדי עולים אבל בוודאי יותר לילדי עולים כי מלכתחילה משבר ההגירה בוודאי מביא אותם למצבים יותר סיכוניים.

<קרן רוט איטח: אני רוצה לציין כנציגת מערכת החינוך.

<קרן רוט איטח: מערכת החינוך לא פועלת לבד ואני חושבת שעצם הדיון גם מחייב אותנו לאמירה, מחייב אותנו להתבוננות פנימה והחוצה, מה אנחנו צריכים לעשות יותר בשילוב ידיים על מנת שמקרים כאלה כמה שפחות יעברו את המסננת ויהיו יותר מטופלים, יותר מוחזקים על-ידי כולנו.

<קרן רוט איטח: אנחנו כמערכת חינוך לא פועלים לבד, אנחנו פועלים בשיתוף משרדי ממשלה נוספים, בשיתוף הרשות הלאומית למלחמה בסמים.

<קרן רוט איטח: לשאלתך, בני - שאני לא מכירה – אנחנו מפעילים תוכניות חינוך אוניברסליות בתוך מערכת החינוך החל מגן הילדים, ודווקא ראשון לציון מצטיינת בכך.

<קרן רוט איטח: אנחנו מפעילים החל בגן הילדים תוכניות שמטרתן לפתח כישורי חיים ולפתח החל מהגיל הצעיר את המסוגלות ואת החוזק ואת היכולת לבחור בצורה נכונה שמאפשרת להתבגר ולגדול בצורה טובה.

<קרן רוט איטח: התוכניות שלנו פועלות.

<קרן רוט איטח: אנחנו בוודאי בגני הילדים לא נדבר איתם על סמים ואלכוהול, אנחנו נדבר איתם על חומרים מסוכנים.

<קרן רוט איטח: התוכניות שלנו מותאמות גיל, מותאמות השלבים ההתפתחותיים, לצרכים ההתפתחותיים וגם למצבים שפוגשים את הילדים ואת בני הנוער.

<קרן רוט איטח: אנחנו ממשיכים בכיתות היסוד ומדברים איתם על חומרים מסוכנים, בכיתות ה'-ו' כבר מדברים איתם על סיגריות, על אלכוהול, מדברים על מה המשמעות של שימוש, מה הסיבות למה כן ולמה לא, מה המחירים, מה הרווחים; בחטיבת הביניים אנחנו מעבים את התכנים שלנו ועושים עבודה גם על עישון, גם על אלכוהול, גם על סמים, ובוודאי גם בחטיבה העליונה ממשיכים ועובדים על מגוון התכנים, כששוב, המטרה שלנו לחזק את הכוחות לילדים לבחור בחירות נכונות שמביאות אותם למקומות טובים.

<קרן רוט איטח: בצד העבודה שאנחנו עושים, ופה אנחנו לא עושים הבחנה בין עולים לוותיקים, מה שציינתי פה, תוכנית כישורי חיים היא תוכנית שעובדת עם כלל האוכלוסיות.

<קרן רוט איטח: התוכניות שלנו משלבות הורים, אנחנו מזמינים הורים לפעילות כי אנחנו מאמינים שעל מנת לייצר השפעה על הילדים אנחנו חייבים להיות עם מסרים משותפים ועם שפה משותפת.

<קרן רוט איטח: ולכן אנחנו מייחדים פרקים בתוכניות שלנו לעבודה עם הורים.

<קרן רוט איטח: בצד זה, אנחנו מפעילים את התוכניות שהן יותר סלקטיביות, יותר ייחודיות לאוכלוסיות שונות.

<קרן רוט איטח: יש לנו תוכנית אופ"י – אימון ופיתוח יכולות התמודדות, זו תוכנית שעובדת עם קבוצות של מתבגרים כבר בתיכונים, בחטיבות היותר גדולות, עבודה עם ילדים שכבר מעורבים בשימוש באלכוהול, מעורבים בעישון ורוצים לעשות שינוי, ועושים את העבודה - - -

אברהם נגוסה: התוכנית הזאת פועלת, אני לוקח כמקרה.

אברהם נגוסה: כמו שאמרתי, התופעה היא כללית ארצית אבל אני לוקח את ראשון לציון, רמת אליהו.

אברהם נגוסה: התוכנית שאת מדברת עליה, יש להם תוכנית שפועלת ברמת אליהו?

אברהם נגוסה: כמה משתתפים?

אברהם נגוסה: על הנייר אני יודע, אבל בפועל כמה משתתפים בתוכנית הזאת?

<קרן רוט איטח: אני אומר לך שיש לנו כ-90 קבוצות ברמה הארצית שבה שותפים גם יוצאי - - -

אברהם נגוסה: אוקיי.

אברהם נגוסה: ברמת אליהו כמה יש?

<קרן רוט איטח: ברמת אליהו אני לא יודעת לומר לך אם יש קבוצות אופ"י, אבל יש קבוצות אחרות שעובדות ברמת אליהו ובראשון.

אברהם נגוסה: למשל?

<קרן רוט איטח: קבוצות עוצמה שעובדות בשיתוף עם הרשות למלחמה בסמים ובשיתוף בית-הספר והשיטור הקהילתי בתוך בית-הספר.

<אילני אבבה קמפינו: בשיתוף עיר ללא אלימות.

<קרן רוט איטח: בעיר ללא אלימות.

<קרן רוט איטח: עובדים בתוך בית-הספר על התנהגויות סיכון ומסבירים ועושים איזשהו גישור על החוק ומסבירים את החוק.

<קרן רוט איטח: אז יש את העבודה הזאת.

<קרן רוט איטח: יש עבודה נוספת, עבודה רגשית עם ילדים בסיכון שמאותרים כילדים בסיכון.

<קרן רוט איטח: לא מייחדים רק לילדי הקהילה האתיופית אלא עושים קבוצה מעורבת שבתוכה נמצאים גם ילדי הקהילה האתיופית, שעובדים יחד עם היועצת החינוכית, עושים עבודה על ההתפתחות הרגשית ועל הקשיים שמאפיינים גיל התבגרות – על תרבות הפנאי, על דילמות, על דברים שמעסיקים מתבגרים.

<קרן רוט איטח: אז זה לא נקרא אופ"י, זה נקרא קבוצה אחרת רגשית שעובדת עם ילדים בסיכון.

<קרן רוט איטח: ובמקביל, יש גם עבודה עם ההורים של הילדים, עם מנחה של הקהילה האתיופית.

<קרן רוט איטח: אני אומרת פה מה שנעשה כבר ברמת העיר.

<חיים דוד בן שושן: זהבה ברוך.

<קרן רוט איטח: עבודה שנעשית בעיר עם מנחה שעובדת יחד עם הרשות למלחמה בסמים.

<קרן רוט איטח: שוב, תיאום ושיתוף פעולה בין הרשות למלחמה בסמים, עיר ללא אלימות ובית-הספר, זאת אומרת שביחד יש עבודה שנעשית.

<קרן רוט איטח: זה לגבי מה שאני קיבלתי מהמדריכה שלי שפועלת בראשון.

<קרן רוט איטח: כמובן שיש לנו הרבה מה לעשות.

<קרן רוט איטח: אם יש עדיין ילד בודד אחד שנמצא בסיכון, זה אומר שלא עשינו מספיק ולא עשינו די, יש לנו עוד הרבה מאוד מה לעשות, אבל שוב, אני חושבת שכאן זה לחבור ביחד ולחשוב יחד עם נציגי הקהילה מה מתאים, מה רלוונטי.

<קרן רוט איטח: ורק לומר שאחד הדברים שאנחנו מאוד מפתחים בתוכניות שלנו זה מנהיגות נוער.

<קרן רוט איטח: יש לנו קבוצה של "עמיתים ומשפיעים" ובתוך הקבוצה הזאת שהיא נבחרת על-ידי התלמידים – תלמידים בוחרים בחברים שלהם והם יחד עם הצוות החינוכי מעבירים את התוכנית בתוך בית-הספר.

<קרן רוט איטח: בקבוצות האלה פועלים כ-8,000 בני נוער בכל הארץ – ראשון מובילה בצורה יוצאת מן הכלל את התוכנית הזאת ונמצאים בה משולבים גם תלמידים דתיים, גם תלמידים עולים, גם תלמידים ותיקים, מכל הקשת, מכל המגוון, ואני חושבת שזאת הדרך לעשות את זה.

אברהם נגוסה: אנחנו נשמע מהמשטרה כי אני יודע שאתה צריך לצאת.

אברהם נגוסה: מה שאנחנו שומעים ושמעת גם מצד המשפחות והנציגים וגם מהעירייה וממשרדי הממשלה – משרדי הממשלה, עוד נמשיך לשמוע את זה – אבל ממשרד החינוך יש תוכניות, יש מאמצים, אבל אין משטרה שמגינה.

אברהם נגוסה: אז פה הבעיה שכנראה המשטרה נכשלת להגן על האזרחים, התושבים?

<רפ"ק אבי אדי: לא.

אברהם נגוסה: אז עובדה שאנשים נאלצים לשלם כמו ששמעת.

<רפ"ק אבי אדי: כבוד היושב-ראש, שמי אבי, אני ממחלקת הנוער במטה הארצי.

<רפ"ק אבי אדי: אני אתייחס קודם כול באופן כללי לפעילויות שמחלקת נוער עושה בכל הנוגע לפשיעה, טיפול בפשיעה, הפניה של קטינים לטיפול באופן כללי על אוכלוסיות, ועולים בפרט, ולבסוף גם נציגי העדה שיושבים פה או כלפי בני העדה שיושבים פה.

<רפ"ק אבי אדי: המשטרה, ככל שיש תופעה כזו או אחרת וככל שיש תלונה כזו או אחרת, תטפל ותחקור ותבדוק בדיוק את מה שקרה על מנת להגיע למיצוי הדין עם אותם עבריינים, אם יש כאלה.

<רפ"ק אבי אדי: זה לעניין הנקודות הספציפיות שעלו פה.

<רפ"ק אבי אדי: אני לא אתייחס עכשיו לתלונה כזו או אחרת כי אני לא מכיר את הפרטים בה ואני חושב שזה גם חוסר אחריות שלנו להתייחס בדיוק לפרט כזה או אחר.

<רפ"ק אבי אדי: היה ויש אדם שנתקל - - -

אברהם נגוסה: אנחנו לא ציינו שם ולא פרט מסוים.

אברהם נגוסה: אנחנו מדברים באופן כללי.

אברהם נגוסה: כתופעה, נכון, לקחנו כ-Case Study את רמת אליהו.

<רפ"ק אבי אדי: אני מבין.

<רפ"ק אבי אדי: אתה רוצה לדבר על הנושא של עולים בכלל, אוכלוסיות שמעורבות בהימורים, אלכוהול וצריכת סמים, באופן כללי.

<רפ"ק אבי אדי: אני מבין את זה ואני יודע, ולשם אנחנו בדיוק מכוונים.

<רפ"ק אבי אדי: לדוגמה, אלכוהול.

<רפ"ק אבי אדי: כל מה שנוגע לטיפול אלכוהול, ביחד עם הרשויות המקומיות, ביחד עם משרדי הרווחה ועם משרד החינוך, גם בהסברה, גם במניעה, גם בהרצאות בתוך בתי-ספר, הרצאות לקבוצות הורים, לזהות מצבי סיכון כאלה ואחרים מכלל הגופים, כל זה עולה על השולחן כל הזמן, נמצא כל הזמן שם.

<רפ"ק אבי אדי: לזה מצטרף כל נושא האכיפה שקיים.

<רפ"ק אבי אדי: ב-2013 יזמנו דרך הכנסת את הנושא של האכיפה המסיבית כנגד צריכת האלכוהול בקרב צעירים ובקרב בני נוער בפרט.

<רפ"ק אבי אדי: כל הנושא הזה עלה בגלל הצורך מתוך השטח – שפיכות אלכוהול באלפים, סגירת מקומות שמוכרים לקטינים אלכוהול גם באלפים לאורך השנים, מ-2013.

<אתי כהנא: 2010.

<רפ"ק אבי אדי: ב-2010, סליחה.

<רפ"ק אבי אדי: בנוסף לזה, כל הנושא של אספקת אלכוהול לקטינים על-ידי גורמים של צד שלישי, גם אליהם אנחנו התחלנו להגיע.

<רפ"ק אבי אדי: זה אומר שהקטינים, נכון להיום, לא מגיעים בעצמם כדי לקנות את האלכוהול כי לא מוכרים להם.

<רפ"ק אבי אדי: שואל בעל העסק בדרך כלל בן כמה הוא, מתחיל לשאול אותו את השאלות ולא מוכן למכור לו.

<רפ"ק אבי אדי: אז היום הם מצאו שיטות אחרות.

<רפ"ק אבי אדי: הם מתחילים להפעיל גורמים שלישיים בדרך כלל בדמות בגיר שמגיע לאותו עסק, קונה עבורם את האלכוהול, גם אליהם אנחנו הגענו.

<רפ"ק אבי אדי: אנחנו הגענו גם לאנשים שמספקים את האלכוהול דרך האינטרנט, גם אליהם אנחנו הגענו.

<רפ"ק אבי אדי: זאת אומרת, יש פעילויות מסיביות של אכיפה בכל הנוגע לצריכת אלכוהול על-ידי קטינים.

<רפ"ק אבי אדי: זה נושא שמציק לנו, זה נושא שמפריע לנו, אנחנו יודעים מה המשמעויות שלו ואנחנו יודעים גם למה זה מוביל בתוך הרשות המקומית.

<רפ"ק אבי אדי: הרשות המקומית יכולה להעיד גם, צריכת אלכוהול בגנים ציבוריים תוביל למעשי ונדליזם, תוביל למעשי אלימות כאלה ואחרים, ולשם אנחנו לא רוצים להגיע ועל כן אנחנו פועלים בעניין הזה.

<רפ"ק אבי אדי: לעניין סמים – לעניין צריכת סמים בכלל בקרב קטינים, הנושא של הצרכנים עצמם, לפחות לעניין צריכת הסמים, הוא הנושא הטיפולי.

<רפ"ק אבי אדי: החקירה כדי להבין למה הם התחילו, לאחר מכן ההפניה לשירות מבחן לנוער על מנת שיקבלו את הטיפול, ובסופו של דבר במידה ויש שיתוף פעולה מאותו קטין כלפי שירות מבחן לנוער ואנחנו נקבל המלצה חיובית, אנחנו נהיה חיוביים ביותר ואפילו אנחנו נסגור להם את התיקים מבלי שיהיה להם שום דבר רשום בשום מקום ואף אחד לא יראה את זה גם.

<רפ"ק אבי אדי: עד לשם החוק מוכן להגיע כדי לעזור להם.

<רפ"ק אבי אדי: הנקודה היא שאנחנו צריכים גם את שיתוף הפעולה.

<רפ"ק אבי אדי: במידה וגילינו משהו כזה אנחנו צריכים את ההורים שידרבנו את הקטין ללכת לקבל את הטיפול, אנחנו כבר גילינו להורים שמשהו קורה, אנחנו הצפנו את זה על השולחן.

<רפ"ק אבי אדי: אם ההורה לא יהיה מעורב בתוך התהליך של הטיפול, סביר להניח שהילד הזה יחזור על המעשה, סביר להניח שהילד יחזור להיות צרכן סמים, ובעקבות כך גם יחזור להיות עוד כמה דברים יכול מאוד להיות, להיות מעורב בפשיעה נוספת שמעורבת בסמים, רכוש וכדומה.

אברהם נגוסה: מסעדות שפועלות 24 שעות כל הלילה, בשבת וכו'.

<רפ"ק אבי אדי: לעניין רישוי עסקים אני לא אכנס כי אני לא מעורה, ואם הייתם מבקשים לדעת משהו לגבי רישוי עסקים סביר להניח שהיו שולחים לפה נציג שהיה מסוגל לתת את התשובה לגבי רישוי עסקים.

<רפ"ק אבי אדי: אני חושב שזה יהיה חוסר אחריות מצדי גם לתת תשובה בשם רישוי עסקים כי אני לא מכיר את החוק לחלוטין, מה גם שלגבי ראשון לציון אני חושב שנציג המשטרה, אם היה מוזמן לפה מתחנת ראשון לציון בדמות סגן מפקד התחנה או מפקד התחנה, היה יכול לתת תשובות הרבה יותר מוסמכות לעניין של כמה עסקים עומדים בתור לסגירה, למה הצווים המינהליים, אם קיימים, הם לא מתבצעים.

<רפ"ק אבי אדי: אם יש צווים כאלה ואחרים בהליכים שיפוטיים כאלה ואחרים כנגד עסקים שפתוחים בניגוד לחוק, מה קורה איתם.

<רפ"ק אבי אדי: אני חושב שכל זה צריך להיות באמת מופנה לאותו גורם במשטרת ראשון לציון על מנת שייתן את התשובה הרלוונטית, ואני מאמין וגם יודע דרך אגב מתוך ניסיון שלי בשטח שמקומות שהיה צריך לסגור אותם, נסגרו, וברגע שהיה הצו השיפוטי, סגרנו את המקום בלי שאלות.

אברהם נגוסה: בנקודה הזאת אני רוצה שתבהיר האם באופן כללי המשטרה נותנת למסעדות שיפעלו כל הלילה, 24 שעות, כולל שישי-שבת ושבת.

<רפ"ק אבי אדי: אני לא יודע.

<רפ"ק אבי אדי: אני לא הגורם המוסמך לענות על זה מאחר שיש רשות מקומית שהיא אחראית על מתן רישיונות לעסקים והיא האחראית הבלעדית למתן האכיפה על העסקים עם רישוי עסקים בתחנת המשטרה.

<רפ"ק אבי אדי: אני לא מכיר את הנושא הזה.

אברהם נגוסה: מה שאתה אומר, ברישוי עסקים כתוב שהוא יכול להפעיל את - - -

<רפ"ק אבי אדי: לא.

אברהם נגוסה: אז מה?

אברהם נגוסה: אין חוק כללי?

<רפ"ק אבי אדי: אל תכניסו לי לפה מלים בבקשה, אדוני היושב-ראש.

<רפ"ק אבי אדי: מה שאני אומר זה משהו מאוד מאוד פשוט.

<רפ"ק אבי אדי: במידה ויש עסק שפתוח בניגוד לחוק, הרשות המקומית יודעת בדיוק מה היא צריכה לעשות כדי להפעיל את הסמכות שלה כדי לסגור את העסק הזה ואם היא צריכה את סיוע המשטרה בסגירת העסק, המשטרה תסייע ככל שהיא צריכה להתערב.

<רפ"ק אבי אדי: זה לעניין רישוי עסקים.

<בני פרץ: סליחה, תמקד את סמכות הסגירה במקרה ויש פשיעה במקום מסוים.

<בני פרץ: 30 הימים האלה שמותר לכם לסגור, המערכת יכולה לפעול גם לסגור - - -

<רפ"ק אבי אדי: סליחה, יש סמכות סגירה מינהלית וככל שאנחנו יודעים על מקרים, לדוגמה של מכירת אלכוהול לקטינים או לחלופין, של מכירת אלכוהול אחרי השעות שמותר למכור אלכוהול, או לחלופין, הגדרה של עסק שאין לו היתר למכור אלכוהול, כמובן שקצין הרישוי בתחנה מוסמך לסגור את העסק על-פי הצו המינהלי ועל-פי הסמכויות שיש לו בחוק, וזה נעשה.

<רפ"ק אבי אדי: אם אתה רוצה את הנתון של כמה עסקים בראשון לציון לדוגמה נסגרו בתקופה האחרונה בצו מינהלי, אין בעיה, נוכל להפנות את זה לתחנת ראשון לציון, אני מאמין שאתה תקבל את הנתון המדויק בדיוק כמה עסקים, איפה ומתי זה קרה.

אברהם נגוסה: אני אשמח לקבל את זה.

אברהם נגוסה: הוועדה דורשת לקבל את זה בכתב.

<רפ"ק אבי אדי: אין שום בעיה.

<רפ"ק אבי אדי: המשטרה תביא לך את הנתון בלי בעיה בכלל.

<רפ"ק אבי אדי: הדבר האחרון שאני אדבר עליו זה על נושא ההימורים בקרב קטינים.

<רפ"ק אבי אדי: כמחלקת נוער במשטרה אנחנו לא מכירים תופעה של הימורים בקרב קטינים, סביר להניח שזה קיים במספרים מועטים.

<רפ"ק אבי אדי: ככל שאנחנו יודעים, המספרים ברמת התיקים - - -

אברהם נגוסה: דובר פה גם על יוצאי צבא.

אברהם נגוסה: יכול להיות גם לא קטינים.

<רפ"ק אבי אדי: אני אומר, זה לא רק קטינים.

<רפ"ק אבי אדי: אני מדבר כרגע על הימורים שמעורבים בהם קטינים כי שם באמת זה זועק, וככל שאנחנו יודעים על מקרה כזה אנחנו מטפלים בו במלוא החומרה.

<רפ"ק אבי אדי: אני יכול לתת לכם דוגמה מצפון הארץ, לאו דווקא מהמרכז, למרות שגם לגבי המרכז אני מכיר כמה מקרים כי אני די מעורה בהם, של פרשיית הימורים שהתחילה בתוך האינטרנט, דווקא ממשחק בפייסבוק, שקטינים המירו את הז'יטונים למעשה לכסף אמיתי, זאת אומרת הז'יטון היה שווה בווירטואלי כלום אבל נניח הוא היה שווה עשר נקודות בווירטואלי, הם המירו את זה לכסף אמיתי שווה-ערך עשרה שקלים, וכך הגיעו חובות של קטינים אחד לשני בסכומים של מאות ואלפי שקלים, כשאנחנו ידענו מזה, אנחנו ידענו לטפל בזה, הכנסנו את הרווחה לתוך הסיפור.

<רפ"ק אבי אדי: דרך אגב, במקרה הזה הם גם היו קטינים מתחת לגיל האחריות הפלילית אז על אחת כמה וכמה שהמשטרה הייתה רק גורם מתערב ולא גורם מטפל.

<רפ"ק אבי אדי: הרווחה כן טיפלו בזה ואנחנו הצפנו את זה ואנחנו יודעים לתת את הנקודות ואת המענה איפה שצריך.

<רפ"ק אבי אדי: בנוסף לזה אני אבוא ואומר, במידה ואחד האנשים שיושבים פה או לחלופין הוא מכיר אדם אחר שנפגע כתוצאה מכך שהילד שלו עשה טעות, הימר במקום כלשהו, חייב כסף, ואותם גורמים שחייבים להם את הכסף מפעילים את הלחץ, אין שום בעיה לפנות לאותה תחנה, גם אם צריך בהתחלה בעילום שם, ואנחנו נדע איך להמשיך את הטיפול משם ולבנות את האמון ביחד על מנת שהם יאמינו שאנחנו מסוגלים לתת את המענה מבלי לסכן אף אחד.

<רפ"ק אבי אדי: לא פעם אחת ולא פעמיים טיפלנו בתיקים של סחיטה באיומים והגענו למיצוי הדין עם העבריינים, ולא פעם ולא פעמיים טיפלנו בתיקים שבהם היו מעורבים קטינים שנסחטו על-ידי גורמים כאלה ואחרים, אם בתוך בית-הספר על-ידי תלמידים אחרים ואם מחוץ לבית-הספר על-ידי גורמים אחרים, ידענו להגיע לכולם כל עוד היה שיתוף פעולה ואמון.

<רפ"ק אבי אדי: ובעניין של אמון, רק אתמול קיימנו דיון עם ראש אמ"ש במשטרה, עם נציגי העדה, לצורך העניין במסגרת של ועדת אמון ששם מעלים נציגי הוועדה את הבעיות שעולות אצלכם, ואנחנו נותנים להם מענה ביחד על מנת להגיע בדיוק לנקודות שמדברים עליהן פה – איך לבנות את האמון, איך לדווח למשטרה כשצריך, איזה סוג טיפול המשטרה מסוגלת לתת.

<רפ"ק אבי אדי: הרי בסופו של דבר, משטרה יש אחת במדינת ישראל, אין עוד משטרה.

<רפ"ק אבי אדי: אם הם לא יאמינו בנו, למי הם יפנו?

<רפ"ק אבי אדי: הם צריכים לפנות אלינו עם הבעיות ואנחנו ניתן להם את הפתרונות.

אברהם נגוסה: אנשים מתלוננים ולא מקבלים מענה - -

<רפ"ק אבי אדי: לא, הם כן מקבלים.

אברהם נגוסה: - - או סיוע , אז זה מה שפוגע באמון.

<רפ"ק אבי אדי: לא, אני חולק עליך.

<רפ"ק אבי אדי: הם כן מקבלים מענה.

אברהם נגוסה: אמרו.

אברהם נגוסה: בן אדם אמר, בעצמו.

<קריאה: מקבלים מכות מהמשטרה.

<קריאות: - - -

<רפ"ק אבי אדי: לא.

<רפ"ק אבי אדי: סליחה.

<רפ"ק אבי אדי: הוא אמר שיש בעיה.

<רפ"ק אבי אדי: הוא אמר שהוא לא פנה למשטרה מכיוון - - -

<אילני אבבה קמפינו: לא.

<אילני אבבה קמפינו: הוא פנה, הוא דיבר באמהרית.

אברהם נגוסה: הוא פנה והמשטרה לא עשתה כלום.

<רפ"ק אבי אדי: בוא נשים את הדברים על דיוקם.

<רפ"ק אבי אדי: לעניין של ההימורים או לעניין של האדם שהיה חייב כסף, לא פנו למשטרה מאחר שאיבדו את האמון.

<רפ"ק אבי אדי: זה מה שנאמר.

<רפ"ק אבי אדי: אפשר ללכת לפרוטוקול, דרך אגב.

<איאנאו טרפה: - - -

<רפ"ק אבי אדי: ואז הוא אמר שהוא לא ענה למשטרה ב-2017 - - -

אברהם נגוסה: פרצו - - -

<רפ"ק אבי אדי: סליחה, אדוני, תן לי בבקשה לדבר.

אברהם נגוסה: אני נותן לך.

<רפ"ק אבי אדי: הוא טען שבשנת 2017 הוא לא פנה לעניין החדש שנוצר מכיוון שהוא איבד את האמון על מקרה שהיה בשנת 2010 בעניין ההתפרצות.

<רפ"ק אבי אדי: אדוני היושב-ראש, אני אומר לך מקרה אישי שלי.

<רפ"ק אבי אדי: גם לי פרצו את הבית, גם לי גנבו והפכו את הדברים וגם לי המשטרה באה ועשתה בדיוק את אותן פעולות כפי שעשו אצלו בדיוק.

<רפ"ק אבי אדי: מבטיח לך, אין שום פעולה אחרת לעשות, וגם אצלי בסופו של דבר התיק נסגר מהעילה עבריין לא נודע כי לא ידעו מי פרץ לבית שלי.

<רפ"ק אבי אדי: זה אומר שאני איבדתי את האמון במערכת?

<רפ"ק אבי אדי: לא, סליחה, זה אומר שבפעם הבאה שפרצו לי אני הלכתי לדווח עוד פעם וזה אומר שבפעם הבאה שיפרצו לי אני אלך לדווח עוד פעם.

<רפ"ק אבי אדי: למה?

<רפ"ק אבי אדי: כי ככל שאני אציף את זה בדיווחים ככה אני אדע, המשטרה עכשיו תדע ששם יש בעיה ולשם אני אכווין את מירב הכוחות שלי כדי לתת פתרון.

<רפ"ק אבי אדי: זה האמון וזה הפתרון.

אברהם נגוסה: היו לי הרבה שאלות לשאול אותך אבל אמרת, אני לא תחנת משטרה מראשון לציון, ולכן הוא צריך לענות.

<רפ"ק אבי אדי: נכון.

<רפ"ק אבי אדי: אני אומר באופן כללי, אני מדבר באופן כללי עכשיו.

<רפ"ק אבי אדי: האמון של משטרה ואזרח, זאת הצורה.

<רפ"ק אבי אדי: זה באופן כללי, זה לאו דווקא ראשון לציון.

<רפ"ק אבי אדי: זה בכל מקום וזה ככה עובד, וזה ככה צריך לעבוד.

אברהם נגוסה: ואתה אומר שהמשטרה מטפלת טוב?

<רפ"ק אבי אדי: אני אומר שהמשטרה מטפלת ככל שהיא יכולה.

אברהם נגוסה: זה מה שאתה אומר?

<רפ"ק אבי אדי: נכון.

<רפ"ק אבי אדי: המשטרה מטפלת ככל שהיא יכולה - -

אברהם נגוסה: אז איך קורה דבר כזה?

<רפ"ק אבי אדי: - - במירב האמצעים שעומדים לרשותה.

<רפ"ק אבי אדי: כשהדברים מגיעים לידיעתה, כן יש טיפול, כן יש תיקים, כן יש מעצרים.

<רפ"ק אבי אדי: ראשון לציון אתה דיברת?

<רפ"ק אבי אדי: רק לאחרונה בתחנת ראשון לציון עצרו סוחר סמים שמכר לעשרות קטינים סמים, עשרות.

<רפ"ק אבי אדי: נפתחו משהו כמו כמעט 500 תיקים לאותו סוחר שמכר לקטינים, דרך אגב.

<אילני אבבה קמפינו: ממוצא אתיופי.

<רפ"ק אבי אדי: מתוך מה זה מגיע?

<רפ"ק אבי אדי: מתוך חוסר אכפתיות?

<רפ"ק אבי אדי: לא, סליחה, זה מגיע מאכפתיות כי אנחנו רוצים להגיע לקטינים, כי אנחנו רוצים לדעת מי צורך את הסמים כדי לתת להם את הטיפול ובסופו של דבר הכי חשוב זה להרחיק את הבן אדם שמכר להם את הסמים.

<רפ"ק אבי אדי: אבל זה מתוך זה שבאים ואומרים לנו ומדברים על זה.

<רפ"ק אבי אדי: לא מתוך זה שמסתירים את זה ולא מתוך זה שאומרים לנו מלכתחילה – תשמעו, בגלל שאנחנו לא מאמינים בכם, אנחנו לא רוצים לבוא אליכם.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: גברת, בבקשה.

<אירינה לוית: אני אירינה לוית, יושב-ראש עמותת אלי"ס, אימהות למען ילדים בסיכון, אבל אני מבקשת לדבר ברוסית.

<אירינה לוית: (נושאת דברים בשפה הרוסית).

<רחל מולר: אני אתרגם, אלא אם יש מישהו אחר שרוצה לתרגם.

אברהם נגוסה: לא.

אברהם נגוסה: תתרגמי.

אברהם נגוסה: אני לא מבין את זה.

<רחל מולר: אני רחלי מהקרן לידידות, אבל אני אתרגם את מה שאירינה אומרת.

<רחל מולר: אירינה אומרת שהיא הקשיבה לכולם בתשומת לב רבה וזה מאוד מזכיר לה את הסיפור של בגדי המלך החדשים.

<רחל מולר: היא אומרת שהיא אימא לילד נרקומן, שבעצם העמותה קיימת עשר שנים ופונים אליה הרבה מאוד הורים שיש להם את אותה בעיה והיא מבינה שהתופעה מתרחבת אבל אין פתרון לבעיה הזאת.

<רחל מולר: יש שתי נקודות שהיא רוצה להעלות פה לדיון וחשיבה.

<רחל מולר: היא אומרת שאם התופעה בעצם מדברת על התמכרויות לסמים ושימוש באלכוהול, וכרגע אין פתרונות או כל התוכניות שמוצעות כרגע לא ממצות את העניין אז צריך אולי לגשת לזה מזווית ראייה אחרת – עם פסיכולוגים ועם עובדים סוציאליים ועוד אנשי מקצוע ברמה של שיתוף של כל המשרדים ביחד כדי באמת לגשת בצורה נכונה לילדים, לנוער שמתמכרים.

<רחל מולר: היא אומרת שבעצם הילדים של היום, הילדים והנוער של היום הם לא מה שהם היו בדורות קודמים ולכן בכלל צריך להסתכל על זה בראייה אחרת, לגשת לזה מתוך משחקי מחשב, מתוך סרטים לילדים.

<רחל מולר: לפני כן היא אמרה לי סרטי אנימציה אפילו, כדי להסביר לילדים את התופעה.

<רחל מולר: היא אומרת שלא צריך להסביר לילדים ולנוער רק את העניין שלהתמכר לסמים או להשתמש בסמים ואלכוהול זה משהו שאסור.

<רחל מולר: צריך להסביר להם שזה לא חוקי ולהתחיל אפילו מילדים בכיתה א', לא להגיע למצב שאנחנו מסבירים לנוער אלא להתחיל ממש בגילאים המוקדמים יותר, להסביר להם שזה משהו פלילי כיוון שכשיסבירו להם שזה משהו פלילי הם לא יגעו בו, זה לא חוקי ולא כדאי לגשת לשם.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: אני צריך לסכם את הדיון, אני גם צריך לרוץ להצביע בוועדה אחרת.

אברהם נגוסה: גם זמננו תם.

אברהם נגוסה: דבר אחד ברור, שאין מחלוקת לגבי התופעה.

אברהם נגוסה: התופעה קיימת, ואנחנו כולנו צריכים לשלב ידיים על מנת להילחם נגד התופעה.

אברהם נגוסה: ולכן, אנחנו נקיים דיון בראשון לציון, ברשות המקומית בראשון לציון, כשכל הגורמים וגם נציגי העולים וגם נציגי אנשי המקצוע, הם יהיו שותפים, וביחד אנחנו נבנה איך אנחנו משלבים ידיים כולם ביחד כדי להילחם בתופעה.

אברהם נגוסה: אנחנו נתאם עם הרשות בראשון לציון את קיום הדיון שם במקום, ואני מודה לכם שהגעתם.

אברהם נגוסה: המשטרה, כמו שאמרתי, את הנתונים תשלחו לנו בכתב.

<רפ"ק אבי אדי: בוודאי.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: הישיבה נעולה.