ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 428, 2017-06-26 09:30

יעקב מרגי: בוקר טוב.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

יעקב מרגי: היום 26 ביוני 2017, ב' בתמוז תשע"ז.

יעקב מרגי: הנושא: צרכי החינוך של הציבור החרדי במעלה אדומים.

יעקב מרגי: הסוגיה של מעלה אדומים מונחת לפתחי כבר מתחילת השנה האזרחית.

יעקב מרגי: בחודש פברואר שלחתי מכתב לראש עיריית מעלה אדומים, בני כשריאל.

יעקב מרגי: ציפיתי לפחות לתגובה, גם התגובה תהיה כפי שהוא נוהג להגיב בעל פה או כשהוא קצר רוח בדרך כלל, לפחות הייתי מקבל תשובה.

יעקב מרגי: גם תשובה לא זכיתי לקבל.

יעקב מרגי: מי זה אני?

יעקב מרגי: עזבו יושב-ראש ועדת החינוך של הכנסת.

יעקב מרגי: זו אותה כנסת שכשהוא היה צריך שנים רבות פה לובינג לעניינים שהוא מאמין בהם והוא רוצה בהם, הוא ידע להגיע לכאן.

יעקב מרגי: זה אותו חבר כנסת שכיהן גם כחבר כנסת מן השורה, גם כשר לשירותי הדת, ובני כשריאל, ראש עיריית מעלה אדומים, ידע לבוא ולבקש את הסעד ואת העזרה.

יעקב מרגי: אני חושב שאת היחס המינימלי להשיב, לא ליעקב מרגי לחבר כנסת או ליו"ר ועדת החינוך של הכנסת, זה היה מתבקש, ולכן אומר זאת בכל הזדמנות.

יעקב מרגי: אני חושב שראשי ראשויות צריכים לדעת שמרגע ש/הם נבחרים, הם נבחרים בשביל כל תושבי העיר.

יעקב מרגי: אני לא רוצה לחשוד בו בחרדופוביה.

יעקב מרגי: אני מנסה לא לחשוד בו שהוא כנראה מסתכל ומינה ושמאלה ועושה צעדים.

יעקב מרגי: אבל לא יעזור לו – הם תושבי העיר.

יעקב מרגי: אני אומר את הכול בהסתייגות עד שאשמע את התגובה.

יעקב מרגי: אבל לפני כן, אני רוצה לתת את רשות הדיבור למי שפנה אלי, חבר הכנסת לשעבר, הרב נסים זאב, בבקשה, אדוני.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, חברים יקרים.

נסים זאב: אני, קודם כל, מודה לך על כינוס הוועדה והדיון.

נסים זאב: הגענו למקום הזה אחרי פניות חוזרות ונשנות במשך כמעט שניים, כאשר אין קול ואין עונה ואין קשב.

נסים זאב: האיש נבחר לראש היער, הוא ראיס אל בלאדי, אומרים בערבית, אבל הוא צריך להבין שראש עיר נבחר כדי לשרת את העיר והוא לא יקבע איזה חלק מהעיר לא שייך לו, גם אם אידאולוגית הוא חושב אחרת, גם אם אידאולוגית הוא חושב: לא הייתי רוצה לראות אותם פה במקום.

נסים זאב: שלא יהיה ספק, לא חיפשתי פה עבודה או ג'וב כשבאתי למעלה אדומים לפתוח את "נוות ישראל".

נסים זאב: קודם כל, מה זה "נוות ישראל" – דיברה אתי הגברת הנכבדה, היא מדברת אתי על הליבה, שאנחנו צריכים לדעת מה זו ליבה.

נסים זאב: אני רוצה לומר לך, אנחנו לא רק ליבה, לוקחים לנו את הלב וזו הליבה של היום.

נסים זאב: את כל השקר ואת כל הבלוף הזה - - -

יעקב מרגי: גברת אורה, לנסים זאב יש מוסדות שמוציאים את הבוגרות שלו עם תואר אקדמי מוכר על ידי המל"ג.

<אורה חכם: אני עכשיו מדברת בעד הגברים.

נסים זאב: אני מדבר אתך על נשים ואני רוצה לומר שלך שלפני 40 שנה פתחתי את "נוות ישראל" וכולם יודעים שאני הקמתי את התנועה לאחר מכן, 5-4 שנים לאחר שהקמתי את המוסד שלי.

נסים זאב: ו-35 שנה הקמתי מערכת של יסודי ותיכון וסמינר ו-BA ו-MA, כאשר רק במחזור תשע"ז לומדות אצלי 650 תלמידות מכל רחבי הארץBA , לא אקוויוולנט.

נסים זאב: משרד החינוך עשה את הכול כדי שהאקוויוולנט תהפוך לתעודת אשת חיל, ואני אמרתי שאנחנו לא נותנים לבנות להתענות בלימודים, עם כל הכיף שיש בלימוד, 4 שנות לימוד, ובסוף תקבל אשת חיל.

נסים זאב: אני לא צריך את משרד החינוך שייתן לי תעודת אשת חיל.

נסים זאב: ברגע שיעדתי שזו המגמה והביאו את החוק לכנסת, הערתי את תשומת לב החברים שזה פועל בדיוק נגד המגזר החרדי.

נסים זאב: לא טעיתי.

נסים זאב: ראיתי את המהלכים והקדמתי שני צעדים.

נסים זאב: בישיבה מיוחדת שהייתה עם ועד הרבנים של המוסד, החלטנו לפתוח BA.

נסים זאב: ברוך השם, אדוני היושב-ראש, כבר 10 שנים.

נסים זאב: במחזור הראשון היו לנו 120 בנות והיום אנו מגיעים כל שנה למחזור של בין 500 ל-600 ל-700 בנות שבאות דווקא ל"נוות ישראל".

נסים זאב: למה?

נסים זאב: חסרה אקדמיה?

נסים זאב: חסרים מקומות?

נסים זאב: התפקיד שלי, ברוך השם זכיתי להיכנס לרוח של היהדות החרדית ולבנות מערכת ייחודית.

נסים זאב: תאמין לי, אדוני היושב-ראש, אם ראש העיר היה יודע מה אני עושה בעיר שלו, הוא היה בא ומחבק אותנו ואמר:

נסים זאב: זכיתי ואני זוכה להיות שותף לכם.

נסים זאב: אבל הוא עוצם את עיניו.

נסים זאב: הוא פוחד, כנראה, מהכובעים של השחורים.

נסים זאב: הכובעים מפחידים אותו.

נסים זאב: ראית אותי פעם עם מגבעת?

נסים זאב: אני מפחיד מישהו?

נסים זאב: לא.

נסים זאב: אני הולך להרבה טקסים עם מגבעת ופעם עם כיפה, אף אחד לא רואה בי - - -

יעקב מרגי: אתה יותר מפחיד כשאתה בלי מגבעת.

נסים זאב: זה נכון.

נסים זאב: אני מסכים אתך.

נסים זאב: הכובעים לא צריכים להפחיד אף אחד.

נסים זאב: תראה מה האבסורד.

נסים זאב: יש לי כבוד גדול לראש העיר, שלא תבין שאני בא פה למאבק נגדו.

נסים זאב: בכל ההפגנות השתתפתי, במעלה אדומים הייתי מהראשונים והלכתי לנאום נגד הממשלה ובעד הממשלה כדי להפשיר את השטחים האלה לבנייה במעלה אדומים.

נסים זאב: אני הייתי מהראשונים, החלוצים - - -

איתן ברושי: אבל מה הבעיה?

יעקב מרגי: הוא עוד לא הגיע.

נסים זאב: אנחנו בהקדמה.

איתן ברושי: יש לנו יום ארוך היום.

נסים זאב: אבל מותר לי חצי שעה לדיון, נכון?

איתן ברושי: מצדי כל היום.

איתן ברושי: אני לא יושב-ראש.

נסים זאב: כנראה שהיושב-ראש שמח לשמוע אותי ולך זה בוודאי לא צריך להפריע.

איתן ברושי: אני שואל רק מה הבעיה, כדי שנוכל לעזור.

נסים זאב: כשחולה בא לרופא, אז לפני שהוא בודק אותו, הוא קודם מספר לו על הבעיה.

איתן ברושי: אז הרופא הופך להיות חולה.

נסים זאב: תלוי מי הרופא.

נסים זאב: אם אתה היית רופא, באמת זה יכול להיות שזה היה פוגע בך.

נסים זאב: בואו נדבר לעניין.

נסים זאב: אני לא אאריך הרבה, יש לנו חצי שעה של דיון מקסימום ואני לא מתכוון להאריך פה.

נסים זאב: מה האבסורד פה?

נסים זאב: כשראש העירייה בוכה ואומר: אני רואה שתושבי העיר עוזבים את המקום, העיר הזאת מזדקנת – יחד אתו, אגב.

נסים זאב: אולי הוא שכח, חושב שהוא עדיין צעיר.

נסים זאב: הוא 22 שנה ראש העירייה.

נסים זאב: הוא גורם שמאות ילדים, בנות ובנים, של תושבי מעלי אדומים עוזבים כל יום באוטובוסים לירושלים ולפריפריה בעל כרחם.

נסים זאב: בעצם, הוא עושה גירוש שקט.

נסים זאב: כשהוא מדבר על גירוש שקט, הוא גורם לנו לגירוש שקט.

נסים זאב: אז תגיד מה יום מיומיים?

נסים זאב: היום התושבים נחושים.

נסים זאב: אנחנו לא מוכנים להיות אסקופה נדרסת, אנחנו לא סוג ב' של העיר הזו - - -

יעקב מרגי: מה ביקשתם והוא לא נתן?

נסים זאב: אני תכף מגיע לזה.

נסים זאב: בישיבה לפני שנה וחצי, אולי שנה ושמונה חודשים, הוא הבטיח לי להקצות שטח לתלמוד תורה ומבנה לגני ילדים.

נסים זאב: הוא בעצמו אמר בכתבה בשבוע שעבר ש-15 גנים נסגרו, בית ספר נסגר, האוכלוסייה מזדקנת.

נסים זאב: אבל מה לעשות?

נסים זאב: יש צעירים עדיין.

נסים זאב: אוכלוסייה שאולי לא כל כך מקובלת עליך.

נסים זאב: יש לה את הזכויות שלה.

נסים זאב: מה ביקשנו?

נסים זאב: פיסת קרקע לבנות תלמוד תורה שמלמדים בו ליבה, ואני מבטיח לך שלא יהיה מי שיתחרה בנו, לא במתמטיקה ולא באף מקצוע.

יעקב מרגי: בוא נתחיל - - -

יעקב מרגי: רגע.

יעקב מרגי: היא דיברה על לימודי ליבה.

יעקב מרגי: זה דבר אחד.

יעקב מרגי: דבר שני, אנחנו דורשים את הזכויות של הילדים האלה.

יעקב מרגי: הם חיים היום בשני קרוונים ויש שני מבנים.

יעקב מרגי: שלושה רבעים מהאשכול מיועדים לילדים.

יעקב מרגי: זה כמעט כיתה וחצי של גן.

יעקב מרגי: ויש לנו את שני הקרוונים שההרים קנו בכספם.

יעקב מרגי: הם חיים בקרוונים – למה ולמה?

יעקב מרגי: אם לא היו מבנים, היינו מוכנים לשבת בקרוון.

יעקב מרגי: אנחנו מבקשים לקראת השנה בה יהיו למעלה מ-100 ילדים, יש לנו כיתות א'-ב' שגולות כל יום.

יעקב מרגי: מחכים לרגע שנוציא רישיון.

יעקב מרגי: אני מבטיח לך שאני יכול לפתות 3 כיתות א', ב' ו-ג' בשנה הבאה.

יעקב מרגי: רשמי.

יעקב מרגי: למה לא לתת לילדים האלה את הזכות להיות בעיר הזאת?

יעקב מרגי: את הזכות ללמוד בעיר הזאת?

יעקב מרגי: זו זכות של ראש העיר בסך הכול.

יעקב מרגי: הגנים הם במסגרת מוסדות פטור או מוכר שאינו רשמי?

נסים זאב: מוכר שאינו רשמי.

נסים זאב: אני יכול להוסיף אחר כך, אתה תחליט איך יהיה הסדר.

נסים זאב: הסיכום שלי: שלחנו מכתב לראש העירייה - - -

יעקב מרגי: קראתי אותו.

יעקב מרגי: אתה רוצה שניתן להורים לדבר?

נסים זאב: יש פה תאריכים.

נסים זאב: הוא לא עונה, הוא לא מתייחס.

נסים זאב: הוא מתעלם, הוא מתנכר.

יעקב מרגי: אני חייב לומר לפרוטוקול שחבר הכנסת לשעבר נסים זאב, בשיחות בינינו, אמרתי לו: אם אתה רוצה דיון, נקיים דיון.

יעקב מרגי: אמר לי: חכה, נמצא את המהלך, נעשה, נפנה, נחכה, נמתין.

יעקב מרגי: המתין עד שכלו כל הקיצין.

יעקב מרגי: מישהו מההורים רוצה להציג את הבעיה?

יעקב מרגי: בבקשה, תציג את עצמך.

<שחר שמיר: לפני כ-3 שנים באנו בתחנונים לרב נסים שיקים את המקום שקרס.

<שחר שמיר: לפני 3 שנים, בערך, פנינו לרב נסים זאב אחרי שההנהלה הקודמת כשלה, שיבוא ויקים את תלמוד התורה.

<שחר שמיר: הרב נסים בכל הכוח הרים את הכפפה ודחף ועשה מקום לתפארת.

<שחר שמיר: אני עצמי בעל תשובה.

<שחר שמיר: הייתי ב"גולני" 3 שנים.

<שחר שמיר: שירתי בשירות מילואים קרבי 12 שנה.

<שחר שמיר: אני עובד ואני גם לומד תורה, זה לא איסור.

<שחר שמיר: זה שאנחנו חרדים ושומרי תורה ומצוות בדרך שאנחנו מבינים שצריך לעשות את זה ולא שאף אחד יכתיב לנו את זה.

<שחר שמיר: אני בכלל לא מבין למה אני צריך להציג את זה בתור - - -

יעקב מרגי: לא היית צריך.

יעקב מרגי: עשת את זה – אל תבוא בטענות.

<שחר שמיר: עשיתי את זה, על כל פנים.

<שחר שמיר: פנינו לעירייה כמה וכמה פעמים בפנייה אישית, אפילו לא מטעם התלמוד תורה.

<שחר שמיר: יושב פה דוד שרת שאני ישבתי אתו במשרד שלו בפגישה שנקבעה לנו, לא בהתפרצות ובדרך ארץ.

<שחר שמיר: היהודי הזה אמר לי בסך הכול דבר פשוט: אני לא חייב לתת לך את החינוך שאתה רוצה.

<שחר שמיר: תעלה לירושלים.

<שחר שמיר: שאלתי למה אני צריך להעלות את הילד שלי בכיתה א' לירושלים, ילד בן 6?

<שחר שמיר: אמר לי: כי אני לא חייב לתת לך.

<שחר שמיר: זו הייתה התשובה.

<שחר שמיר: זה דבר ידוע שראש העיר, מה ששגור על לשונו זה: פה לא יהיה בית שמש, פה לא יהיה גבעת זאב.

<שחר שמיר: זאת אומרת, אני משלם ארנונה במקום הזה, משלם מיסים.

<שחר שמיר: הזכות הכי בסיסית של הילד שלי היא שיהיה לו איפה ללמוד, והוא שולל אותה ממני בגסות רוח.

<שחר שמיר: הייתי מאוד רוצה שהוא יגיע לכאן, שאני אוכל להגיד לו את הדברים האלה בפרצוף.

<שחר שמיר: ישבנו מולו 30 זוגות הורים לפני 3 שנים, כשהוא נתן לנו את המקום, הוא היה צריך להעביר לנו אותו כי אנחנו בחרנו ברב נסים והיה צריך לעשות שם איזה מהלך ובסוף ראש העיר היה צריך להכריע אם המקום יהיה שלנו או לא יהיה שלנו.

<שחר שמיר: הוא ישב מול 30 הורים תושבי העיר – 30 שנה יש ם גם כן – ואמר להם בפירוש: פה לא יהיה תלמוד תורה, פה לא יהיה בית ספר.

<שחר שמיר: למה?

<קריאה: הוא נתן לכם את המקום.

יעקב מרגי: סליחה, אדוני.

יעקב מרגי: אתה רוצה לדבר?

<שחר שמיר: הוא אמר בפירוש: פה לה יהיה בית ספר.

<שחר שמיר: אף אחד לא העז לשאול אותו בכלל למה לא יהיה, כי המקום עמד על כרעי התרנגולת, הקבלה של המקום.

<שחר שמיר: הוא יכול היה באותו רגע להגיד לנו שלא יהיה.

<שחר שמיר: שלחנו מכתבים לאיזה מקום והוא שלח לבטל את החוזה.

<שחר שמיר: שלחנו מכתב חזרה לכנסת – הוא חזיר את החוזה.

<שחר שמיר: הוא מתנהג בצורה – אני לא רוצה - - -

יעקב מרגי: אל תגיד - - -

<שחר שמיר: של פשע מאורגן.

<שחר שמיר: זו צורת ההתנהלות בעיר הזאת.

<שחר שמיר: אף אחד לא ירים את ראשו ואת רגלו, אף אחד לא יזיז פה, שום תפוז לא יזוז, שום דבר לא יקרה אם הוא לא יחליט שהוא יקרה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מישהו רוצה להוסיף?

<אברהם נגר: אני תושב העיר כ-19 שנים.

<אברהם נגר: גמלאי צה"ל, 27 שנים בצה"ל.

<אברהם נגר: אב ל-10 ילדים.

<אברהם נגר: אני מסיע את הילדים שלי לירושלים כבר 12 שנים.

<אברהם נגר: זה אומר להסיע את הילדים בבוקר, לחזור לבסיס בצבא, לצאת בהפסקת הצהריים להביא את האוטו לאשתי, לצאת עוד פעם בשעה 13:00 להביא ילדים, לחזור עוד פעם הביתה ובשעה 16:00 להוציא עוד פעם ילדים שלומדים בירושלים.

<אברהם נגר: ככה במשך 12 שנים.

<אברהם נגר: מעבר לטלטול של הילדים, לקום בבוקר מוקדם, הפקקים של מעלה אדומים, להגיע עייפים לבית הספר, עייפים הביתה חזרה, הוצאות כספיות גדולות על נסיעה.

<אברהם נגר: זה קשה מאוד, מי שלא מרגיש את זה, להסיע את הילדים שלא, להוציא אותם העירה.

<אברהם נגר: אנחנו רוצים להישאר בעיר הזו.

<אברהם נגר: לא רוצים לעבור למקום אחר.

<אברהם נגר: טוב לי לגור בעיר הזאת, טוב לי לגור בעיר מעורבת.

<אברהם נגר: לא רוצה לגור במקומות אחרים.

<אברהם נגר: הילדים שלי, ברוך השם, הבנות שלי, למדו י"ג, י"ד, הנדסאי תוכנה, הנדסאי תקשורת, ייעוץ מס.

<אברהם נגר: לא מפלים אף ילד ממעלה אדומים.

<אברהם נגר: אני חושב שהגיע הזמן להפסיק את הטרטור הזה של הילדים האלה, להוציא אותם כל בוקר ממעלה אדומים לירושלים.

<אברהם נגר: יש לי זכויות כמו כל אחד בעיר הזו.

יעקב מרגי: ברור.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: עיריית מעלה אדומים, האומנם?

<דוד שרת: שלום לכולם.

<דוד שרת: כבוד הרב נסים זאב, אנחנו מאוד מעריכים את העבודה שלו ואת המגזר החרדי ויישר כוח על כל מה שעשית.

<דוד שרת: המבנים שאתם נמצאים בהם כיום הם מבנים שנתנו על ידי העירייה לעמותה אחרת בכלל בשם "חדוות פנחס" ולאחר מכן ל"נוות ישראל".

<דוד שרת: סך כל התלמידים שלומדים היום מ-א', ב' הוא לא 3 כיתות.

<דוד שרת: הוא בקושי 18 תלמידים.

יעקב מרגי: הוא אמר.

יעקב מרגי: הוא אמר שאם יהיו לו תשתיות, הוא יביא - - -

<דוד שרת: - - - שתי כיתות בכל שכבה, עדיין זה אתר שלנו - - -

יעקב מרגי: בוא נתחיל ככה, ידידי מכובדי, נתחיל עם גני הילדים ונעלה לכיתה א', ב'.

יעקב מרגי: קודם כל עם גני הילדים.

<דוד שרת: גני ילדים הם קיבלו והתחייבו לבנות קרוונים.

<דוד שרת: הם בנו קרוונים - - -

יעקב מרגי: למה קרוונים?

יעקב מרגי: הבן שלך לומד בגן בקרוונים?

יעקב מרגי: הנכד או הבן שלך בקרוון במעלה אדומים?

<דוד שרת: יש לו קרוונים לילדי גנים רגילים.

<דוד שרת: כן.

יעקב מרגי: כפי שידוע לי, יש מבני גני ילדים שמשרד החינוך והעירייה פנו והם משמשים למטרות אחרות.

יעקב מרגי: זה נכון?

<דוד שרת: יש חלק מהם.

יעקב מרגי: זה נראה לך סביר?

<דוד שרת: כן, כן.

יעקב מרגי: נראה סביר?

<דוד שרת: למטרות חינוכיות.

<דוד שרת: כן.

יעקב מרגי: אבל נראה סביר שהם מיועדים לגני ילדים ומשמשים למטרה אחרת?

יעקב מרגי: כל עוד זה ילדי החרדים, זה סביר.

<דוד שרת: אני לא מתייחס לילדי חרדים.

<דוד שרת: אנחנו מדברים על פיתוח העיר.

<דוד שרת: כשאנחנו לוקחים גן ילדים והופכים אותו למרכז סייבר לגני ילדים, הוא משרת את גני הילדים.

<דוד שרת: ההצעה שהוצעה ל"נוות ישראל" היא לחבור לבית הספר התורני הקיים, החרדי הקיים היום במעלה אדומים, שנקרא "תורני יצחקי" שיש גם בו מעט תלמידים – ללמוד בו יחד בהסכמה ולא נודע כי באו אל קרבנה.

<דוד שרת: כשאנחנו מחזיקים בתי ספר עם 400 ו-600 תלמידים במבנה, אין סיבה שהציבור החרדי יחזיק מבנים עם 80 תלמידים, 80 בנים ו-80 בנות ויפתחו עוד מוסד לעוד 80 בנים ועוד 80 בנות.

<דוד שרת: אין סיבה לזה.

<דוד שרת: כרגע אפשר להכניס אותם - - -

יעקב מרגי: שמת לב שעברת מהגנים עוד פעם לבתי ספר?

יעקב מרגי: בוא נמצא את הסוגיה של הגנים.

<דוד שרת: לא הבנתי את השאלה.

יעקב מרגי: תוך כדי השאלה שלי על הגנים, עברת לבתי הספר.

<דוד שרת: הטענה שלהם היא על בתי הספר.

נסים זאב: על הגנים, קודם כל.

יעקב מרגי: סליחה, אדוני, אני טענתי עכשיו, אני טוען – לא הם.

יעקב מרגי: תתמודד מולי.

יעקב מרגי: איפה נמצאים גני הילדים שלהם?

יעקב מרגי: בקרוונים?

<דוד שרת: גני הילדים שלהם נמצאים במבנה אחד ששימש כגן.

<דוד שרת: את זה אפשר לומר מבנה בלי - - - אבל הוא לא מבנה יביל.

<דוד שרת: זה מבנה של - - - ובעוד חצי מבנה כזה ובחצר שהם בנו בה קרוונים באישור העירייה.

יעקב מרגי: מישהו רוצה להוסיף משהו?

<יחיאל וקנין: אני אתחיל מהסיפא של דבריך לגבי ההצעה לחבור ל"ענבלים".

<יחיאל וקנין: קודם כל, אין שום הצעה רשמית לזה.

<יחיאל וקנין: ההצעה היחידה שבני הציע כל פעם שאני פונה אליו לגבי המבנים של התלמוד תורה אז הוא אומר לי: תתחברו לענבלים.

<יחיאל וקנין: אמרתי לו: איך מתחברים?

<יחיאל וקנין: לחלק את המבנה?

<יחיאל וקנין: לא.

<יחיאל וקנין: כיתה אחת "ענבלים" וכיתה אחת תלמוד תורה.

<יחיאל וקנין: לא ראיתי שום גוף, שום מוסד חינוך, שום ארגון שמתחלק לכיתה זאת וכיתה זאת.

<יחיאל וקנין: מה שהוא אומר נשמע - - -

<דוד שרת: - - -

יעקב מרגי: הבנתי.

יעקב מרגי: ירדתי לסוף דעתו.

יעקב מרגי: הוא מעדיף - - -

<יחיאל וקנין: זאת הצעה שהוא זרק.

<יחיאל וקנין: אין משהו רשמי, משהו כתוב, משהו שמישהו דן בו או שההורים ראו הצעה כזאת בכתב.

<יחיאל וקנין: לא היה משהו כזה.

<קריאה: היה כתוב בעיתון.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

<אייל פישלר: גם אני חבר מועצת העיר.

<אייל פישלר: אשמח לענות ליחיאל, גם על ההצעה הזאת וגם להתייחס לעניין הגנים.

<אייל פישלר: בעניין הגנים יש לנו, נדמה לי - - -

יעקב מרגי: מעבר לזה שאתה חבר מועצת העיר, אתה נושא בתפקיד מסוים?

<אייל פישלר: בני ביקש, כיוון שהוא לא יכול לבוא לפה, שאני אעזור.

<יחיאל וקנין: אתה ראש העיר?

יעקב מרגי: תן לו, יחיאל.

יעקב מרגי: מותר לו.

יעקב מרגי: מותר לכל אחד להביע את דעתו, רק מן הראוי שתציג - - -

<יחיאל וקנין: אני לא זוכר שאישרנו אותו כחבר מועצה.

יעקב מרגי: אדוני, אתה חבר מועצה?

<אייל פישלר: כן.

<אייל פישלר: כיוון שהוזכר פה - - -

יעקב מרגי: אל תיכנס איתי לפרוצדורות האלה.

יעקב מרגי: בני מצא לנכון לשלוח אותך במקומו.

<אייל פישלר: נכון.

<אייל פישלר: בני לא יכול לבוא - - -

<יחיאל וקנין: אני אציין שהוא ממפלגת הבית היהודי.

יעקב מרגי: יחיאל, אתה מפריע לי.

<יחיאל וקנין: הבית היהודי.

יעקב מרגי: זו לא עבירה.

<דוד שרת: מה רע בבית היהודי?

יעקב מרגי: אתה מפריע לי.

יעקב מרגי: לא ככה מתנהלים.

יעקב מרגי: גילוי נאות: קודם כל, זה מחמיא לך.

יעקב מרגי: כנראה שבני לא חושש ממך או שהוא מכבד אותך.

יעקב מרגי: בסדר.

<אייל פישלר: גם אני מכבד אותו.

יעקב מרגי: בבקשה אדוני.

מיכאל מלכיאלי: או שהוא מתבייש לעמוד כאן.

יעקב מרגי: מלכיאלי, את זה אמרנו בהתחלה.

<אייל פישלר: אני לא מייצג את ראש העיר בהאשמות שהוא כן עונה או לא עונה למכתבים.

<אייל פישלר: את זה באמת אני לא - - -

יעקב מרגי: מה שנוח לנו, נתעסק בו.

יעקב מרגי: מה שלא נוח לנו - - -

<אייל פישלר: אבל לגבי הסוגיה שאנחנו מדברים עליה, לגבי הגנים, יש לנו עוד גנים חרדיים, נקרא להם כך, במעלה אדומים וגם הגנים האלה לא מלאים ומפוצצים שאין בהם מקום.

יעקב מרגי: אדוני, עצור.

יעקב מרגי: התאפקתי כשאמר לי את זה מנהל מחלקת החינוך.

יעקב מרגי: עם כל הכבוד לך שאתה בא להציג פה, הסתובבתי וזכיתי, במירכאות כפולות, להיות במבנה הרעוע הזה, הישן מיושן, ואני מכיר את מעלה אדומים, לא כמוך אלא קצת פחות, אבל מכיר את העיר.

יעקב מרגי: כשאתה בא לייצג פה, הייתי רוצה לשאול אותך שאלה: האם כל מוסדות החינוך וגני הילדים במעלה אדומים נראים כמו שהמבנה הזה והחצר הזו נראים?

יעקב מרגי: עם כל הכבוד.

<אייל פישלר: הייתי לפני שבועיים או שלושה.

<אייל פישלר: אני מסכים אתך שזה אולי לא המקום הכי מוצלח, אבל צריך לזכור - - -

יעקב מרגי: אם היה יושב פה בני כשריאל ומחזק ומאשר את מה שאומר שחר: אני לא רוצה פה בית שמש.

יעקב מרגי: הייתי מתקומם, אבל מכבד אותו – לפחות הוא הוא אומר בגילוי לב.

<אייל פישלר: גם אנחנו - - -

יעקב מרגי: רגע.

יעקב מרגי: אומר בגילוי לב ולא מסתתר.

יעקב מרגי: התחושה היא קשה.

יעקב מרגי: התחושה היא קשה.

<אייל פישלר: התחושה היא קשה - - -

יעקב מרגי: אם אתם, אם אתה, אחרי ששמעת את מר נגר, יש לך עוד קצת אומץ וקהות חושים לנסות לסנגר באלתור כזה, להתחבר עם מוסדות, כשאומר לך אבא שבמשך שנים רבות, בזמן שאתה ואני חשבנו איך להתחזק בעבודה ולחזק את המשפחה, הוא במתח ב-08:00 וב-12:00 להסיע ילדים בפקקים בין מעלה אדומים וירושלים והוצאות רבות – איך אפשר לסבול קהות חושים כזו של עירייה?

יעקב מרגי: אתה יודע מה?

יעקב מרגי: האבא הזה חסר אחריות, החליט להיות, בר מינן, במירכאות כפולות, חרדי.

יעקב מרגי: והוא רוצה את הילדים שלו בחינוך חרדי, הוא עצמו באורח החיים שלו בחר – אבל מה עם הילד?

<אייל פישלר: אפשר לענות?

יעקב מרגי: כן.

יעקב מרגי: אם יש לך תשובה.

יעקב מרגי: אם יש לך תשובה לזה, תענה.

<אייל פישלר: גם אני לבי איתו.

<אייל פישלר: גם אני שלחתי את הבן שלי ללמוד בירושלים בחינוך מוכר שאינו רשמי.

<אייל פישלר: את זה אני מכיר וזה קשה לא פשוט, ובחרתי - - -

יעקב מרגי: אתה רצית.

יעקב מרגי: הוא לא רצה, אין לו אפשרויות.

יעקב מרגי: ההבדל בינך לבינו הוא שאתה רצית והוא לא רצה.

<אייל פישלר: יש לו אפשרויות - - -

יעקב מרגי: אין לו אפשרויות - - -

<אייל פישלר: יש בית ספר חרדי - - -

נסים זאב: אתה לא - - -

<קריאה: זה לא חרדי, סליחה - - -

מיכאל מלכיאלי: מה זו הפטרונות הזאת - - -

יעקב מרגי: רגע, מיכאל מלכיאלי.

יעקב מרגי: אדוני תודה.

יעקב מרגי: אני אגיד לך מה אפשר ומה אי אפשר.

יעקב מרגי: אני מבין את סף הרגישות שלך, אבל בבקשה, אדוני.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה לומר שאני מכיר את ראש העיר ואני לא מכיר את הבעיה.

איתן ברושי: אבל אני רוצה לומר, גם לך אדוני היושב-אש ולמי שנמצא פה, שיש דמיון מסוים בין צרכי ההתיישבות וצרכי קבוצות ייחודיות כמו שמוצג פה.

יעקב מרגי: איתן ברושי, אתה היית ראש מועצה אזורית, נכון?

איתן ברושי: עמק יזרעאל.

יעקב מרגי: אם היה פונה אליך חבר כנסת במכתב בחודש פברואר, תוך כמה זמן מקסימום היית עונה?

איתן ברושי: הייתי עונה לפני שהמכתב הגיע.

יעקב מרגי: תודה.

איתן ברושי: אבל אני לא רוצה להתעסק כרגע עם נימוסים והליכות.

איתן ברושי: אני רוצה להגיד שיש מכנה משותף, אדוני חבר הכנסת לשעבר, לאוכלוסיות השונות בארץ, קבוצות ייחודיות, שלעיתים ההיקף המספרי או הגודל הוא לא כזה שמאפשר את כל ההיענות לכל הצרכים.

איתן ברושי: משרד החינוך צריך להיות יותר גמיש לגבי קבוצות או פיזור אוכלוסייה במקומות שאין בהם את המאסה הקריטית.

איתן ברושי: נוצרה מציאות, אדוני היושב-ראש – כך היה גם בעבר, אני זוכר את העמק עוד לפני שהייתי ראש מועצה וכשהייתי ראש מועצה – שדווקא כשהיו שרי חניך דתיים, הם הבינו את המצוקה של הקטנים.

איתן ברושי: יש מכנה משותף בין קבוצות קטנות באוכלוסייה - - -

יעקב מרגי: אני חולק עליך.

יעקב מרגי: כשהיו שרי חינוך לא דתיים, הם לא נכנסו לפלפולים.

יעקב מרגי: הם נתנו לכל אחד מה שצריך.

איתן ברושי: אני אומר שאנחנו מצאנו תשובות לפעמים דווקא אצל שרי חינוך שהיו חרדים או דתיים ולא דווקא מהתחום שלנו.

איתן ברושי: אני אומר את זה לכם, שאתם פעילים.

איתן ברושי: חוץ ממני אני רואה שכמעט כולם פה חובשי כיפות.

איתן ברושי: צריך להכיר בצרכים של אוכלוסיות מגוונות, גם כשהם לא עונים לפעמים על כל הכללים והקריטריונים, אבל זה בעיקר, אדוני היושב-ראש, נכון ואתה תשמע את זה מחר לגבי הצהרונים.

איתן ברושי: אני חושב שיש פה בעיה שצריך להבין.

איתן ברושי: יכול להיות שהיא לא ביכולת של ראש רשות אלא היא תפיסה של ממשלה ומדינה שאומרת - - -

יעקב מרגי: אני מעריך את הכנות ואת ישרות הדרך שלך – אתה רואה את זה ככה.

יעקב מרגי: אבל חסרה לך הראייה המתמשכת.

יעקב מרגי: המוסד הזה, כשבא נסים ולקח אותו בכישלונו, למה?

יעקב מרגי: תקשיב למה יש 80, אני אסביר לך למה יש 80: 10 שנים לפני כן, רב העיר שלא נחשב מהציבור החרדי, יש לו השקפת עולם אחרת, חשב שצריך לתת מוסד לחרדים.

יעקב מרגי: התעללו בו.

יעקב מרגי: כשהורים רואים מוסד, תסלח לי על הביטוי, מצ'וקמק, אז הם ישלחו לירושלים.

יעקב מרגי: השאלה מה קודם למה: האם אני אתן תשתיות ואז יהיו 300?

יעקב מרגי: אמר לך נסים זאב ביושר: תן לי את התנאים, אני ממלא לך 3 כיתות.

יעקב מרגי: בגלל התנאים האלה הורים נאלצים להריץ אותם לירושלים.

איתן ברושי: בתור חבר כנסת חדש למדתי שאפשר להגיד מה שאתה רוצה, ואני מכוון מעבר לזה, כולל למחר – למרות שאני לא בטוח שאהיה – אבל אתן דוגמה: כשאתה בא ליישובים קטנים, מבודדים, אין להם 11 ילדים בשביל לפתוח גן, אבל אם לא יהיה גן, גם לא יהיו 11 ילדים כתנאי וגם לא יותר מזה.

איתן ברושי: אני מדבר על אזורים מרוחקים.

איתן ברושי: אני אומר למשרד החינוך: נו, איך אפשר להגדיל יישוב אם את הגיל הרך?

איתן ברושי: לכן, אני עושה פה השוואה, לא לגמרי מדויקת, ואומר למשרד החינוך: יישוב בערבה, יישוב קטן, אם לא יהיה בו גן לגיל הרך, הוא לא יגדל.

איתן ברושי: לא יכול להיות שמגיעים למקום כזה שצריך להסיע ילד שנולד או קצת אחרי זה, חצי שעה לאיזה מעון או גן כי ביישוב שלו אין.

איתן ברושי: למה?

איתן ברושי: כי עוד לא הגיע למינימום.

איתן ברושי: אבל הוא לא יגיע למינימום.

איתן ברושי: אותו דבר פה.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, יש מקום לקיים על זה דיון.

איתן ברושי: לפי דעתי, הפקידות, ייקוב הדין את ההר.

איתן ברושי: אני לא מדבר רק על מעלה אדומים, אני מדבר בכלל.

איתן ברושי: צריך לדעת שיש אוכלוסיות מיוחדות, שיש צרכים שבהם אתה חורג מהקריטריון כדי לאפשר לקבוצה להתקיים ואחר כך היא גם תגדל.

איתן ברושי: אני רואה בזה דבר עקרוני ולכן מצאתי הקבלה בין ההתיישבות שמתקיימת לעיתים במקומות מרוחקים, קבוצות קטנות ומבודדות, וגם בין האוכלוסיות שאתם מייצגים, שהן לא תמיד הקבוצה המרכזית אבל יש לה את הזכות לחיות על פי דרכה והשקפת עולמה.

איתן ברושי: אני תומך בבקשה ברמה עקרונית ואני עושה פה את ההשוואה הזאת.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מיכאל מלכיאלי, בבקשה.

מיכאל מלכיאלי: קודם כל, אדוני היושב-ראש, אני רוצה להודות לך על הדיון הזה.

מיכאל מלכיאלי: בתקופה האחרונה, בשנה האחרונה, קיבלתי כמה פניות מתושבים, לא רק חרדים, ממעלה אדומים.

מיכאל מלכיאלי: צריך לומר את האמת שהרב נסים זאב עושה שם עבודה שאחרים לא היו עושים ונכנסים לגוב האריות הזה.

מיכאל מלכיאלי: ההתנהגות של ראש העיר מבזה.

מיכאל מלכיאלי: קודם כל, שולח נציג – אני לא מבין מאיפה הפטרונות הזאת – שאומר לנו פה בוועדה בכנסת: יתאחדו שני מוסדות.

מיכאל מלכיאלי: מישהו היה מעז לבוא לרעננה, לבוא להרצליה, לומר לשני מוסדות לא דתיים: תתאחדו.

מיכאל מלכיאלי: בנווה יעקב, העירייה החזיקה בכוח שני מוסדות עם 15 ילדים בכל כיתה, מייבאת ילדים מבית חנינא, מהגבעה הצרפתית, כדי לא לסגור את המוסד.

מיכאל מלכיאלי: מישהו העלה בדעתו להגיד לעירייה: תאחדו ביניכם, דתי פחות, דתי יותר.

מיכאל מלכיאלי: ראש העיר שולח חבר מועצה שלא בקי בתחום, מדבר דברים לא נכונים.

מיכאל מלכיאלי: אבל זה סימפטום של הבעיה.

מיכאל מלכיאלי: ראש העיר מתנכל לבתי כנסת, מתנכל למוסדות חינוך.

מיכאל מלכיאלי: הוא אמר כמה פעמים, ואנשים שמעו אותן:

מיכאל מלכיאלי: אני לא אצן לחרדים לבוא לגור כאן בעיר.

מיכאל מלכיאלי: הוא מצר את צעדיהם לאורך כל הדרך.

מיכאל מלכיאלי: החינוך הוא נקודה אחת מכל מסכת הייסורים שהוא מקנה לציבור החרדי שם.

מיכאל מלכיאלי: אדוני היושב-ראש, אני חושב שצריכים לזמן דיון, לכנס כמה ועדות בנושא הזה, לחייב את ראש העיר להגיע לפה ולתת תשובות לזה.

מיכאל מלכיאלי: מדינת ישראל לא יכולה להסכים שיושב-ראש עיר - - -

יעקב מרגי: אני הולך לומר לך משהו כואב.

יעקב מרגי: כשהם יבואו לדפוק לנו בחדר הסיעה על נושאים שהם מאמינים בהם - - -

מיכאל מלכיאלי: מעלה אדומים תחילה.

מיכאל מלכיאלי: לכו לעזאזל.

מיכאל מלכיאלי: אל תבוא אלינו, מעלה אדומים - - -

יעקב מרגי: לא נכניס אותם.

יעקב מרגי: עזוב את השקפת העולם שלנו - - -

מיכאל מלכיאלי: נכון.

מיכאל מלכיאלי: עירייה שמדירה.

מיכאל מלכיאלי: לקחו את תקציב התרבות - - -

יעקב מרגי: אין לוחם גדול למען מעלה אדומים כמו נסים זאב.

יעקב מרגי: אני יודע מה הוא עשה.

מיכאל מלכיאלי: צריכים לנקום בעירייה הזאת ובראש העיר הזה.

מיכאל מלכיאלי: תראו את תקציב התרבות - - -

<דוד שרת: ככה מדברים - - -

יעקב מרגי: אדוני, תטיף לעצמך מוסר, לא לאחרים.

יעקב מרגי: הוא חבר כנסת ומותר לו לומר - - -

מיכאל מלכיאלי: הייתי אומר, תקשיב - - -

יעקב מרגי: אתה רוצה שאני אגן עליך גם?

מיכאל מלכיאלי: זו המדיניות של ראש העיר.

מיכאל מלכיאלי: זה לא אני.

מיכאל מלכיאלי: אני פקיד, תאמין לי שהייתי מכבד אותך.

מיכאל מלכיאלי: אבל לייצג עמדה – יושבים אלפי אנשים, מאות משפחות אומללות בבית, ואתה אומר להם: תתאחדו.

מיכאל מלכיאלי: אתה יודע שיש הבדלי ניואנסים בין חדר אחד לתלמוד תורה שני?

מיכאל מלכיאלי: מישהו נכנס פעם לעומק להבין?

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

<אילן קוטנר: אני ממינהל הפיתוח במשרד החינוך.

<אילן קוטנר: העלו פה מספר דברים, אני אתייחס לפי הסדר.

<אילן קוטנר: קודם כל, השימוש במבני חינוך שלא על פי ייעודם, כפי שקורה כיום במעלה אדומים, הוא בלתי מקובל עלינו לחלוטין.

יעקב מרגי: כמה זמן אתם יודעים על זה?

יעקב מרגי: מה אתם מתכוננים לעשות?

<אילן קוטנר: זה הובא לפתחי ממש בסוף השבוע שעבר ולכן אין לי נתונים מדויקים בעניין הזה.

יעקב מרגי: אנחנו נבקש הסבר.

יעקב מרגי: בסיכום ניתן לכם זמן קצוב כדי לבדוק ולתת לנו תשובות.

<אילן קוטנר: פניתי לדודו בסוף השבוע.

<אילן קוטנר: היום בבוקר הוא מסר לי קצת בעל פה.

<אילן קוטנר: בכל אופן, על פי נהלי משרד החינוך יש מדרג – קודם כל החינוך הרשמי, לאחר מכן המוכר שאינו רשמי ולאחר מכן חינוך הפטור – מבחינת ההתייחסות למבנים הפיזיים.

<אילן קוטנר: במקרה כזה שבו יש מבנה גן פנוי, אין שום הצדקה לזה שהוא ישמש למשהו אחר שהוא לא גן ילדים.

<אילן קוטנר: על אחת כמה וכמה אם יש גנים אחרים שנמצאים במבנים שאינם מבני קבע.

<אילן קוטנר: לכן, מבחינתנו זה ממש מצב לא תקין.

יעקב מרגי: יש מכתב מאפריל 2017, מופנה ללירן שפיגל מהלשכה המשפטית, בנושא.

<אילן קוטנר: לא הובא לידיעתי.

<אילן קוטנר: אני לא מכיר - - -

יעקב מרגי: בסדר.

יעקב מרגי: אני עוזר לך.

<אילן קוטנר: אם הדברים היו מובאים בפני - - -

יעקב מרגי: אז עכשיו אתה יודע.

<אילן קוטנר: אני אחראי על כל יהודה ושומרון.

<אילן קוטנר: בין היתר, יש לי שתי רשויות חרדיות לחלוטין: מודיעין עילית ובית"ר עילית ואני מתייחס אליהן כשוות בין כולן.

יעקב מרגי: שם אנחנו סובלים מסימפטומים אחרים שלא קשורים - - -

<אילן קוטנר: ללא ספק.

<אילן קוטנר: אני אציין שאנחנו נכנסים לדקויות ואנחנו מכירים את הזרמים השונים - - -

מיכאל מלכיאלי: ואומרים: תתאחדו.

מיכאל מלכיאלי: מכירים ואומרים - - -

<אילן קוטנר: ולא אומרים "תתאחדו", וזה לא נכון מה - - -

מיכאל מלכיאלי: זה נאמר כאן.

מיכאל מלכיאלי: לא אני אמרתי.

<אילן קוטנר: זה מה שהעירייה עושה.

<אילן קוטנר: אני לא בא בכובע של העירייה.

<אילן קוטנר: אני מייצג את משרד החינוך בעניין הזה.

<אילן קוטנר: בעניין הזה, רשויות חרדיות מקבלות הרבה מעל ומעבר, כי הקריטריונים שונים לחלוטין.

יעקב מרגי: אוקיי.

<אילן קוטנר: עושים אחוד מוסדות חינוך.

<אילן קוטנר: צוינה פה גבעת זאב.

<אילן קוטנר: בגבעת זאב נסגרו או אוחדו שני בתי ספר ממלכתיים כי יש מיעוט של אוכלוסייה.

<אילן קוטנר: זה לא מדויק, זה נאמר - - -

מיכאל מלכיאלי: אני אקח אותך לטיול בירושלים.

<אילן קוטנר: אני אחראי על יהודה ושומרון.

יעקב מרגי: סלח לי, אדוני, תן לי רגע.

יעקב מרגי: יש הבדל מהותי.

יעקב מרגי: המדינה, בהכירה בצורך של המוכר שאינו רשמי – לכן הפיתול הזה בהגדרה שלו: מוכר שאינו רשמי – הכירה בהבדלים ובצרכים של אוכלוסיות שונות ללמד או ללמוד לפי השקפת עולם כזו או אחרת, גם אם הדקויות קטנות.

<אילן קוטנר: מקובל עלי לחלוטין.

<אילן קוטנר: אלה דברים שאנחנו לוקחים בחשבון כשאנחנו בונים בתי ספר.

יעקב מרגי: בשונה מהחינוך הממלכתי שהבאת כדוגמה בגבעת זאב, בגלל הזדקנות האוכלוסייה או שאין מספיק תלמידים, עומדת לראש הרשות הזכות והחובה לייעל את התהליכים.

יעקב מרגי: המקרה הזה הוא במקרה של המוכר שאינו רשמי.

יעקב מרגי: מוכר שאינו רשמי סובל מתת-תקצוב, בחוק קבוע, בהבדלים שונים בגלל הפריבילגיות האלה.

יעקב מרגי: אי אפשר לומר שכשמבקשים 100% תקצוב להגיד: תן לנו את הפריבילגיות האלה שאין בממלכתי, ניתן לך 100% תקצוב.

יעקב מרגי: כשמבקשים את הבסיס, אומרים לו: אתה בעדיפות שנייה-שלישית, אם בכלל.

יעקב מרגי: אתה עוד אמרת סדרי עדיפויות.

יעקב מרגי: יש רשויות שבכלל לא ולכן אתה לא מופיע אצלן על השולחן.

יעקב מרגי: בבקשה, הייתי חייב לתקן אותך בקטע הזה.

מנחם אליעזר מוזס: אני גם רוצה זכות דיבור.

יעקב מרגי: אם תתנהג יפה, תקבל.

מנחם אליעזר מוזס: באופן כללי - - -

יעקב מרגי: אם תתנהג יפה.

מנחם אליעזר מוזס: בהמשך למה אמרת, אני רוצה להתחבר לדבריך.

יעקב מרגי: מיד.

<אילן קוטנר: דבר נוסף, חבל שחבר הכנסת ברושי עזב, הוא הטיל פה פצצה והלך, אבל ללא ספק - - -

יעקב מרגי: הפרוטוקול יעביר לו.

<אילן קוטנר: מינהל הפיתוח נותן ומסתכל בצורה פרטנית לגבי הצרכים של כל רשות ורשות, ואנחנו יודעים לקחת בחשבון, גם במקרים מאוד קיצוניים, כמו שאמרתי, כל יהודה ושומרון ובין היתר הבקעה ומועצה אזורית מגילות, בהם היישובים מאוד רחוקים זה מזה ואנחנו משתדלים לנהוג בגמישות ולמצוא את האיזון ולתת את המענה הראוי לכולם.

<אילן קוטנר: אני לא רוצה לפתוח את הדיון הזה למקרו כי אנחנו מתמקדים פה במעלה אדומים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: דוד שרת, זה נכון?

יעקב מרגי: תתייחס למה שאמר אחד ההורים - - -

<דוד שרת: למה הכוונה - - -

יעקב מרגי: אני מבין את הקושי שלך, רק תהיה אתי.

יעקב מרגי: אחד ההורים אמר כאן שאמרת לו בפגישה שאתה לא חייב לספק לו – אתה יכול להתייחס לזה בבקשה?

<דוד שרת: כן.

<דוד שרת: אני אתייחס לכמה דברים.

<דוד שרת: אולי נתחיל בשפה.

<דוד שרת: אנחנו נותנים שירות לכולם בצורה שווה בין אם זה לחב"ד, בין אם זה למוכר שאינו רשמי ובין אם זה ל"תורני יצחקי" ובין אם זה לתושבי העיר הממלכתיים או הדתיים, וכל מי שמכיר אותי יודע שהשפה שלי היא שפה נקייה ואני סולד מאמירות כמו לנקום.

<דוד שרת: אל נקמות השם ולא בני אדם, ולא לעזאזל, ולא - - -

יעקב מרגי: סלח לי, אני אעצור אותך פה.

יעקב מרגי: תקשיב.

יעקב מרגי: באת לפה למטרה אחת.

יעקב מרגי: אתה יודע מה המטרה האחת?

<דוד שרת: אני רוצה - - -

יעקב מרגי: לא, לא.

יעקב מרגי: המטרה של הגעתך לכאן היא לא לחנך אנשים.

יעקב מרגי: כל אחד וסגנונו הוא.

יעקב מרגי: אתה יודע, יש מי שיבקר אותך בדברים אחרים.

יעקב מרגי: אז אל תחנך ואל תטיף, זכותו לומר איך שהוא חושב – שיתמודד הוא עם עצמו.

יעקב מרגי: אתה תבוא ותגיד את התגובה של עיריית מעלה אדומים.

<דוד שרת: אני חושב - - -

יעקב מרגי: אתה מנסה פעם שנייה ושלישית בהתנשאות לחנך פה אנשים.

יעקב מרגי: אני מבקש ממך, קצת צניעות, תתייחס לעובדות.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

<דוד שרת: לגבי מה שאמר הבחור ואיך שהוא מתנהג, אני לא אגיד כאן, אני מוכן לומר לך את זה אחר כך.

<דוד שרת: אני לא אומר את זה בפרהסיה.

<שחר שמיר: אני אמרתי שאני - - -

יעקב מרגי: אדוני שחר, אני אוציא אותך.

<דוד שרת: נכון שהדיון לא נגמר כפי שהיה צריך להיגמר.

<דוד שרת: אני אגיד לך את זה אחר כך, אני לא חושב שראוי לומר את זה כאן.

<דוד שרת: לגבי כך שאני לא עניתי למכתבים.

<דוד שרת: כמה ימים, עוד לפני שהספקנו בכלל לבדוק את העניין, להחזיר תשובה, הייתה הכפשה בעיתונות החרדית של שמי עם חבר הכנסת גפני, ובוודאי - - -

יעקב מרגי: אז בגלל זה לא עניתם?

<דוד שרת: כן.

<דוד שרת: לא עניתי על זה - - -

יעקב מרגי: אמרת של טוב לנקום.

<דוד שרת: כשמדברים אתי, אני מדבר.

<דוד שרת: רק יום אחד מסרו לי את זה ולמחרת או לאחר כמה ימים כבר הייתה כתבה, אני יכול להגיד - - -

יעקב מרגי: אז מה?

יעקב מרגי: אז מה?

יעקב מרגי: מה הילד שמתעללים בו, שיוצא ברבע לשבע בבוקר, בפקקים, בנסיעות, בדרכים לא דרכים, קשור לכתבה שגפני השמיץ אץ עריית מעלה אדומים או את דוד שרת?

יעקב מרגי: מה זה מעניין?

<דוד שרת: אדוני היושב-ראש, שאלת למה לא ענינו למכתבים, אז אני עונה.

יעקב מרגי: אני מתבייש בסיבה שאת מעלה.

יעקב מרגי: היית צריך לענות למכתב.

יעקב מרגי: כן.

יעקב מרגי: אז מה אם יש כתבה?

יעקב מרגי: תתחשבן עם גפני איך שאתה רוצה.

יעקב מרגי: תתחשבן עם העיתונות איך שאתה רוצה – אבל תענה למכתבים.

<דוד שרת: דבר נוסף שאני רוצה לומר.

<דוד שרת: אם מדברים כבר על איחוד בתי ספר, עיריית מעלה אדומים איחדה לפני 8 או 9 שנים בית ספר שהגיע ל-290 תלמידים.

<דוד שרת: שימו לב למספר.

<דוד שרת: בית ספר ממלכתי – אפילו לא ממלכתי דתי – שהגיע ל-280 ילדים והוא הלך ונעשה קטן - - -

יעקב מרגי: בקצב הזה אתם תאחדו עוד בתי ספר.

<דוד שרת: פיצלנו אותו לשניים, העברנו אותו ל"תומר רחל" ולממלכתי ג' – יחיאל זוכר – ונתנו את המבנה הזה ל"תורני יצחקי".

<דוד שרת: אז בבקשה, אם שואלים אם העירייה עושה את זה גם למגזר הממלכתי, אז היא עושה את זה.

יעקב מרגי: דוד שרת, אם נסים זאב היה פותח את המוסדות שלו במסגרת החמ"ד, גם אתה וגם ראש העיר שלך – סליחה שאני קובע את זה בקביעה חד-משמעית – הייתם מאשרים לו את הבניין הכי יפה בעיר.

<דוד שרת: אבל אין בניין - - -

יעקב מרגי: סליחה, אדוני, אל תפריע לי.

יעקב מרגי: כשנקבל את הדוח של הנכסים מהעירייה שמיועדים לחינוך ומשרתים מטרות אחרות, אני אראה לך כמה בניינים יש.

יעקב מרגי: אז אל תפריע לי, בבקשה.

<יחיאל וקנין: מאיפה אתה יודע איזה בניין - - -

יעקב מרגי: יחיאל וקנין, אדוני.

<דוד שרת: הדבר האחרון שאני רוצה לומר.

<דוד שרת: הם ביקשו לבנות, הרב נסים זאב ביקש לבנות מבנה, הוא רצה מגרש.

<דוד שרת: בני אמר לו: זה בסדר גמור, תוכלו לקבל מגרש, תגישו בקשה רשמית עם יכולות כספיות ונאתר לכם מגרש כדי שתוכלו לבנות.

<דוד שרת: זה היה וזה נאמר ואני יודע את זה מראש העיר.

<דוד שרת: לא ראיתי את זה כתוב, אבל אני יודע שזה נאמר.

נסים זאב: למי נאמר?

נסים זאב: נאמר לך?

יעקב מרגי: לא ניתן להכחיש את החי, אומרים.

נסים זאב: הוא אמר לך? לי?

נסים זאב: למי הוא אמר?

נסים זאב: הרי שנה ו-8 חודשים הוא לא עונה למכתבים, הוא לא מסתכל עלינו.

נסים זאב: אנחנו בכלל לא קיימים בשבילו, אנחנו אוויר.

<דוד שרת: כבודו היה אצל ראש העיר בחדר.

נסים זאב: לפני שנתיים.

נסים זאב: אמרתי לך שכן.

נסים זאב: מאז הוא מתעלם מאתנו.

יעקב מרגי: אז הוא אמר.

יעקב מרגי: אז מה?

<דוד שרת: עכשיו הוא מוכן להיפגש.

יעקב מרגי: אדוני, היית עושה כבוד לעצמך וחושב פעמיים על השליחות שקיבלת לידך.

יעקב מרגי: בבקשה.

נסים זאב: אני רוצה רק להוסיף שפה זה ממש "טענו חיטים והודה לו בשעורין".

נסים זאב: קודם כל, שיידע אדוני מה יש במבנה הסמוך לגן שלנו: כריכיה לקשישים.

נסים זאב: מה זה כריכיה?

נסים זאב: כריכיה מסחרית.

נסים זאב: אמרתי שאעשה בדיקה, אולי באמת יש הצדקה לזה.

נסים זאב: שלחתי את עורכת הדין זקלר, אמרתי: תעשי טובה, אולי באמת זה דבר נחוץ.

נסים זאב: היא נכנסה לשם ואמרה: אני רוצה לכרוך 1,000 ספרים.

נסים זאב: כמה יעלה לי כל ספר?

נסים זאב: אמרו לה 25 שקלים.

נסים זאב: אמרה זה כמעט יותר מעלות הספר.

נסים זאב: כן, זו העלות - -

<דוד שרת: - - -

נסים זאב: רגע, אל תענה לי עכשיו.

נסים זאב: תן לי לגמור.

נסים זאב: - - שאלה: אפשר לקבל הנחה?

נסים זאב: כן, יש איזו כתובת בעירייה.

נסים זאב: אם את רוצה הנחה, ניתן לך.

נסים זאב: אין לי בעיה שתהיה שם כריכיה, שתהיה ספריה.

נסים זאב: אבל לא יכול להיות שראש העיר זועק שהעיר הזאת מזדקנת והוא עושה את זה במו ידיו.

נסים זאב: הוא מביא את הזקנים.

נסים זאב: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, תושבי עזריה מחכים לזה.

נסים זאב: תראה מה קורה בשכונות חרדיות אחרות, מה קורה בשכונות מעורבות כמו פסגת זאב – איפה שעוזבים היהודים הצעירים, בסופו של דבר אנחנו רואים שהפלסטינאים נכנסים.

נסים זאב: אז שלא יגיד, כשיש לי פה רשימה – אגב, לפני שלושה חודשים ויומיים שלחתי לעורך הדין לירן שפיגל והצגתי בפניו רשימה של יותר מ-15 מבנים: רחוב הנחלים 180 מועדונית – זה היה גן; הצלצל, מועדונית; החליל, בית כנסת לרוסים, על העייני; החליל 17, מרכז קהילתי לרוסים; הקרן 8, גן ילדים ומועדונית; עוד פעם מרכז קהילתי לאתיופים.

נסים זאב: אחר כך, כל גן שני, שני גנים, מועדון לנוער העובד והלומד.

נסים זאב: מול התוף – קול התוף נשמע בארצנו – שתי מועדוניות.

נסים זאב: אני אמנה לך פה רשימה של מבני גנים שהופכים אותם למועדוניות, למרכזי קשישים, ליד לקשיש.

נסים זאב: אין לי שום בעיה עם הקשישים, אבל לא יכול להיות שילד בגיל 4-3 צריך לחיות בקרוון, המבנה סגור והוא אומר: פה לא יהיו חרדים.

נסים זאב: אני רוצה להודיע: עד ה-1 בספטמבר – אני פה לא מאיים – ההורים יבואו עם הילדים לבניין העירייה ושם נפתח את הכיתות.

נסים זאב: אם את זה הוא רוצה – זה מה שיהיה.

יעקב מרגי: תודה, תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת מוזס.

מנחם אליעזר מוזס: תודה, אדוני היושב-ראש.

מנחם אליעזר מוזס: אני רוצה להתחבר לדברי קודמי, היושב-ראש והרב נסים זאב שרואים את זעקת לבו בנושא מעלה אדומים.

מנחם אליעזר מוזס: אני רוצה לומר, אדוני היושב-ראש, משהו יותר כללי ואנחנו צריכים לדון בזה דיון מיוחד בוועדה הזאת.

מנחם אליעזר מוזס: כוונתי לכל הנושא של הכיתות.

מנחם אליעזר מוזס: יידע היושב-ראש, בהסכם הקואליציוני, גם ש"ס וגם יהדות התורה גרמנו לכך שיקבלו השנה 17,000 כיתות בבנייה חדשה.

מנחם אליעזר מוזס: אנחנו גרמנו לזה.

מנחם אליעזר מוזס: למה?

מנחם אליעזר מוזס: בגלל הבעיות שיש במערכת שלנו.

מנחם אליעזר מוזס: בא מישהו במשרד החינוך – ואני לא אומר, חלילה וחלילה, מינהל הפיתוח, תמיר בן משה ואלה שעושים את העבודה שהם צריכים לעשות, אבל יש קריטריונים מלמעלה – החליטו לעשות קריטריונים חדשים.

מנחם אליעזר מוזס: הקריטריונים החדשים האלה אומרים שבערים שהזדקנו כבר ובהן משרד השיכון בונה שכונה חדשה, אז חלילה לא יסיעו יותר ילדי לשכונה הקודמת שבה אין בית ספר אלא הציעו אותו לבית אבות, אלא יבנו שם על חשבון 17,000 הכיתות שלנו.

מנחם אליעזר מוזס: זה זועק לשמים מה שקורה שם.

מנחם אליעזר מוזס: אני אומר שוב שזה לא מינהל הפיתוח, זה מלמעלה.

מנחם אליעזר מוזס: אני לא יודע מי החליט.

מנחם אליעזר מוזס: אנחנו צריכים להזמין לכאן את השר ואת המנכ"ל - - -

יעקב מרגי: בעוד שבועיים יהיה דיון על הקריטריונים - - -

מנחם אליעזר מוזס: - - - הקריטריונים החדשים האלה שהם קבעו.

מנחם אליעזר מוזס: האבסורד הגדול ביותר הוא שמה שקורה במעלה אדומים קורה בעשרות יישובים.

מנחם אליעזר מוזס: יש כל כך הרבה מוסדות, בתי ספר, שהמדינה השקיעה מאות מיליונים בבנייתם – מציעים את זה לבתי אבות, מציעים את זה לדיור מוגן - - -

מיכאל מלכיאלי: במעלה אדומים זה שונה.

מיכאל מלכיאלי: שם זה לא בגלל זה אלא בגלל מדיניות של ראש העיר - -

נסים זאב: אידאולוגיה.

מיכאל מלכיאלי: - - שאמר: אצלי לא יהיו חרדים.

מיכאל מלכיאלי: אגב חנוך, אמרתי שחינוך זה דבר קטן.

מיכאל מלכיאלי: קח את תקציב התרבות, כמה כסף הוא משקיע בתרבות שמתאימה לו וכמה לנו.

מיכאל מלכיאלי: בתי כנסת, הוא מתעלל בהם.

מיכאל מלכיאלי: צווי הריסה, פינוי.

יעקב מרגי: תודה.

<דוד שרת: 54 בתי כנסת - - -

יעקב מרגי: דוד שרת, אל תפריע.

מיכאל מלכיאלי: לחברים שלו - - -

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, ניזכר בערד, שבטקס יריית אבן הפינה לעיר אמר ראש העיר, ראש המועצה הממונה, שכאן לא תהיה מזוזה.

מנחם אליעזר מוזס: נו, תראה מה שקורה היום בערד, כבר מוכרים מזוזות משם לכל העולם.

יעקב מרגי: יש גם בדואים וגם מזוזות.

מנחם אליעזר מוזס: להבדיל.

יעקב מרגי: אני מתחבר למה - - -

מנחם אליעזר מוזס: - - - מה שהוא אומר - - -

יעקב מרגי: בבקשה, גברתי.

<שושנה רייזי וייס: בוקר טוב, כבוד היושב-ראש, אני מפקחת קדם יסודי במשרד החינוך.

<שושנה רייזי וייס: בתפקידי אני גם מפקחת על הגנים בעיר מעלה אדומים.

<שושנה רייזי וייס: אני מכירה מקרוב כבר הרבה שנים.

<שושנה רייזי וייס: אני מפקחת על כל העמותות שם.

<שושנה רייזי וייס: יש שם 3 עמותות: "גני יצחקי", "נוות ישראל" וגן חב"ד.

<שושנה רייזי וייס: ב"גני יצחקי" יש 60 ילדים, אין מקום יותר.

<שושנה רייזי וייס: ב"נוות ישראל" יש 90 ילדים עם רשימת המתנה כי אין מקום לאכלוס הילדים.

<שושנה רייזי וייס: וכמו ציינו כאן, במבנה סמוך יש 35 ילדים, מבנה סמוך שמשמש ככריכיה הוא מבנה לגן.

<שושנה רייזי וייס: גן חב"ד פועל בתוך מבנה של בית חב"ד בתנאים לא תנאים, חצר לא חצר, יש 35 ילדים עם רשימת המתנה.

<שושנה רייזי וייס: אתמול אמרה לי המנהלת: אם היו נותנים לי מבנה, הייתי יכולה למלא - - -

יעקב מרגי: אני אפסק אותך ואתך לך להמשיך אחר כך.

יעקב מרגי: חברי, אני אומר את זה בצער, זה חוזר על עצמו, אנחנו פה מתייצבים ראשונים לצרכים, מושיטים כתף חמה לצרכים של הציבור הדתי לאומי, אנחנו חוטפים פער אחר פעם: קריית שמואל בחיפה, אטימות בגלל נימוקים פוליטיים ואידאולוגיים, כנ"ל גם בירושלים היום, שאני מסופק אם הציבור החרדי יפתח את שנת הלימודים בסמינרים, הולך להיות כאוס אחד גדול.

יעקב מרגי: אני רואה את זה עכשיו במעלה אדומים, אני מכיר עוד מקומות אחרים.

יעקב מרגי: אני אומר לך, לא צריך להתבייש, כשהם יבוא ואלינו, עם כל הצער ועם כל הכאב ועם כל מה שאנחנו מאמינים בו, לא ניתן להם את הסעד.

יעקב מרגי: לא ניתן את הסעד כדי שילמדו פעם אחת.

יעקב מרגי: זה לא יתכן.

יעקב מרגי: בבקשה, תמשיכי.

<שושנה רייזי וייס: יש לציין שלחלק מהגננות יש תארים אקדמאיים, גננות מצוינות, סביבות לימודיות.

<שושנה רייזי וייס: מבחינת הפיקוח במשרד החינוך, אנחנו נותנים את המענה המיטבי, פיקוח, הדרכה, גננת מובילה, השתלמויות.

<שושנה רייזי וייס: הכול.

<שושנה רייזי וייס: אבל אם אין תנאים ואין בסיס טוב – אז מאוד קל לבוא ולדרוש, והגן קטן וצפוף - - -

יעקב מרגי: גברתי הנכבדה, נכון שאת ממוקדת מטרה, את מפקחת.

יעקב מרגי: אני רואה בך את הריבון, אני רואה בך את משרד החינוך.

יעקב מרגי: מה את מספרת לי?

יעקב מרגי: שהדברים שם טובים ומבחינת הישגים ורמת גנים, את שבעת רצון.

יעקב מרגי: אבל את היית צריכה ללכת לממונים עליך ולהגיד שמצב הוא בלתי נסבל.

<שושנה רייזי וייס: הלכתי.

מנחם אליעזר מוזס: היא הלכה, היא הלכה.

<שושנה רייזי וייס: הלכתי ודיברתי, גם ישבתי עם מנהלת מדור גני הילדים כבר לפני שנתיים לגבי שירות פסיכולוגי, אז נתנו לנו קמצוץ של קמצוץ.

<שושנה רייזי וייס: גם לזה אין מענה, הרשות צריכה לתת.

<שושנה רייזי וייס: למה ילדים האלה לא מגיע שירות פסיכולוגי?

<שושנה רייזי וייס: אבחוני בשלות – אין דבר כזה.

<שושנה רייזי וייס: הלכתי ודיברתי גם לגבי מבנים ונשארנו באותו מצב.

<שושנה רייזי וייס: הבעלים והעמותות משתדלים לעשות את המיטב, אבל צריך לתת להם תנאים וזה באחריות הרשות.

<שושנה רייזי וייס: אני רואה את זה בראייה ארצית, ישנן ערים שנותנות מענה מקסים.

יעקב מרגי: נכון.

יעקב מרגי: לכן אני לא מכפיש את כל השלטון המקומי.

יעקב מרגי: תודה.

<אסתר אטיאס: אני מפקחת כוללת על בית הספר היחיד שיש לנו שם עם כ-200 תלמידים.

<אסתר אטיאס: לא התכוונתי שהדיון יגיע לרמה כזאת.

יעקב מרגי: אל תיבהלי.

יעקב מרגי: אין פה אמוציות.

יעקב מרגי: היינו חייבים להרים את הקול.

<אסתר אטיאס: אני רוצה להגיד שאמרתי שאני אפילו לא אגיב כי אני קצת נבהלת מהטונים.

<אסתר אטיאס: אבל רק לצורך העניין, יש לנו כ-200 ילדים בבית הספר והם לומדים בתת-תנאים.

<אסתר אטיאס: אני לא רוצה להתייחס לרמה הפדגוגית שהם מקיימים 100% ליבה ושיש לנו שם מדריכות בבית הספר ותכניות לימודיות ואת הכול בדקנו וראינו - - -

<דוד שרת: איפה, ב"תורני יצחקי"?

<אסתר אטיאס: כן.

<אסתר אטיאס: אתם קוראים לזה "יצחקי".

<אסתר אטיאס: זה תלמוד תורה "עץ החיים".

<יחיאל וקנין: אפשר להכניס שם עוד מוסד?

<אסתר אטיאס: יש רק מוסד אחד.

<יחיאל וקנין: אפשר להכניס לשם עוד מוסד טכנית?

<אסתר אטיאס: בבניין לא.

<יחיאל וקנין: זה הפתרון של בני.

יעקב מרגי: למה אתה נופל לזה?

יעקב מרגי: ואם היא הייתה אומרת לך כן?

יעקב מרגי: למה אתה נכנס לזה בכלל?

<אסתר אטיאס: אני לא רוצה להתייחס להרבה דברים שהתייחסו כאן.

<אסתר אטיאס: אני רוצה להגיד נקודתית לגבי ההורים שפנו אלי כמפקחת על בית הספר, כמפקחת על המנהלת והצוות.

<אסתר אטיאס: יש שם תת-תנאים.

<אסתר אטיאס: זה לא בית ספר שיכול להתקיים בשנת 2017.

<אסתר אטיאס: הרמה התברואתית שם בבית הספר צועקת וזה באמת כואב לי.

<אסתר אטיאס: אני לא מאשימה, לא את מר דוד שרת ולא - - -

<דוד שרת: לא.

<דוד שרת: לא אני.

<דוד שרת: אני לא - - -

<אסתר אטיאס: אני לא יודעת מי אשם.

<אסתר אטיאס: אני יודעת שפניתי יותר מפעם אחת, ואתם יודעים, קבעתם לי פגישה בשבוע שעבר, תודה רבה.

<אסתר אטיאס: אבל בית הספר לא יכול להתקיים כך בשום צורה.

<אסתר אטיאס: יש לנו עוד בתי ספר.

<אסתר אטיאס: אתמול הייתי בוועדה מכינה לקראת הוועדה היום ושם נאמר לנו שבגלל שבית הספר הוא בית ספר פטור, הרשות לא חייבת.

<אסתר אטיאס: יש חייבת ויש אולי יחס קצת שונה כלפי בית הספר - - -.

<אסתר אטיאס: זה חלק מהעיר, איך אפשר להגיד לילדים ולהורים: הרשות לא חייבת כי אתם פטור.

<אסתר אטיאס: הם בחרו לגור בעיר, וכמו שאמרו קודמי הם משלמים ארנונה והם חלק מהעיר ומגיעים להם לפחות את התנאים הבסיסיים שיש לכל תלמיד בעיר.

<אסתר אטיאס: ביקרתי עם מנהל המחוז הקודם שלנו, מר מאיר שמעוני, בבתי ספר שם.

<אסתר אטיאס: הוא לקח אותי כמה פעמים לבתי ספר כלליים ואין להשוות את התנאים שבתי הספר הכלליים מקבלים.

<אסתר אטיאס: אני הייתי שם כאורחת וראיתי דברים שרציתי גם בבית הספר היחיד שלי.

<אסתר אטיאס: קצת לפתוח את הלב ולהיכנס לבית הספר.

<אסתר אטיאס: לא מדובר - - -

יעקב מרגי: את לא חושבת שהגזמת?

יעקב מרגי: נסחפת.

יעקב מרגי: מה קרה לך?

יעקב מרגי: את רוצה את אותם תנאים?

יעקב מרגי: מה פתאום.

<אסתר אטיאס: לא את אותם תנאים.

יעקב מרגי: אה, קצת, קצת.

<אסתר אטיאס: לא.

<אסתר אטיאס: אמרנו רק משהו בסיסי תברואתי.

<אסתר אטיאס: תכנסו לבית הספר ותגידו לי אם זה נכון שילדים, ללא קשר לכל מה שקורה כאן, ילד ב-2017, האם זה נכון שהוא ילמד בתנאים הלא נורמליים שמתקיימים בבית הספר?

יעקב מרגי: תודה.

מנחם אליעזר מוזס: שיעבור לבית ספר ממלכתי, ילמד קצת אלימות, ילמד סמים, ילמד מה זה.

יעקב מרגי: לא פוגעים באף אחד.

מנחם אליעזר מוזס: כי הם אמרו לה שמוסדות פטור לא חייבים.

מנחם אליעזר מוזס: לא חייבים.

יעקב מרגי: אורה חכם, בבקשה.

יעקב מרגי: אני חייב לסיים.

<אורה חכם: תסלחו לי אם אני - - - טיפה פוליטית.

<אורה חכם: לא פוליטית מבחינת מפלגות - - -

מנחם אליעזר מוזס: מי זאת?

יעקב מרגי: גברת אורה חכם, תציגי את עצמך בבקשה.

<אורה חכם: אני יושבת-ראש פורום ציבורי למען שוויון הזדמנויות בחינוך.

<אורה חכם: קודם כל, יש לי שאילתה לחברים.

<אורה חכם: ננזפתי פה כשקמתי ושאלתי אותה: מי זה הזרם שהם לא רוצים ללמוד אתו ביחד?

<אורה חכם: אני לא יס-מן של אף אחד.

יעקב מרגי: אורה, אני לא נכנס לזה.

יעקב מרגי: את יודעת למה?

<אורה חכם: כן, למה?

יעקב מרגי: אני אסביר לך.

יעקב מרגי: קודם כל, עומדת הזכות לכל מוסד להתקיים בפני עצמו.

יעקב מרגי: אין הגבלה במשרד החינוך.

יעקב מרגי: לא קבעו עדיין, עוד לא הגענו לרמות האלה.

יעקב מרגי: את יודעת מה, לפעמים כשאת אומרת לי: תגיד לי, אתה לא רוצה לשבת אתו?

יעקב מרגי: אפילו לא הציעו לי לשבת אתו.

יעקב מרגי: את מבינה?

יעקב מרגי: השאלה עוד לא התחילה.

יעקב מרגי: אנחנו עוד לא שם בכלל.

<אורה חכם: בסדר.

<אורה חכם: ברמה הכללית אני עונה לך כך.

<אורה חכם: אני שואלת ברמה הכללית, מה יהיה – תכף אני אביע את עמדתי בעניין הזה – אבל מה יהיה אם כל 10 ילדים במדינת ישראל - - -

יעקב מרגי: לא יקבלו רישיון.

יעקב מרגי: אין רישיון.

יעקב מרגי: חיכיתי לשאלה הזו, אורה.

יעקב מרגי: יש מספר מינימלי לתקנון.

<אורה חכם: אז אם יש מספר מינימלי, חייבת העירייה לתת שירות.

<אורה חכם: חייבת העירייה לתת שירות למספר המינימלי.

<אורה חכם: יחד עם זאת, אני אומרת כעצה, אני באה לפה - - -

נסים זאב: חיכינו לזה הרבה זמן.

<אורה חכם: - - - לנושא שאני מטיפה לו.

<אורה חכם: צריכה להיות הדברות כדי שיהיה גם כוח לחזק את כל הזרמים ולא להתפצל ל-50 - - -

יעקב מרגי: תודה.

<אורה חכם: רגע.

<אורה חכם: אז אתם צריכים להתחיל לקיים הליך הדברות עם הקבוצה - - - אם אתם חושבים שהיא לא לטעמכם, תמצאו - - -

יעקב מרגי: אורה חכם, תקשיבי - - -

נסים זאב: איזהו חכם, הרואה את הנולד.

יעקב מרגי: גברת נכבדה, ביישוב לי – אני גר ביישוב חילוני – החליטה קבוצת הורים - - -

מנחם אליעזר מוזס: מה שמו?

מנחם אליעזר מוזס: אני רוצה לבוא לשבת.

יעקב מרגי: אני לא אגיד לך כדי שלא תבוא.

מנחם אליעזר מוזס: אני רוצה לבוא לשבת.

יעקב מרגי: באים הרבה חסידים לווילות שם.

מנחם אליעזר מוזס: אבל אני רוצה לנהור ולהפוך את זה למשהו - - -

יעקב מרגי: אין סיכוי, אין סיכוי.

<אורה חכם: אדוני, אל תצחק עלי.

<אורה חכם: אני - - -

יעקב מרגי: אורה, תקשיבי, הוא לא צחק.

יעקב מרגי: הוא לא צחק עליך.

יעקב מרגי: אני אומר לך, תקשיבי.

<אורה חכם: שמעתי מה הוא אמר.

יעקב מרגי: על היישוב שלי הוא דיבר.

יעקב מרגי: הגיעה קבוצה שנקראת "למרחב", סגנון לימוד שמלמדים באמצעות המרחב.

יעקב מרגי: הם רוב הזמן בחוץ.

יעקב מרגי: זו שיטה.

יעקב מרגי: את חושבת שהם לא קיבלו בסוף רישיון ממשרד החינוך?

יעקב מרגי: אי אפשר, הלוואי ויכולנו עשות, אבל מה לעשות?

יעקב מרגי: זו החברה בישראל.

יעקב מרגי: המחוקק, כשקמה המדינה, אפשר את זה.

יעקב מרגי: אני לא קורא לאף אחד להדברות.

יעקב מרגי: ברגע שהמדינה, הריבון, משרד החינוך נתן, יש כללים ונקבע, אני לא אגיע אליך ואגיד: רבותי, לכו תתאחדו בגלל שאני לא רוצה לשחרר מבנים כאלה ואחרים.

יעקב מרגי: אני לא שם.

יעקב מרגי: אני לא מסכים אתך.

יעקב מרגי: יש להם סמל מוסד כחוק, עומדים בכל התנאים.

יעקב מרגי: אני אומר יותר מזאת: החינוך הממלכתי שמר דוד שרת ממונה עליו בעיריית מעלה אדומים, לא עובר הליכי רישוי כמו שהמבנים שלהם עוברים הליך.

יעקב מרגי: את יודעת שחוק פיקוח בתי הספר לא חל על הממלכתי?

יעקב מרגי: כל דרישות הבטיחות של כיבוי אש ובריאות ומשרד הבריאות ובטיחות מבנים ותברואה, הכול נדרש מהמוכר שאינו רשמי, כלממלכתי מספיק 4 קירות וכסאות ואף אחד לא בודק ופותחים בית ספר.

<קריאה: זה לא נכון - - -

נסים זאב: בודקים פעם ב-5 שנים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני, אחרון הדוברים לפני שאני מסכם.

<יצחק זאב: אני נמצא בפועל במעלה אדומים כל יום.

<יצחק זאב: רציתי לשאול, קודם כל, שאלה פשוטה.

יעקב מרגי: את מי אתה רוצה לשאול?

<יצחק זאב: את העירייה.

<יצחק זאב: בשנה הבאה אנחנו כמעט 140 תלמידים בכל הגנים.

<יצחק זאב: יש לנו 4 סמלים.

<יצחק זאב: נתתם לנו סמלים במקומות לא תקניים, כמו שאתה אומר.

<יצחק זאב: איפה נאכלס את הילדים האלה בשנה הבאה?

<יצחק זאב: 140 ילדים, איפה נשים אותם?

<יצחק זאב: זה דבר ראשון.

<יצחק זאב: דבר שני, יש את בית ספר "נירים" שהתפנה.

<יצחק זאב: הבנתי שרוצים להסב אותו לסייבר.

<יצחק זאב: אין לי מושג לאן.

<יצחק זאב: אז אם שאלתם איפה הכיתות התקניות שלנו, הכיתות התקניות שלנו מתחילות פה, בגנים האלה.

<יצחק זאב: יש לנו גנים מלאים של 35 ילדים.

<יצחק זאב: אז אם אתם שואלים איפה, בעזרת השם, העתיד שלנו?

<יצחק זאב: אז עוד שנתיים תהיה לנו כיתה א' של 35 תלמידים.

<יצחק זאב: אני לא מדבר על הכיתות שכבר גלו.

<יצחק זאב: יש לנו כיתות שגולות היום בפועל ביום יום.

<יצחק זאב: כל יום כיתות גולות לירושלים.

<יצחק זאב: יש אוטובוסים שלמים שנוסעים לתלמוד תורה סנהדרין, לתלמוד תורה רוממה, לבתי ספר בירושלים.

יעקב מרגי: הלוואי והייתי יכול כשר חינוך להוציא הנחייה שעיריית ירושלים, לאור המצוקות שלה, לא מקבלת שום ילד משום רשות מקומית סביב ירושלים.

נסים זאב: כמו שעשו בסמינרים.

יעקב מרגי: גם שם פתחו פרצה.

יעקב מרגי: הלוואי והייתי יכול לעשות את זה.

<יצחק זאב: יש לנו גן של 35 בנות ואין לנו מקום ראוי.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: שמענו.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: יחיאל ואחריו – דוד לסיכום.

<יחיאל וקנין: אני רוצה להוסיף כמה דברים.

<יחיאל וקנין: קודם כל, גילוי נאות: אני וראש העיר בני כשריאל בקשרים טובים, אבל כשמדובר בילדים של התלמוד תורה, פתאום העורות מתהפכים.

<יחיאל וקנין: כמה פעמים שדיברתי אתו על כיתות – מה קורה שם?

<יחיאל וקנין: יש שם גילאי 6-5-4-3, ואז מה?

<יחיאל וקנין: אל תגדלו?

<יחיאל וקנין: אמרתי לו: למה אין כיתה א', ב', ג'?

<יחיאל וקנין: הוא ענה לי תשובה בזו הלשון: כי לא יהיה.

<יחיאל וקנין: למה?

<יחיאל וקנין: לא יהיה.

יעקב מרגי: כי מעלה אדומים, הורישו לו אותה.

<יחיאל וקנין: הסלוגן: מעלה אדומים לא תהיה בית שמש.

<יחיאל וקנין: מעלה אדומים לא תהיה בית שמש, לא תהיה גבעת זאב.

<יחיאל וקנין: זה משהו שמחלחל.

<יחיאל וקנין: הוא מחלחל את זה לכל חברי המועצה שאני מדבר אתם.

<יחיאל וקנין: הוא מחלחל את זה כאקט שיווקי.

<יחיאל וקנין: העיר שלנו היא חילונית.

<יחיאל וקנין: כשאתה שם לן אדם "בית שמש" ואתה מפחיד אותו ש"מעלה אדומים לא תהיה בית שמש" – זה עובד.

<יחיאל וקנין: אני רוצה להגיד בוועדה הזאת: אנחנו לא רוצים להיות בית שמש.

<יחיאל וקנין: אנחנו רוצים להיות אילת, אנחנו רוצים להיות נתניה, הוד השרון, רמת השרון, הרצליה.

<יחיאל וקנין: בכל המקומות האלה, אתה בכובע השני שלך, יש עיר שאין בה תלמוד תורה בארץ?

<קריאה: לא.

<יחיאל וקנין: יש עיר כזאת, רבי יעקב?

יעקב מרגי: לא יודע.

יעקב מרגי: לא בדקתי.

יעקב מרגי: בשונה מאחרים, אני זהיר בלשוני.

<יחיאל וקנין: אילת היא עיר חילונית, הרצליה, רמת השרון – כל הערים האלה - -

יעקב מרגי: בכל הערים שמנית, יש בהן.

<יחיאל וקנין: - - הן ערים חילוניות ויש בהן תלמוד תורה.

<יחיאל וקנין: אז אנחנו רוצים להיות כמותן.

<יחיאל וקנין: אנחנו לא רוצים להיות נווה יעקב, לא רוצים להיות בית שמש.

<יחיאל וקנין: רוצים להיות כמו כל הערים שהילדים יגדלו א', ב', ג', ד', ה', ו'.

יעקב מרגי: תודה.

<יחיאל וקנין: אני רוצה להוסיף על מה שאמר חבר הכנסת מלכיאלי, שענה לו גם דוד שרת, לגבי בתי הכנסת.

<יחיאל וקנין: יש לנו המון בתי כנסת בעיר.

<יחיאל וקנין: אבל יום אחד, אתה יודע, יש לנו קבוצה של הנציגים, יושב נציג שלנו בהרצליה ואמר שיש לו כל שנה 10 בתי כנסת.

<יחיאל וקנין: כל בית כנסת מקבל 50 אלף שקל לשיפוץ בית הכנסת.

<יחיאל וקנין: אני לא רואה בית כנסת ב-20 שנה הקרובות - - -

יעקב מרגי: טוב.

יעקב מרגי: זה ילך לוועדת הפנים.

יעקב מרגי: עזוב אותי.

<יחיאל וקנין: לא משנה.

<יחיאל וקנין: זה כבר עלה.

<יחיאל וקנין: הוא דיבר על בתי כנסת.

<יחיאל וקנין: לא מכיר בית כנסת, ויש פה כמה גבאי בתי כנסת ואני ביניהם, שקיבל אגורה שחוקה במשך 20 שנה דרך צינור שנקרא עירייה.

<יחיאל וקנין: אז כשאני רואה בקבוצה שנציג שלנו בהרצליה מקבל כל שנה 50 אלף שקל ל-10 בתי כנסת, אני - - -

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: יחיאל, זה לא לעניין.

יעקב מרגי: בבקשה, דוד שרת, סיכום.

יעקב מרגי: אני אגיד לך מה אני רוצה שתסכם לי.

יעקב מרגי: אני רוצה לעזור לך.

יעקב מרגי: אני לא רוצה שתעלה על עוד מוקשים, מספיק עליתם על מוקשים.

יעקב מרגי: אני רוצה לעזור לך.

יעקב מרגי: אל תעלה על מוקשים ואל תענה לי על בתי כנסת כי את הלא אחראי על בתי הכנסת.

יעקב מרגי: אני רוצה שתאמר לי מה אתה הולך לעשות ב-1 בספטמבר.

יעקב מרגי: איך הם פותחים את שנת הלימודים.

יעקב מרגי: זה מה שאני רוצה לשמוע ממך, איך הם פותחים את שנת הלימודים ב-1 בספטמבר.

יעקב מרגי: הפא באותם תנאים או שאתה הולך להיכנס לתכנית עבודה?

יעקב מרגי: אתה יכול להגיד לי גם: לא קיבלתי מנדט מראש העיר, אוי ואבוי לי אם אני אתן לך הבטחה פה.

יעקב מרגי: גם את זה אתה יכול לומר לי.

<דוד שרת: אני רוצה קודם להשיב על משהו אחר, ברשותך.

<דוד שרת: אני אענה גם על זה.

יעקב מרגי: אני פוטר אותך.

יעקב מרגי: בבקשה.

<דוד שרת: לגבי "תורני יצחקי", זה בית ספר - - -

יעקב מרגי: דוד שרת, תן לי רגע.

יעקב מרגי: אתה יכול לשבת איתה ולקבוע איתה פגישת עבודה מתי שאתה רוצה.

יעקב מרגי: לי יש עוד דיון עכשיו.

<דוד שרת: - - - לקבל את הצרכים של "נוות ישראל" ולשבת ולבחון אותם יחד עם הנהלת - -

יעקב מרגי: מתי אתה יושב עם הרב נסים זאב?

<דוד שרת: - - העירייה, איך אנחנו נוהגים - - -

יעקב מרגי: מתי אתה יושב עם נסים זאב?

יעקב מרגי: מתי אתה מזמין אותו לישיבה, לדון?

<דוד שרת: - - - לשבת עם הרב נסים זאב.

יעקב מרגי: אתה קובע לו?

<דוד שרת: אני אשב עם המנהל שלו.

יעקב מרגי: על דעת ראש העיר?

יעקב מרגי: אתה תקבל גיבוי מראש העיר?

<דוד שרת: אני אקבל.

<דוד שרת: אני אקבל קודם את הבקשה, אבדוק אותה עם הנהלת העירייה.

יעקב מרגי: טוב.

יעקב מרגי: אני אסכם.

נסים זאב: בזה הוא מתחמק.

יעקב מרגי: הוועדה מודה לחבר הכנסת לשעבר נסים זאב על היוזמה לדיון.

יעקב מרגי: הוועדה הצטערה לשמוע על התנאים שבהם מתקיימים גני הילדים וביתי הספר בחרדים במעלה אדומים.

יעקב מרגי: הוועדה מוצאת לנכון שוב להביע את מחאתה על כך שראש העיר מ-7 בפברואר 2017 לא מצא לנכון להשיב למכתבי, מכתבו של יו"ר הוועדה.

יעקב מרגי: הוועדה דורשת ממשרד החינוך להגיש תוך 3 שבועות מהיום רשימת מבני חינוך, גני ילדים, בתי ספר, המשמשים שלא לצורכי לימוד ומערכת החינוך בעיר מעלה אדומים.

יעקב מרגי: הוועדה מבקשת מעיריית מעלה אדומים להזמין את הנהלת המוסדות החרדיים לישיבת עבודה להיערכות לתחילת שנת הלימודים, ולהגיש לוועדה תכנית מפורטת איך הם אמורים להתמודד עם הצרכים שלהם ותנאים נאותים.

יעקב מרגי: הוועדה תמשיך לעקוב.

יעקב מרגי: הוועדה גם תפנה אישית לשר החינוך בסוגיה הזו.

יעקב מרגי: ואני אעשה הכול שראש העיר לא יקבל מענה לפתיחת שנת הלימודים הנוכחית אם הוא לא יספק את הצרכים האלה ואני אעמוד על כך.

יעקב מרגי: אני אעמוד על כך ויש לי את הכלים.

יעקב מרגי: לכן, אני לא רוצה סתם כי בסוף ייפגעו ילדים.

יעקב מרגי: מבחינתי, בשונה מראש העיר, כל ילדי ישראל אני מחויב להם לחינוך ולא משנה מה השקפת עולמם של ההורים שלהם.

יעקב מרגי: בשונה ממנו.

יעקב מרגי: אני אומר את זה באחריות.

יעקב מרגי: אני בדרך כלל לא עושה זאת, אני מבקש ממנו להתעשת ולספק לאותם הורים ולאותם ילדים את צורכי החינוך שלהם.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: הישיבה נעולה.