ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 459, 2017-07-24 10:30

יעקב מרגי: בוקר טוב לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט מיוחדת.

יעקב מרגי: 24 ביולי 2017, א' באב תשע"ז, ישיבת ועדה מיוחדת לפתיחת התערוכה.

יעקב מרגי: אמנם אנחנו נהיינו מהתערוכה כבר שלושה שבועות ויותר.

יעקב מרגי: באי הוועדה, א', נחשפו וגילו עניין.

יעקב מרגי: בקדנציה הזו הנהגנו חזרה.

יעקב מרגי: זה היה מנהג וחידשנו אותו בוועדת החינוך, מדי פעם בפעם לקיים פה תערוכות של ציירים, צלמים, אמנים שונים.

יעקב מרגי: אני רוצה להגיד לכם שאנשים מתלהבים, רואים.

יעקב מרגי: התערוכה שלנו היום היא בעלת סממנים דתיים של העדה הדרוזית וכבוד הוא לנו.

יעקב מרגי: אני לא מאלה שאוהב את הקלישאות.

יעקב מרגי: ישר מדברים על דרוזים, ישר על ברית דמים.

יעקב מרגי: הלוואי והיו מדברים על מה המדינה עוד לא עשתה למען הדרוזים.

יעקב מרגי: אני מאלה שלא אוהב להשתמש בקלישאות.

יעקב מרגי: מה שברור מאליו, ברור וידוע ויש לנו הערכה וכבוד.

יעקב מרגי: מעבר לזה, אני בהשקפת עולמי, כששאלו אותי, תגיד לי, אם אני אפנה אליך בעניין זה וזה, תטפל בי?

יעקב מרגי: אז אני לא שואל אותו מאיזו מפלגה הוא.

יעקב מרגי: אני שואל, יש לך תעודת זהות כחולה?

יעקב מרגי: הוא אומר לי, כן.

יעקב מרגי: אמרתי לו, תבוא.

יעקב מרגי: זה זכויות.

יעקב מרגי: לדעתי כמו שהחברה הישראלית, בכלל גם כל חברה, במיוחד בחברה הישראלית אנחנו מכירים אחד את השני לרוב באמצעות התקשורת, מדיה, סיפורים כאלה ואחרים, לא ברמה האישית.

יעקב מרגי: יש אזורים בארץ שאם תראה לו איש דת דרוזי, הוא לא יודע מה זה.

יעקב מרגי: הוא ישייך את זה לכל מיעוט כזה או אחר.

יעקב מרגי: הוא לא יבין מה, אבל אין ספק שתערוכה כזו שיושבת כאן ועוד תשב כאן עוד קצת, אז נחשפים אליה גם תלמידים, גם מחוקקים, גם אורחים רבים.

יעקב מרגי: אין ספק שזה מתבקש, רעיון נחמד שמנהלת הוועדה הציגה לי מספר נושאים, הצבענו על הנושא הזה.

יעקב מרגי: אשמח לשמוע מכם.

יעקב מרגי: יש פה צלמים.

יעקב מרגי: אתן קודם כל לחבר הכנסת שלנו, אכרם, שיאמר כמה דברים ולאחר מכן נעשה סבב התייחסויות קצר.

יעקב מרגי: זה לא דיון רגיל, זה יותר במובנים שלנו, הצדעה, הערכה והוקרה.

אכרם חסון: תודה רבה.

אכרם חסון: בוקר טוב, אדוני היושב.

אכרם חסון: אני קודם כל רוצה להודות לך מקרב לב על זה שאפשרת באמת לחשוף את התרבות הדרוזית באמצעות מועדון הצלמים הדרוזים.

אכרם חסון: כפי שאתה אמרת, אלה אנשים שהם מלח הארץ, קצינים לשעבר.

אכרם חסון: כולם שירתו בצה"ל, אנשי חברה שכולם התאגדו בתור עמותה ללא כוונות רווח כדי לקדם את הצילום כי הם מאמינים כמו שאני ואתה מאמינים, שתמונה שווה אלף מילים.

אכרם חסון: אין ספק שהעדה הדרוזית בשנים האחרונות כמעט ולא נחשפה בקרב הצעירים היהודים.

אכרם חסון: אני לא מזמן ביקשתי במליאה מהשר בנט שיתחילו ללמד לפחות פרק אחד על העדה הדרוזית.

אכרם חסון: לא יעלה על הדעת שחותנו של משה רבנו, יתרו, הוא הנביא העיקרי שלנו ואנחנו נבחנים בבגרות בתנ"ך, אבל התלמידים היהודים כמעט ולא יודעים עלינו שום דבר, ולכן אני אומר שהגיע הזמן, כפי שאנחנו חויבנו ללמוד תנ"ך ועשינו את זה בכבוד רב, זה מעניין מאוד ואנחנו לפעמים צריכים את זה יותר בערבית שהיא שפת האם שלנו, אני חושב שהגיע הזמן שילמדו על העדה הדרוזית כי אנחנו רוצים ליישם את ברית החיים הלכה למעשה ולא רק בדיבורים ולא בסיסמאות.

אכרם חסון: אני לא באתי כאן להאריך במילים, באתי לברך את כל הצעירים שאני גאה בהם והם מוסיפים לנו הרבה כבוד.

אכרם חסון: כפי שאתה יודע, עברנו ימים קשים, גם העם היהודי בשבוע האחרון ביחד עם בני העדה הדרוזית, כי אין לנו גורל אחר, אין לנו מדינה אחרת.

אכרם חסון: יש לנו גורל משותף ואנחנו נמשיך בעזרת השם באותה ברית חיים עד אחרית הימים, אז אני מודה לך מאוד והלוואי שכל משרד ממשלתי, מה שנקרא, יחבק את העדה הדרוזית, יקדם אותה, כי עד היום אנחנו מרגישים מופלים כסוג ב'.

אכרם חסון: רק היום בדקתי, בהרבה משרדי ממשלה אין ייצוג דרוזי בכלל, אז כך שאי אפשר לדבר על שוויון כל עוד שאנחנו לא מקבלים נקודת זינוק או הזדמנות כדי להיות שווים, אז עוד פעם תודה רבה מקרב לב לך ולכל החברים שעסקו איתך בוועדה.

אכרם חסון: תודה לצלמים הנהדרים שממשיכים לייצג אותנו בכבוד.

אכרם חסון: אנחנו גאים בכם, אוהבים אתכם.

אכרם חסון: תמשיכו להצליח.

יעקב מרגי: בואו נעשה סבב קצר, התייחסות.

יעקב מרגי: כל אחד יאמר זווית מסוימת, מה דחף אתכם.

יעקב מרגי: כל מי שמדבר, שיציג את עצמו.

<אייל עאמר: טוב, קודם כל תודה רבה על האירוח.

<אייל עאמר: אני אייל עאמר, אני היושב ראש של מועדון הצילום הדרוזי.

<אייל עאמר: יושב ראש העמותה הארצית לאמנות הצילום שהוא יושב ראש של מועדון הצילום הגדול בארץ של הצילום, של ראשון לציון, הגיעו לביקור בג'וליס.

<אייל עאמר: התבקשתי על ידי מורה דרך ומי שהדריך אותם לעשות איזו תערוכה.

<אייל עאמר: אני וקולגה שלי עשינו תערוכה.

<אייל עאמר: עשינו קיר אחד של המורשת הדרוזית, שחור לבן.

<אייל עאמר: הקיר השני רק ירוק וטבע, שזה ציפורים.

<אייל עאמר: אני הייתי אחראי על זה והקולגה שלי על המורשת, איך שילד נולד עד לחתונה, סבא, סבתא ועץ זית, והצד השני זה ציפורים, טבע.

<אייל עאמר: בא היושב ראש של העמותה הארצית ואמר לי, תגיד לי עאמר, מה אתם עושים עם התמונות?

<אייל עאמר: תמונות יפות ברמה בינלאומית.

<אייל עאמר: תחרויות בינלאומיות?

<אייל עאמר: פתאום הבן אדם הוריד לנו מסך שחור והראה לנו עולם.

יעקב מרגי: תערוכות נודדות.

<אייל עאמר: בנינו מועדון והתחלנו לאט לאט.

<אייל עאמר: החבר'ה המצוינים האלה, פתאום אנחנו מגלים אמנות, תרבות, פתאום חבר'ה, וזה לא רק צילום.

<אייל עאמר: פתאום אנחנו מגלים שיש גם ציור ופיסול ובכל הגילאים, כל החתכים.

<אייל עאמר: המועדון הפך לעמותה.

<אייל עאמר: מר משה לוי שהוא יושב ראש העמותה הארצית עדיין מלווה אותנו.

<אייל עאמר: אנחנו משתתפים בתחרויות בינלאומיות.

<אייל עאמר: שני חבר'ה שלנו קיבלו מדליות זהב, אחד מהם רביע באשא, יד ימיני מה שנקרא.

<אייל עאמר: רןאים אותנו ואנחנו מודים לכם על ההזדמנות הזאת.

יעקב מרגי: מה התחנה הבאה מפה, לאן היא תלך?

<אייל עאמר: ברגעים אלה יש תערוכה שכבר נפתחה ב-4 ביולי בסאו פאולו בברזיל, אותו רעיון, עשתה הד רציני שם.

<אייל עאמר: מפה אנחנו ממשיכים.

<אייל עאמר: תודה רבה לכם.

יעקב מרגי: כבוד הוא לנו.

יעקב מרגי: יש עוד מישהו שרוצה להתייחס?

<רביע באשא: אני אתייחס.

<רביע באשא: השם שלי, רביע באשא.

<רביע באשא: אני אחד המנהלים במועדון.

<רביע באשא: המטרה שלנו היא קודם כל לקדם צלמים ואמנים בכלל בכל העדה, בכל המגזר, לחשוף את העדה שלנו לנושאים חברתיים וכלליים כאחד.

<רביע באשא: אנחנו רוצים לקדם צלמים מתחילים, חובבים וגם כמקצועיים בדרכים גם ישראליות וגם בינלאומיות.

<רביע באשא: כפי שאמר אייל, אנחנו הגענו גם לרמות בינלאומיות, מתחרים היום בתחרויות בינלאומיות שנשפטים על ידי שופטים בינלאומיים וזאת המטרה שלנו.

<רביע באשא: גם אפשר לברך את אייל שהוא קיבל כבר תעודת תואר ישראלית כשופט ותעודה ישראלית באמנות הצילום.

<רביע באשא: השאיפה שלנו גם מפה, להגיע לבית הנשיא בקרוב.

<רביע באשא: יש לנו תהליכים שאנחנו מדברים עליהם שם.

<רביע באשא: יש לנו כפי שאמר, תערוכה כבר קיימת בסאו פאולו במוזיאון הלאומי לאמנויות קדושה.

<רביע באשא: זה היה בשיתוף עם סגן הקונסול, פארס סעד.

<רביע באשא: תודה רבה, מודים לו מאוד, עזר מאוד בקידום.

<רביע באשא: זה לא סתם, כי אנחנו שואפים להגיע רחוק ושואפים לקדם את כל הנושאים וגם להתחבר בתור צלמים דרוזים, בתור מדינת ישראל לשורשים, להתחבר לאמנות בכלל ולחשוף גם רעיונות ודברים שהם לא עולים על סדר היום.

<רביע באשא: כפי שאמרנו, אנחנו רוצים להגיע להרבה מקומות ושואפים לקדם את הנושא שלנו ולעשות אמנות.

<רביע באשא: מפה אני מודה לגברת יהודית גידלי שעזרה מאוד, למיכל סדן שגם כיוונה אותי אישית, לרבקה מהמשרד, גם עזרה מאוד, לך יושב ראש הוועדה אנחנו מודים מאוד.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אנחנו ביום יום קיימנו קרוב ל-460 דיונים.

יעקב מרגי: לא תמיד אנחנו מוצאים לנכון להודות ליהודית.

<רביע באשא: אז אנחנו במועדון מודים לה אישית.

יעקב מרגי: כל הכבוד.

<רביע באשא: אני מודה למר אכרם חסון, איש הכפר שלי גם, על זה שכיבד והגיע ועל המילים היפות שהוא אמר, ואנחנו מודים לכל אחד שלא הזכרתי שמות, מהמועדון ומחוץ למועדון שהגיעו וכיבדו אותנו.

<רביע באשא: תודה רבה לכם.

יעקב מרגי: עוד דוברים רוצים להתייחס?

<גיל שמואלי: קוראים לי גיל שמואלי, אני נציג עמותת אמני ישראל לצילום בארץ.

<גיל שמואלי: לצערי הרב משה לוי לא הצליח להגיע.

<גיל שמואלי: הוא בדרך.

<גיל שמואלי: אני הייתי בעצם השופט שבחר את התמונות האלו.

<גיל שמואלי: גם אני משתתף בתחרויות הבינלאומיות ואני שמח להגיד שאני באמת בפן האמנותי נחשפתי כאן למגוון מאוד רחב ועשיר של תמונות.

<גיל שמואלי: קיבלנו מעל מאה תמונות לשיפוט ומתוכן היה קשה מאוד לבחור כי באמת היו המון תמונות טובות ומעניינות, אבל מה לעשות, צריך לדעת לחתוך.

<גיל שמואלי: אני רוצה באמת להודות לכולם.

<גיל שמואלי: גם תמונות שהן לא התקבלו, תמשיכו לצלם, תמשיכו להתקדם.

<גיל שמואלי: יש פה חומר אנושי איכותי מאוד של צלמים וכמובן אנחנו רואים את היצירות כאן.

<גיל שמואלי: באמצעות אותן המדליות והתארים הבינלאומיים תמשיכו גם לשיפוט בינלאומי ולהצלחות.

<גיל שמואלי: לכם, נציגי הכנסת, יושב ראש והגברת יהודית, אני מודה לכם על ההזדמנות שהיתה לבוא ולהיות כאן.

<גיל שמואלי: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: עוד דוברים?

יעקב מרגי: כן, אורה.

<אורה חכם: בוקר טוב לכם.

<אורה חכם: אני חובבת אמנות ואני שואלת אם אין מקום שיהיו גם צלמות?

<קריאה: יש צלמות.

<אורה חכם: יופי, אז הייתי רוצה שיופיעו.

<אורה חכם: <קריאה:> השופטים לא בחרו.

<אורה חכם: אם כבר אנחנו מדברים, אז יש מקום רחב לפיתוח האמנות אצל הדרוזים ואני כרגע לקחתי על עצמי להיות נציגת הנשים.

<אורה חכם: מורות לאמנות במגזר הדרוזי ומורות לאמנות הצילום ודברים אחרים יכולים לפתח הרבה וגם להוסיף פרנסה ולהוסיף לתיירות.

יעקב מרגי: תודה אורה.

יעקב מרגי: עוד התייחסויות?

<משה לוי: אני אעשה את זה בקצרה.

<משה לוי: יום אחד פגשנו קבוצה.

<משה לוי: התארחנו בג'וליס ואמרו, יש פה תערוכת צילום.

<משה לוי: נכנסנו וראינו יופי של תמונות.

<משה לוי: מי עשה את התמונות?

<משה לוי: הציגו לי את אייל עמאר, עוד בחור שצילם שחור לבן, הוא לא פה עכשיו.

<משה לוי: אני מסתכל.

<משה לוי: הם לא ידעו מי אני, אז אמרתי, אוקי, יש לכם ניצוץ של אמנות מהשורה הראשונה, אני אפתח לכם את כל הדלתות שאני יכול בארץ ובעולם, ואז הם חשבו שאני צוחק.

<משה לוי: אמרתי להם, לא.

<משה לוי: כמה זמן המועדון קיים?

<משה לוי: שלוש שנים עוד אין לו.

<משה לוי: הוא רשום כעמותה מן המניין, עמותה רשומה.

<משה לוי: הם התחרו על פי הדרכה בתחרויות בינלאומיות מכל העולם והשנה שניים מהם מקבלים תואר אמן בצילום של IPAS.

<משה לוי: IPAS זהIsrael Photographic Art Society .

<משה לוי: כמה מילים מה זה בכלל.

<משה לוי: שנת 1962, עדה מכנס, מכירים אותה?

<משה לוי: שאבא שלה היה גואל הקרקעות, אמרה במועדון תל אביב משפט פשוט: גם לצלמים הישראלים יש זכות מלאה להיות מיוצגים בין שאר צלמי אומות העולם.

<משה לוי: התנאי היה להקים את IPAS.

<משה לוי: היא הקימה אותו.

<משה לוי: היתה לנו בעיה בארץ.

<משה לוי: שנים, בודדים ניגשו לתחרויות הבינלאומיות.

<משה לוי: לזה הוא נוסד.

<משה לוי: אני נכנסתי לתפקיד, הכנסתי את זה לעדיפות עליונה.

<משה לוי: החבר'ה התחילו לצבור נקודות והשנה פעם ראשונה בהיסטוריה של מדינת ישראל שהכנסנו ארבעה שופטים ישראלים לתחרויות הבינלאומיות באירופה.

<משה לוי: אני לא צריך לספר לכם כמה אנטישמיות יש שם.

<משה לוי: כשאומרים לצלם שהוא חי בארץ מעל שלושים שנה, אתה זכית בפרס, אתה מרוסיה, ורושמים בקטלוג שהוא רוסי אבל הוא ישראלי, זאת אנטישמיות.

<משה לוי: אנחנו נלך הלאה קדימה.

<משה לוי: זאת IPAS.

<משה לוי: IPAS מכילה כיום 32 מועדונים לצילום.

<משה לוי: אחד הצעירים שבהם ושמראה עתיד מבטיח ביותר לאמנות הישראלית בכלל זה המועדון הדרוזי.

<משה לוי: יש עוד מועדונים טובים, אבל תשמע, הם נמצאים פה.

<משה לוי: אתם צריכים לתת את הקרדיט.

<משה לוי: התמונות מדברות בעד עצמן.

<משה לוי: כשאייל פנה אלי ואמר לי, משה, אני רוצה לעשות תערוכה, מצוין, אבל אני רוצה שופטים מבחוץ.

<משה לוי: אני לא רוצה שאנחנו נבחר את התמונות.

<משה לוי: בחרתי שני שופטים, אחד יושב לידי, תארים בינלאומיים מפה ועד להודעה חדשה, תואר שני ישראלי.

<משה לוי: תואר שני של PSA.

<משה לוי: מה זה PSA?

<משה לוי: תיכף אני אגע בזה.

<משה לוי: תואר שני של FIAP.

<משה לוי: FIAP זו הפדרציה הבינלאומית לאמנות הצילום.

<משה לוי: היא מונה 104 מדינות על כל מועדוני הצילום שלהם.

<משה לוי: אני לא צריך לספר לכם שרק בריטניה ללא סקוטלנד ואירלנד יושבת בפנים עם קרוב ל-1,600 מועדוני צילום.

<משה לוי: אנחנו קטנים מהם, 32 בכל הארץ.

<משה לוי: PSA .

<משה לוי: PSA זה ארגון צילום אמריקאי, נוסד ב-1923, ריבון קטן שרשום באוקלהומה, שמונה על 13 מיליון חברים שמשלמים מס חבר, 100 דולר לשנה כל אחד.

<משה לוי: שני הארגונים יחד מגיעים ל-38 מיליון צלמים חובבים.

<משה לוי: חבר'ה, אלה מספרים שאף אחד לא מכיר אותם, למה?

<משה לוי: לא נתנו את הדעת מעולם שהדברים האלה קיימים.

<משה לוי: עכשיו אני חושף אותם.

<משה לוי: ברגע שהמדינה הזאת תבין שאמנות צילום, האמנות הויזואלית, פרט לאמנות הפלסטית שהיא חלק ממנה, יכולה לתת הרבה כוכבים בכל העולם, לא של הדגל האמריקאי, בשבילנו, אני אתפטר ואתן את התפקיד לממשיך.

יעקב מרגי: משה לוי, תודה רבה.

יעקב מרגי: אני חושב שעבודה חשובה אתה עושה.

יעקב מרגי: קודם כל אנחנו עוסקים כאן במועדון הצילום הדרוזי.

יעקב מרגי: כל הכבוד לך שבאמת זה בער בך ודחפת אותם וזה קם.

יעקב מרגי: אני אומר לכם, עכשיו אני הולך להקטין לכם את ההתלהבות.

יעקב מרגי: זו לא חוכמה שאתם מצליחים.

יעקב מרגי: אני לא מחניף לכם.

יעקב מרגי: שמתם לב בפתיחה, אני טיפוס לא מחניף.

יעקב מרגי: לא חוכמה שמצליחים בצילום או בכלל באמנות, אני אגיד לך למה.

יעקב מרגי: אני מסתובב בכל הארץ.

יעקב מרגי: אני מגיע לאזור של הכפרים הדרוזים, אני מרגיש איזו הילה מסוימת.

יעקב מרגי: הם גם יושבים במקומות הכי יפים בארץ.

יעקב מרגי: אני יהודי דתי.

יעקב מרגי: אני מרגיש אווירה של קדושה, איזה שקט נפשי.

יעקב מרגי: <קריאה:> זה בשביל הנשמה.

יעקב מרגי: בשביל הנשמה, וכשנשמה רגועה אז יש יצירה ואפשר ליצור, אז הנה אני אומר לכם, כל פעם שאני חותך את הכפרים שלכם מלמטה למעלה או מלמעלה למטה, אני בחוץ לארץ, לא במדינה.

יעקב מרגי: <קריאה:> אבל אם אין לך עין צילומית ונשמה להיות אמן, לא יעזור לך שום דבר.

יעקב מרגי: יפה.

יעקב מרגי: אז באמת כל הכבוד.

יעקב מרגי: התודה והברכה לכולם.

יעקב מרגי: חשפנו טפח מכל אמנות הצילום שהיא באמת לעניות דעתי לא מקבלת את הבמה.

<משה לוי: עוד מילה אחת.

<משה לוי: שניים מהם מקבלים השנה תארי IPAS, אמן בצילום ישראלי.

<משה לוי: שנה הבאה אני מקווה שהם יגישו לי לאירופה וארצות הברית וגם יקבלו.

יעקב מרגי: אני חושב שחשפנו טפח לאמנות הזו שבאמת לא הכי מיוחצנת ומפורסמת.

יעקב מרגי: איך הוא אמר?

יעקב מרגי: השמיים הם הגבול.

<משה לוי: אני לא אמרתי השמיים הם הגבול, אבל אני רק בשר ודם ואתה צודק.

יעקב מרגי: אני הבנתי מתוך דבריך ואני אומר לך, השמיים הם הגבול.

יעקב מרגי: תמשיכו ותצליחו.

יעקב מרגי: יש עוד תארים ועוד תפקידים ועוד זירות בינלאומיות לתחרויות.

יעקב מרגי: הצטרפה אלינו חברת הכנסת השנייה הדרוזית של כולנו, חברת הכנסת מירב בן-ארי.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: אני מנצלת, אנחנו בדיונים עם ועדת חוקה למתמחים של לשכת עורכי הדין, אז אני אצטרך לרוץ.

מירב בן ארי: אני כמובן גם באתי לברך גם עם אכרם שהוא חבר, אבל גם כמובן שאני חברה של העדה הדרוזית.

מירב בן ארי: פגשנו אותם המון בשנה האחרונה בעיקר בוועדה הזו ויש לנו עוד הרבה דברים לקדם.

מירב בן ארי: עיאד שהוא חבר שלי כבר מהצבא, עיאד עבאס.

מירב בן ארי: אני רק רוצה לדעת לאן זה הולך מחדר הוועדה?

מירב בן ארי: לאן הולכות התמונות?

מירב בן ארי: כל הכבוד ויישר כוח.

מירב בן ארי: זה פשוט מקסים.

<משה לוי: אני צריך להכריז על תחרות שנתית לא כל שנה.

<משה לוי: השנה התחרות שאני החלטתי עליה תהיה "ישראל היפה".

<משה לוי: "ישראל היפה" היא שני מישורים: היופי האנושי, היופי הטבעי.

<משה לוי: אני רוצה לשלוח את שתי התערוכות האלה בסוף שנה הבאה, אחת לאונסק"ו על מנת לעשות להם דווקא, שתיים, לאו"ם.

<משה לוי: פה יושב דני דנון ופה יושב כרמל שאמה.

<משה לוי: איך עושים את זה?

<משה לוי: תעזרו לנו.

מירב בן ארי: אין בעיה.

יעקב מרגי: נעזור לכם.

יעקב מרגי: ברגע שתהיה מוכן, תפנה אלינו.

<משה לוי: אני מוכן.

<משה לוי: אני מוציא את התחרות.

יעקב מרגי: תוציא לנו מייל.

מירב בן ארי: רק רציתי באמת לברך ולאחל בהצלחה לכל מי שיושב.

מירב בן ארי: באמת תמונות מדהימות.

מירב בן ארי: הן יושבות פה כבר שבועיים לדעתי, נכון?

מירב בן ארי: <קריאה:> קצת יותר.

מירב בן ארי: והן מקסימות ומראות באמת את האווירה.

מירב בן ארי: היושב ראש דיבר על הכפרים הדרוזים, אבל זה לא רק הנוף, זה גם האנשים עצמם.

מירב בן ארי: זה מה שבעיניי הכי מקסים בעדה הדרוזית.

מירב בן ארי: אמרתי משהו לאכרם ואני אומרת את זה בכל ועדה.

מירב בן ארי: לא צריך להיות חבר כנסת דרוזי בשביל לסייע למגזר הדרוזי.

מירב בן ארי: פשוט צריך להבין שהם בלתי נפרד מהמדינה.

מירב בן ארי: <קריאה:> אני חושב שצריך לסייע.

מירב בן ארי: לסייע כן, אבל לא צריך להיות דרוזי בשביל זה.

מירב בן ארי: <קריאה:> ברור.

מירב בן ארי: פשוט צריך להיות חבר כנסת שאכפת לו, אז כל הכבוד לכם.

יעקב מרגי: בבקשה, מיכל.

<מיכל סדן: תודה.

<מיכל סדן: מה שאני רק רוצה להגיד, שעבורי זה סוג של סגירת מעגל ותיכף אני אספר לכם למה.

<מיכל סדן: אני נורא מתרגשת, לא קשור לתערוכה.

<מיכל סדן: כשפניתי לבאשא שאני מכירה אותו כאמן והוא גם היה איתי בחו"ל, יש לי חברה להפקה של תערוכות אמנות.

<מיכל סדן: אני גם עוסקת בתקשורת של אמנות פלסטית ואני גם אוצרת תערוכות.

<מיכל סדן: אני מכירה את החומרים.

<מיכל סדן: כשהצעתי לבאשא להצטרף לכנסת, אני חושבת שהוא חשב שאני עובדת עליו, אבל הנה החלום הפך למציאות.

<מיכל סדן: אני רוצה להודות לכם.

<מיכל סדן: בשבילי זה סגירת מעגל כי אני את כל הילדות שלי ביליתי בכנסת.

<מיכל סדן: אבא שלי היה ממקימי תנועת החירות.

<מיכל סדן: הוא היה היועץ הלשוני של דברי הכנסת, דוד ניב.

<מיכל סדן: הוא היה היסטוריון של האצ"ל וכל חדר פה, לא באגף החדש, אבל כל חדר וכל פינה אני מכירה פה, אז קודם כל אני נורא מודה לכם.

<מיכל סדן: אני מודה ליהודית על הכבוד האדיר והעצום, שאנחנו רואים את החלום הזה מתגשם ואני כל כך מודה לך.

<מיכל סדן: זו כבר פעם שנייה שאני בתערוכה שאני מביאה לפה, והמילים שלך, אתה מציג את זה פשוט מושלם, אז תודה לכם.

<מיכל סדן: זה מרגש מאוד.

יעקב מרגי: תודה רבה לכם.

יעקב מרגי: תמשיכו ואנחנו נשמע מכם בעוד איזו תערוכה.

<המשה לוי: הם ימשיכו ואתה תשמע.

יעקב מרגי: אנחנו קיבלנו את האדם, נכון?

יעקב מרגי: אז נקבל את הצד השני, גם הטבע.

יעקב מרגי: נשמח לארח אתכם שוב.

<אמשה לוי: אנחנו פונים אליך.

יעקב מרגי: אתר הכנסת, המייל של יו"ר ועדת החינוך מפורסם לכולם.

יעקב מרגי: כתוב לנו.

יעקב מרגי: תודה רבה לכם.