ועדת הפנים והגנת הסביבה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 468, 2017-07-25 08:30

דוד אמסלם: בוקר טוב לכולם.

דוד אמסלם: אני מתכבד לפתוח את ועדת הפנים והגנת הסביבה בנושא מימון אבטחת רב העיר קריית גת.

דוד אמסלם: דרך אגב, כבוד הרב, אנחנו בדרך כלל נוהגים להתחיל בזמן.

דוד אמסלם: גם אם מעכבים אותך פה לפני כן, בפעם הבאה תבוא יותר מוקדם.

דוד אמסלם: קח את זה בחשבון.

<משה הבלין: בסדר.

<משה הבלין: אני הייתי פה משמונה ורבע.

דוד אמסלם: אין בעיה, אני רק אומר.

דוד אמסלם: מבחינתנו הזמן שלנו הוא קצוב ואנחנו רצים מישיבה לישיבה, ככה שפספסנו כבר רבע שעה סתם.

דוד אמסלם: אני קיבלתי מכתב ששלחתם לחבר הכנסת בנימין בגין - זה מה שרשום פה - לגבי הנושא הזה.

דוד אמסלם: רשם לי את זה מר שלמה אושרי, מי זה?

<משה הבלין: ראש המועצה.

דוד אמסלם: ראש המועצה.

דוד אמסלם: אז בואו תעברו ישר לעניין.

דוד אמסלם: בואו תספרו לנו מה קורה.

דוד אמסלם: כבוד הרב, בוא תספר לנו אתה מה קורה איתך ואחרי זה נשאל את ראש המועצה מה קורה איתו בהיבטים של ההבטחה ושאר הגורמים יתייחסו.

דוד אמסלם: בבקשה.

<משה הבלין: לפני שנה וחצי בערך, שנה ורבע, אני עשיתי משא ומתן עם הצבא.

דוד אמסלם: קודם כל מה התפקיד שלך, כבוד הרב?

דוד אמסלם: פורמאלית.

<משה הבלין: התפקיד שלי רב העיר קריית גת.

דוד אמסלם: אתה רב העיר קריית גת.

<משה הבלין: כן.

<משה הבלין: גם שדרות, ממלא מקום.

<משה הבלין: ראש ישיבת חב"ד בקריית גת.

<משה הבלין: חבר בית דין רבני חב"ד בארץ.

<משה הבלין: במסגרת תפקידי כרגע ישיבה וחבר בית הדין הרבני חב"ד, עשיתי משא ומתן עם הצבא בנוגע לגיוס של בחורי ישיבה של חב"ד.

<משה הבלין: זה היה משא ומתן ממושך, עד שהגענו להסכמה בדבר מסוים, שזה יאפשר את הגיוס של התלמידים בשלב מסוים.

<משה הבלין: בגלל זה יצא קצף עלי מכל מיני קנאים מחוגים קנאים וכדומה ופרצו אלי לבית ביום אחד בהיר, בלי לשאול ועשו דחיפות.

<משה הבלין: אשתי התעלפה.

<משה הבלין: הייתה בטר"ם, הייתה בבית חולים.

דוד אמסלם: מי זה, תושבי המקום בקריית גת?

<משה הבלין: לא, לא, הם באים מבית שמש, באים מירושלים.

דוד אמסלם: אה, באים מחוץ לעיר.

<משה הבלין: מחוץ לעיר.

<משה הבלין: ואיומים בטלפונים וכל מיני דברים.

<משה הבלין: עשו אותי ממדרגה שש, שאני צריך שמירה צמודה.

דוד אמסלם: רק שנייה, מי הגדיר לך?

<משה הבלין: המשטרה כנראה.

דוד אמסלם: המשטרה?

דוד אמסלם: עוד מעט נשאל את המשטרה.

יעל גרמן: שש זה גבוה.

<משה הבלין: כן.

<משה הבלין: איום שש היה לי.

<משה הבלין: עד לפני שבועיים שלושה הייתי באיום שש.

<משה הבלין: הייתי צמוד לשמירה גם בבית, גם איפה שאני זז.

<משה הבלין: אני לא ידעתי מאיפה זה מגיע, מה יהיה, מי הציע את השמירה, בסדר, קיבלתי הכל.

<משה הבלין: בסוף מתברר, אני גם רב העיר קריית גת, התפקיד שלי בתור רב קריית גת זה לדאוג לדת בקריית גת ולדאוג לשירותי הדת בקריית גת וזה אחד התפקידים הכי חשובים שלי.

<משה הבלין: בגלל זה נבחרתי, בגלל זה גם שומרים עלי, כי אני איש ציבור.

<משה הבלין: מתברר שכל הכסף של המועצה הדתית הולך על השמירה שלי.

<משה הבלין: מעל 1.1 מיליון שקלים היה שמירה ולכן צריכים לסגור מקוואות וצריכים לסגור כל מיני דברים.

<משה הבלין: אני כאיש ציבור מרגיש שמצד אחד אני פה חוטא לכל מטרתי.

<משה הבלין: אני פה עשיתי באמת הסכם טוב עם המדינה והמדינה מבסוטית והצבא וכו', אבל מצד שני, כל תפקידי כרב העיר, שאני צריך לדאוג לשירותי הדת בעיר, הכל קורס.

<משה הבלין: מקוואות נסגרים וכל הדברים והכל על המצפון שלי.

<משה הבלין: אז אני לא מוכן בצורה כזאת להמשיך.

<משה הבלין: אז אני פניתי לידידי, חבר הכנסת בני בגין, שעוזר וכדומה.

<משה הבלין: גם פניתי, אני זוכר, הבאתי לך גם מכתב פעם, כשהיית בבר מצווה של חב"ד לפני פסח.

דוד אמסלם: של היתומים?

<משה הבלין: של היתומים, כן.

<משה הבלין: וברוך השם, אני מקווה שהישיבה, ועבר למשל ירד האיום לחמש.

<משה הבלין: אז כל פעם שאני יוצא מהעיר אני צריך שמירה.

<משה הבלין: אני אומר לכם את האמת, אני לא מדווח, אני ממעט לצאת מהעיר כמעט בגלל הסיפור הזה, כי אני יודע שזה יעלה על התקציב של המועצה הדתית.

<משה הבלין: אני לא מדווח וגם לפעמים כשיש כל מיני דברים ומגיעים אימיילים וכל מיני הפחדות, אני לא יודע מאיפה זה מגיע, אני כבר לא מדווח למשטרה כי אני פוחד שיעלו לי את הדרגה ואז שוב.

<משה הבלין: אני ממש מרגיש מצד אחד שעשיתי משהו טוב למדינה, עשיתי משהו טוב לדבר והייתי בסדר, קיבלתי הפגנות, קיבלתי הכל.

<משה הבלין: אבל גם את מה שאני צריך לייצג בעיר, אני גם כן ממוטט?

<משה הבלין: אנשים באים אלי, אז באים ואין תקציב לזה ואין תקציב לזה.

<משה הבלין: אה, בגללך, בגלל השמירה שלך.

<משה הבלין: בגלל השמירה שלך.

<משה הבלין: זה לא צריך להיות.

דוד אמסלם: תודה כבוד הרב, הבנו.

דוד אמסלם: שלמה, תגיד לנו מה העלויות ואיך התגלגל האירוע.

דוד אמסלם: מי פנה אליך בכלל שתשלם את השמירה לגבי הרב?

<שלמה אושרי: קודם כל בוקר טוב לכולם.

<שלמה אושרי: אני שמח - - - ראוי.

<שלמה אושרי: המשטרה פשוט דרשה ממני.

<שלמה אושרי: כתוב במפורש בחוות הדעת המקצועית.

דוד אמסלם: מה, הם שלחו לך מכתב?

<שלמה אושרי: כן.

דוד אמסלם: אתה יכול להקריא לנו אותו?

<קריאה: אתה צריך לדבר על זה באופן עקרוני יותר, מאשר הספציפי הזה - - -

דוד אמסלם: לא, לא, מעניין אותי, אני רוצה לשמוע.

דוד אמסלם: המקרה הספציפי הזה מקבל משנה תוקף.

דוד אמסלם: לא מצאת את המכתב?

<שלמה אושרי: יש לי אותו, אבל - - -

דוד אמסלם: לא חשוב.

דוד אמסלם: תספר לנו מה יש בתוכו.

דוד אמסלם: מה הם אמרו לך?

<שלמה אושרי: בעיקרון, בחוות הדעת המקצועית של המשטרה – הנה, יש לי אותה פה – נאמר מה מוטל על המועצה הדתית.

דוד אמסלם: אז בוא תגיד לנו.

דוד אמסלם: תקריא לנו.

<שלמה אושרי: על המועצה הדתית יהיה למשל פה, בחוות דעת מיום-.

<שלמה אושרי: אני אקריא לכם את הראשונה קודם.

<שלמה אושרי: חוות הדעת הראשונה הייתה דרגת 4.

<שלמה אושרי: היא מיום 14 בספטמבר.

<שלמה אושרי: כתוב שם – אחריות המשטרה וזה לא מעניין.

<שלמה אושרי: אחריות המועצה הדתית: התקנת טמ"ס בביתו וחיבורה למוקד העירוני.

דוד אמסלם: מה זה תמ"ס?

<שלמה אושרי: טמ"ס זה טלוויזיה במעגל סגור.

<שלמה אושרי: בחוות הדעת שבאה כמה ימים אחריה, זה כבר הועלה לדרגת איום שש.

דוד אמסלם: אגב, ומה החובות של המשטרה שרשומות שם?

<שלמה אושרי: יש חובות של המשטרה, אני יכול להקריא אותן.

דוד אמסלם: תקריא אותן.

יעל גרמן: סיורים בטח.

<שלמה אושרי: אחריות המשטרה: סיורי ניידות.

<שלמה אושרי: שניים בבוקר, שניים בצהריים, שלושה, לילה בביתו.

<שלמה אושרי: סנ"ח, אני לא יודע מה ראשי התיבות.

<קריאה: סריקות ניידת חבלה.

<שלמה אושרי: כן.

דוד אמסלם: מה זה?

<קריאה: חבלן שמגיע לאוטו, סורק אותו מלמעלה למטה.

יעל גרמן: מסתכל מתחת.

<שלמה אושרי: באחריות קצין חבלה לכיש.

<שלמה אושרי: הכנת תיק שטח באחריות תחנת קריית גת.

<שלמה אושרי: מיצוי תיק חקירה, עדכון מערכת מוקדים למתן עדיפות בקריאות.

<שלמה אושרי: תדרוך המאוים להתנהגות מונעת.

<שלמה אושרי: אחריות המועצה הדתית: מאבטח צמוד בתנועותיו, עם הכשרה מסוימת, שקיבל הכשרה, שהמאבטח הזה של ריכוז קהל, 31 יום.

<שלמה אושרי: זקיף בביתו, הכשרת מאבטח במתקן מתקדם ב-8 ימים.

<שלמה אושרי: טמ"ס בביתו ובלשכתו וחיבורה למוקד העירוני.

<שלמה אושרי: כלומר זה אומר – מאבטח צמוד בתנועותיו – הרי רב העיר הוא לא יושב בבית.

<שלמה אושרי: בתפקידו כרב העיר אין ערב שהוא לא מוזמן לקהילה ולהכל.

<שלמה אושרי: בכל התנועות האלה שהוא מחוץ לביתו יש לו מאבטח צמוד.

<שלמה אושרי: היה לו מאבטח צמוד.

<שלמה אושרי: ובבית יש לו זקיף 24 שעות.

דוד אמסלם: זאת אומרת זה שני אנשים?

<שלמה אושרי: שני אנשים.

<שלמה אושרי: זקיף 24 שעות ביממה ומאבטח בתנועותיו.

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: ועכשיו - - -

<שלמה אושרי: והעלות היא שלנו.

<שלמה אושרי: אם אני אתן לכם עלות ממוצעת, כ-130,000 שקלים.

דוד אמסלם: בחודש?

<שלמה אושרי: בחודש, כן.

<שלמה אושרי: אני יכול לומר לכם שבאחד בנובמבר הייתה עוד הערכת מצב, הורדה לדרגה חמש, אבל שוב, אחרי חצי שעה איומים ושוב העלו לדרגה שש.

<שלמה אושרי: כלומר אפילו לא - - -.

<שלמה אושרי: מה שכן, ב-28 ביוני הדרגה הורדה לדרגה חמש.

<שלמה אושרי: זה אומר שאני חייב בכל האירועים הפומביים שהרב יוצא, אנחנו חייבים עדיין לתת לו את השמירה, את האבטחה.

דוד אמסלם: הבנתי.

<שלמה אושרי: אבל מה שחשוב כאן, אם יהיה איזה דבר הכי קל, יכולים להעלות לו מיד לשש.

<שלמה אושרי: זה מאד נזיל.

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: שלמה, כמה כסף עד היום הוצאתם על האבטחה?

<שלמה אושרי: מעל מיליון שקלים.

<שלמה אושרי: כ-1.1 מיליון שקלים.

דוד אמסלם: במהלך שנה?

<שלמה אושרי: מאז ספטמבר עד סוף יוני.

<שלמה אושרי: את יולי אני עיכבתי, את התשלום.

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: את יולי עיכבת בגלל-?

דוד אמסלם: מה התקציב שלך בכלל?

<שלמה אושרי: התקציב שלי, אני מגלגל כ-8 מיליון שקלים לשנה.

<שלמה אושרי: 80% מהם זה משכורות.

דוד אמסלם: לא, אני מדבר על פעולות.

<שלמה אושרי: מה?

דוד אמסלם: כמה יש לך תקציב פעולות?

<שלמה אושרי: אם נשאר לי עוד, בוא נגיד אם נשאר לי מיליון, מיליון ומשהו לחלק - - -

דוד אמסלם: אז אתה אומר זה הולך לרב עכשיו.

<שלמה אושרי: זה הולך לרב.

דוד אמסלם: הבנתי.

<שלמה אושרי: עכשיו ממה זה נגס לי?

<שלמה אושרי: מה היתרות?

<שלמה אושרי: היו לנו יתרות.

<שלמה אושרי: זה גמר לי את כל היתרות.

דוד אמסלם: הבנתי שלמה, הבנו את הכל.

דוד אמסלם: אני רוצה לשמוע את המשטרה, ברשותכם.

<שלמה אושרי: אני חייב להוסיף עוד משהו.

דוד אמסלם: לא צריך.

<עופר שבתאי: אני עופר ממדור מאוימים ונמצא פה גם איתן מהמחוז הדרומי, שמחוז דרומי בעצם מגדיר את הרב, כי זה באזור דרום.

<עופר שבתאי: באופן עקרוני משטרת ישראל, מתוקף תפקידה, מגדירה רמת איום וסל הבטחה.

<עופר שבתאי: מי שאחראי למימוש סל האבטחה זה אותו גוף ציבורי.

<עופר שבתאי: זה על פי החלטת ממשלה.

<עופר שבתאי: הנושא של מאיפה התקציב - - -

דוד אמסלם: איזו החלטת ממשלה זו?

<עופר שבתאי: זו 4833 א' ו-ב' וגם החוק להסדרת הביטחון.

<עופר שבתאי: על משטרת ישראל מוטלת האחריות לרישוי, תיאום והנחיה מקצועית של גופים נוספים.

<עופר שבתאי: אנחנו מנחים.

<עופר שבתאי: אנחנו כמשטרת ישראל אחראים על כל עובדי הציבור במדינת ישראל.

<עופר שבתאי: ברגע שיש איום, אנחנו קובעים להם, עושים הערכת מצב.

דוד אמסלם: אנחנו מדברים כרגע על מה שנקרא אבטחה אישית או מתקנים וכל זה?

<עופר שבתאי: הכל.

<עופר שבתאי: לא, אני מדבר על פרסונה, על עובד ציבור, לא מתקנים.

דוד אמסלם: ההחלטה הזאת מתייחסת לפרסונה?

<עופר שבתאי: לפרסונה, כן.

<עופר שבתאי: זה סעיף 4 ב'.

<עופר שבתאי: בהתחלה היא גם עושה הפרדה בין שב"כ למשטרת ישראל ואז נותנת למשטרת ישראל את האחריות להנחות גופים אחרים.

<עופר שבתאי: כאשר יש לנו עובד ציבור שמאוים או שוטר, אנחנו עושים הערכת מצב.

<עופר שבתאי: ברמה המחוזית סממ"ז זה האישיות שאחראית על המצב הזה.

<עופר שבתאי: הוא עושה הערכת מצב עם כל החקירות והמודיעין וקובע - - -

דוד אמסלם: דרך אגב, זה כולל את כל סוגי ההבטחות לגבי כל האישים?

דוד אמסלם: אם נניח עכשיו יש איזה שהוא איום על ראש הממשלה, זה - - -

<עופר שבתאי: ראש הממשלה לא.

<עופר שבתאי: ראש הממשלה זה 730.

דוד אמסלם: אז אתם החרגתם את ראש הממשלה מההחלטה הזאת?

<עופר שבתאי: זה לא אנחנו, זה מדינת ישראל.

דוד אמסלם: הממשלה החריגה אותו?,

<עופר שבתאי: כן.

איתן ברושי: יש שבעה מוחרגים.

<עופר שבתאי: שבעה מוחרגים, שבעה סוגים.

דוד אמסלם: זאת אומרת חוץ מאלה כל השאר נכנסים להגדרה הזו?

<עופר שבתאי: זה מה שאני אומר, יש מה שנקרא ממשלת ישראל הסדירה את תחומי האחריות בין שב"כ למשטרת ישראל.

<עופר שבתאי: שב"כ מקבל את האחריות על שבעה סמלי שלטון, אז בזמנו גם על שרי הממשלה.

<עופר שבתאי: היום יחידת מגן אחראית על שרי הממשלה.

<עופר שבתאי: שאר עובדי הציבור – שוטרים, אנחנו גם מתעסקים בעדים – באחריות משטרת ישראל להגדיר רמת איום וסל אבטחה.

<עופר שבתאי: יש מה שנקרא בנוהל מסודר רמות איום ויש סל אבטחה מותאם.

<עופר שבתאי: ברגע שהיה איום על כבוד הרב עשו הערכת מצב במחוז הדרומי.

<עופר שבתאי: תיכף איתן יגע בזה.

<עופר שבתאי: הייתה הערכת מצב, הוחלט להגדיר אותו ברמה כזו או אחרת ולכל רמת איום יש סל אבטחה.

<עופר שבתאי: ברגע שנקבע הדבר הזה, אם זה שוטר כמובן, אני, כאיש משטרה נותן לו אבטחה צמודה אם צריך, נותן לו זקיף, נותן לו טמ"ס, סנ"ח, הכל.

<עופר שבתאי: אם זה עובד ציבור, אני מנחה את אותו גוף ציבורי, אומר לו זו ההחלטה של משטרת ישראל, אתה אמור לממש את סל האבטחה.

<עופר שבתאי: הטיפול המשלים – שזה סיורי ניידות, סנ"ח חבלה – שזה סינון נגד חבלה, מערכת מוקדים וכמובן הטיפול החקירתי והמודיעיני, שנותנים לזה עדיפות במשטרת ישראל – באחריות משטרת ישראל.

<עופר שבתאי: שאר סל האבטחה אמור להיות ממומש על ידי הגוף הציבורי וכמובן אנחנו כגוף מנחה עושים בקרות ותרגילים, בקשר כל הזמן עם אותם מאוימים, עם אותם קב"טים.

<עופר שבתאי: זה ככה בכללי.

<עופר שבתאי: אם יש לכם עוד משהו - - -

דוד אמסלם: הבנתי.

<שלמה אושרי: סליחה, אני לא אמרתי פה דבר שהוא מאד חשוב לי.

<שלמה אושרי: אני אשמח אם תאפשרו לי לומר אותו.

<שלמה אושרי: יש כאילו איזו הנחיה ואני שומע שהגוף הציבורי צריך לממן, אבל אני חוזר ואומר, הרב מאוים לא על ה - - -

דוד אמסלם: לא הבנתם.

דוד אמסלם: אני מבין את הכל, לא צריך להמשיך.

<שלמה אושרי: לא, אבל זה לא על רקע היותו רב העיר.

דוד אמסלם: ברור לי.

דוד אמסלם: הוא סיפר לנו את הכל.

דוד אמסלם: שלמה, אל תדאג, אנחנו הבנו הכל.

דוד אמסלם: בבקשה.

<איתן רבה: בוקר טוב, אני קצין מאוימים של המחוז הדרומי, מטפל בכל מאוימי ציבור, שוטרים, עדי מדינה וכדומה.

דוד אמסלם: התחבושות אני מקווה זה לא מהעבודה.

<איתן רבה: לא, לא, זה מהגלישה בים.

<איתן רבה: אני מכיר את הרב כבר תקופה ארוכה.

<איתן רבה: אנחנו נפגשנו לא מעט וליוויתי אותו בכמה מקרים ובכמה פגישות בינינו.

<איתן רבה: הוא לא סיפר על הרבה אירועים שהתרחשו סביבו.

<איתן רבה: גם הכניסה האלימה אליו הביתה, גם כמה מקרים שהמאבטח הצמוד חילץ אותו בשן ובעין, זאת אומרת לרכב.

<איתן רבה: הם מילטו מהמקום בזכות המאבטח הצמוד ובמקרים שהגיעו אליו הביתה להפגנות והתלהמות והמשטרה הגיעה וביצעה מעצרים.

<איתן רבה: אני יכול לספר שנפתחו 28 תיקי חקירה בעניינו, גם על איומים, גם על הטרדות וגם על כל מיני מקרים ש - - -

זאב בנימין בגין: על פי חקירה, ולמה זה התגלגל?

דוד אמסלם: יש כתבי אישום?

<איתן רבה: יש לנו תיק אחד שהוגש כתב אישום וכבר יש הרשעה וגזר דין.

<איתן רבה: יש שלושה שהורשעו בתיק.

<איתן רבה: אני לא יודע עדיין, אבל יתכן שגם יוגש - - - -

דוד אמסלם: לא הבנתי, יש כתב אישום?

<איתן רבה: הורשעו שלושה אנשים בתיק אחד.

דוד אמסלם: ובסוף הרי אתה רואה את האנשים.

דוד אמסלם: הרי אנחנו לא נמצאים כרגע בלבנון.

<איתן רבה: מה זאת אומרת?

דוד אמסלם: באים אנשים להפגין, אתה רואה אותם עומדים ליד הבית שלו.

<איתן רבה: בסדר.

דוד אמסלם: נו, אז לא הבנתי.

זאב בנימין בגין: הורשעו ומה עלה בגורלם?

<איתן רבה: זו הפגנה בלי אישור.

דוד אמסלם: לא, עזוב הפגנה, דחפו אותו.

דוד אמסלם: אתה אומר חילצו אותו.

<איתן רבה: נעצרו שלושה, הורשעו בתיק.

יעל גרמן: ומה הם קיבלו?

זאב בנימין בגין: איזה גזר דין?

דוד אמסלם: רק שלושה?

<איתן רבה: שלושה מאלה שפרצו אליו הביתה, בהתפרצות האלימה אליו הביתה.

<איתן רבה: הם נתפסו וישבו במעצר כמה חודשים טובים.

דוד אמסלם: ושדחפו את אשתו וכל זה?

<איתן רבה: כן, כן, השלושה האלה.

<איתן רבה: זה אותו אירוע.

דוד אמסלם: אה, זה אותם שלושה?

<איתן רבה: כן, זה אותו אירוע.

יעל גרמן: ואחרי המעצר – שוחררו הביתה?

<איתן רבה: לא, הם ישבו במעצר והובאו להארכת מעצר.

<איתן רבה: הייתה החלטה של בית המשפט, של השופט ו - - -

יעל גרמן: מה הייתה ההחלטה?

<איתן רבה: כן, הייתה.

<איתן רבה: הם ישבו שמונה חודשים במעצר, נדמה לי.

<איתן רבה: משהו כזה.

<שלמה אושרי: ושיחרר אותם.

<איתן רבה: הם שוחררו בעיצום כספי.

<איתן רבה: שמעתי גם שיש ערעור על ההחלטה.

דוד אמסלם: ומאז המעצר זה נרגע טיפה?

<איתן רבה: יש מאז המעצר - - -

דוד אמסלם: ומעבר לזה איזה פעולות אתם עושים?

<איתן רבה: אנחנו כרגע עושים פעולות חקירה של התיקים הנותרים.

<איתן רבה: יש לנו תיק שעדיין בפרקליטות, בדיון נוסף ואנחנו עדיין בקשר קבוע איתו.

<איתן רבה: אנחנו הנחינו שבכל אירוע פומבי שהוא יוצא, שיעדכן אותנו.

<איתן רבה: זה לא שיש אבטחה אוטומטית.

<איתן רבה: הוא צריך לעדכן אותנו.

<איתן רבה: אנחנו עושים בדיקה, הערכת מצב, בודקים מודיעינית לאן הוא הולך, מי האנשים שמוזמנים.

<איתן רבה: בודקים את כל הנושאים מאחורי הקלעים ומעדכנים אם צריך או לא צריך אבטחה.

<איתן רבה: זה לא שלא - - -

<קריאה: זה - - -, זה לא באופן גורף.

<איתן רבה: זה לא באופן גורף.

דוד אמסלם: אתם הגדרתם את המקרה של הרב כמקרה שבעצם צריך לטפל בו בעדיפות עליונה?

<איתן רבה: כן.

דוד אמסלם: אני שואל, אז איך יכול להיות?

דוד אמסלם: אני אומר עוד פעם, הרי העסק הוא לא מתוחכם.

דוד אמסלם: מדובר באנשים שבאים, אתה רואה אותם.

דוד אמסלם: לא מדובר באיזה שהם כוחות מיוחדים שבאים להתקיף את הרב באמצע הלילה עם כל מיני מסוקים.

<איתן רבה: מדובר באנשים ש- - -

דוד אמסלם: אנשים שאתם מזהים אותם.

דוד אמסלם: הם די פרימיטיביים בהתנהלות שלהם.

דוד אמסלם: אני לא מצליח להבין איך אתם לא עוצרים אותם.

<איתן רבה: הם נעצרו.

דוד אמסלם: לא, שלושה.

דוד אמסלם: הוא אומר על הרבה מקרים.

<איתן רבה: היו מקרים ש - - -

דוד אמסלם: אתה אומר שיש לך 28 תיקים.

<איתן רבה: תיקי חקירה.

<איתן רבה: מדובר ב - - -

דוד אמסלם: אז איפה האנשים?

<איתן רבה: מדובר בפלג קיצוני של נטורי קרתא.

דוד אמסלם: אני מכיר אותם פה בירושלים.

<איתן רבה: אתה יודע, הם באים ועושים את מה שהם עושים והם לא מחכים שהמשטרה תבוא והם נמצאים בתוך אזורים שלנו קשה מאד, צריך הרבה מאד מאמץ כדי להגיע לשם.

<איתן רבה: אני לא אחראי על תיק החקירה ואני לא אחראי על נושא המודיעיני.

<איתן רבה: אני אחראי על המאוימים ואני מעדכן את סגן מפקד המחוז בכל הפעולות שנעשות סביבו.

<איתן רבה: אני יכול להגיד לך שאנחנו משקיעים המון מאמץ.

<עופר שבתאי: ניתנת לזה עדיפות.

<איתן רבה: וניתנת לזה עדיפות גם בפן החקירתי וראייה לכך שאנחנו לא ויתרנו ואנחנו ניגשנו עם התיק הזה עד הסוף ולא ויתרנו בתיק הזה.

דוד אמסלם: בוודאי, איזו שאלה?

דוד אמסלם: יש פה בעייתיות.

<איתן רבה: נכון.

<איתן רבה: וכל פעם שהיה לנו - - -

דוד אמסלם: הם לא מפגינים בביתו של הרב בגלל שהוא עושה רעש עם מוסיקה.

<איתן רבה: ברור לנו.

<איתן רבה: בכל פעם שהיה איזה שהוא אירוע ושיש לנו איזה משהו מודיעיני שנכנס, ובכל אירוע אנחנו עושים הערכת מצב ודנים בו.

<איתן רבה: כשיש אפשרות להקל, ואנחנו עשינו את זה בצורה הדרגתית, וכשהייתה אפשרות להקל אנחנו הורדנו את רמת האיום וכשראינו שיש איזו שהיא עלייה ברמת האיום והלך הרוח הוא שוב פעם כנגדו, אז אנחנו פועלים.

<איתן רבה: אנחנו בסך הכל לשלומו, אין לנו שום דבר - - -

דוד אמסלם: בכל הנושא של הפייסבוק, כל האיומים שהוא מקבל, הרי אתם יכולים לתפוס את זה בשנייה.

דוד אמסלם: זה הטלפון שלו.

<איתן רבה: האיומים לגביו הם דרך פשקווילים שמפורסמים בבית שמש ובירושלים, באמצעות הטרדות טלפוניות ושיחות אנונימיות.

<איתן רבה: גם מחו"ל הגיעו אליו כל מיני שיחות אנונימיות ועשינו מעקבים ועשינו כל מיני פעילויות ואנחנו עדיין עושים.

<איתן רבה: יש תיקים שעדיין פתוחים ומתנהלים.

<איתן רבה: זה לא שהתיקים סגורים.

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: עצם העניין שהם מטרידים את הרב עד היום זה אומר דרשני.

דוד אמסלם: זה לא אירוע שלטעמי, להבנתי ואני לא קצין משטרה, אבל האירוע הוא די פשוט לטיפול לטעמי.

דוד אמסלם: רק אם מחליטים שרוצים לטפל בו בנחישות.

<איתן רבה: כרגע המצב שלו רגוע.

דוד אמסלם: אני מניח שאם זה היה איזה פרסונה קצת יותר מפורסמת, זה היה נגמר במהירות, בגלל שהמשטרה לא הייתה יכולה לתת לזה להתגלגל ככה.

<עופר שבתאי: יש עדיפות.

<עופר שבתאי: זה לא - - -

דוד אמסלם: כן, האנשים האלה אנחנו מכירים.

דוד אמסלם: אמרנו.

דוד אמסלם: אתה מזהה אותם.

דוד אמסלם: הם באים, הם בכלל לא מקומיים, באים מירושלים, אתה רואה אותם.

דוד אמסלם: אתה מזהה אותם גם בלבוש, גם בצורה, הכל ואין שום בעיה לטפל בזה.

<איתן רבה: לא כל מי שמגיע ומפגין אתה יכול ישר לעצר אותו.

<איתן רבה: ואז כשאתה עוצר אותו, אתה משחרר אותו.

דוד אמסלם: כל, אבל אתה יודע כשמאיימים-.

דוד אמסלם: לא חשוב.

דוד אמסלם: אני לא רואה את זה כאירוע שדורש כלי חקירה מיוחדים כדי לפצח אותו, כדי שהרב יטייל בבטחה בעיר שלו.

דוד אמסלם: עודד, אני רוצה להבין.

דוד אמסלם: תגיד, מה קורה בסיפור הזה?

דוד אמסלם: הרי זה סיפור שני שלנו.

<עודד פלוס: נכון.

<עודד פלוס: תל רגב.

דוד אמסלם: היה לנו את הסיפור של תל רגב.

דוד אמסלם: למה המדינה לא צריכה לממן את זה?

<עודד פלוס: אני אסביר.

<עודד פלוס: יש לנו הסבר לכל.

<עודד פלוס: קודם כל אני רוצה להגיד שאני שמח שאדוני יושב הראש הלך לשאלה העקרונית, כי אני חושב שהשאלה העקרונית היא מעניינת בעיקר את חברי הכנסת שנמצאים פה.

דוד אמסלם: ברור.

<עודד פלוס: ועולה שאלה אם היה מדובר באדם פרטי, אז לא היה גוף מוסדי שהיה מממן את השמירה עליו והמשטרה הייתה נושאת בעלות.

<עודד פלוס: פה מנצלים את העובדה שמדובר פה באיש ציבור ומפילים את העלות על הגוף שבו הוא עובד.

דוד אמסלם: מה שהוא התכוון, נניח שהיה מדובר בעבריין שעלולים לחסל אותו, או מישהו אחר, הייתם מאבטחים את העבריין?

<עופר שבתאי: ממש לא.

<עופר שבתאי: אלא אם כן הוא עד.

<עופר שבתאי: עדים.

דוד אמסלם: לא, לא עד.

<עופר שבתאי: לא, ממש לא.

<עודד פלוס: אדם פרטי שמטרידים אותו.

<עופר שבתאי: לא, לא, לא.

<עופר שבתאי: אדם פרטי לא מאבטחים.

<עופר שבתאי: משטרת ישראל היא לא חברת אבטחה.

איתן ברושי: למה לעשות את ההשוואה?

דוד אמסלם: אבל לא משנה, בדיוק, למה ההשוואה?

דוד אמסלם: עזוב את זה.

<עופר שבתאי: ממש ממש לא.

איתן ברושי: מה זה קשור?

איתן ברושי: הוא שליח ציבור.

דוד אמסלם: זה פחות חשוב.

<עודד פלוס: בסדר, בסדר.

<עודד פלוס: אני חושב שחשובה השאלה - - -

איתן ברושי: אבל יש סוג של ביטוח שצריך.

<עודד פלוס: אצלנו לשמחתנו מדובר בשני מקרים בתקופה שאני נמצא, שנתיים, שמדובר על ראשי ערים.

<עודד פלוס: זה מספרים הרבה הרבה יותר גדולים.

<עודד פלוס: אנחנו למעשה באמת במקרה של תל רגב יצרנו את מערכת היחסים בינינו לבין המועצה הדתית במקרה הזה ויחד עם האוצר בנינו.

<עודד פלוס: אנחנו עובדים לפי עקרונות שהמשרד קבע.

דוד אמסלם: כן, ראיתי.

<עודד פלוס: ושם מדובר על מנגנון כזה.

<עודד פלוס: העלות מתחלקת בין שלושה גורמים.

<עודד פלוס: אנחנו נושאים ב-35% מההוצאה.

<עודד פלוס: משרד האוצר ב-35% מההוצאה, בסך הכל 70% והרשות המקומית או במקרה הזה המועצה הדתית, ב-30%.

<עודד פלוס: יש לזה גם עניין, שברגע שאני נושא בכל העלות אז האינטרס שלהם לנהל משא ומתן ולהקטין עלויות הוא קטן יותר ולכן אני חושב שיש היגיון בחלוקה הזאת.

<עודד פלוס: אנחנו ליווינו ונמצאת פה שירלי, מנהלת אגף ביטחון וחירום.

דוד אמסלם: דרך אגב, הייתי מציע לכם להגיע לסידור עם המשטרה, שגם הם יהיו שותפים באבטחה.

<עודד פלוס: עם מי?

דוד אמסלם: עם המשטרה, בגלל שכשזה חינם, אז הם יכולים לתת איזה סל שהם רוצים, אבל כשהם משלמים אז הם מתחילים לחשוב כמה פעמים מה צריך באמת.

<עודד פלוס: אבל מה שהמשטרה אומרת זה שיש להם עלויות, כל ה - - -

דוד אמסלם: זה לא משנה.

דוד אמסלם: תן להם את השקלים מפה, תיקח אותם מפה, אבל לדעתי הם צריכים להיות חלק מזה.

זאב בנימין בגין: 30% זה מהמועצה הדתית?

<עודד פלוס: כן.

זאב בנימין בגין: ממתי ההסדר הזה?

דוד אמסלם: לא, לא, זה היה בתל רגב.

דוד אמסלם: הוא מדבר על מה שהיה בתל רגב.

<עודד פלוס: לא, אנחנו מדברים גם על המקרה הזה.

דוד אמסלם: אוקיי.

<עודד פלוס: פה אנחנו מדברים על הסדר שנקבע בשעתו.

<עודד פלוס: בגלל כל הבעיה שהייתה בשלטון המקומי הלכו ועשו הסדר רוחבי וקבעו במקרה הזה זה 30%.

<עודד פלוס: זה תלוי גם במצב הסוציו אקונומי של הרשות.

זאב בנימין בגין: זאת אומרת שהמיליון שקלים שזה עולה לו, זה ה-30%?

<עודד פלוס: לא, לא, לא.

<עודד פלוס: אז אני אגע בזה.

יעל גרמן: יחזירו לו.

<עודד פלוס: אנחנו מיפינו את כל התהליך.

<עודד פלוס: יושבת פה שירלי, מנהלת אגף ביטחון וחירום.

<עודד פלוס: היא הייתה בקשר כל הזמן עם המשטרה כדי באמת לבדוק ולא להשאיר רק את המועצה הדתית לבד במלחמה הזאת.

<עודד פלוס: על פי ההרכב הזה אנחנו מדברים בסך הכל שעד היום היה 1,151,000 שקלים עד סוף השנה.

<עודד פלוס: אנחנו כבר יודעים מה יהיו העלויות עד סוף השנה.

<עודד פלוס: לפי החלוקה הזאת אנחנו ומשרד האוצר נושאים ב-806,000 שקלים והמועצה הדתית באזור ה-300,000 שקלים.

<עודד פלוס: זאת אומרת זאת החלוקה, זה ה-30-70.

<עודד פלוס: עד היום, מתוך ה-806,000 שקלים הועברו אליהם, על ידינו, 273,000 שקלים.

<עודד פלוס: יש פנייה שנמצאת כרגע בוועדת כספים במסגרת הפניות שלנו, שהאוצר העביר, לעוד 409,000 שקלים.

<עודד פלוס: ואנחנו ממש בימים הקרובים הולכים לפרסם רזרבות שר, שמתוכן הם יקבלו השלמה של 124,000 שקלים.

<עודד פלוס: זאת אומרת אנחנו יודעים.

<עודד פלוס: אם כל הפניות שלנו היו עוברות בוועדת כספים, המועצה הייתה מקבלת עוד את כל ההשלמה.

<עודד פלוס: זאת אומרת אנחנו יודעים איך להחזיר להם, שבסופו של יום כל ה-806,000 שקלים שאנחנו אחראים עליהם, המועצה הדתית תקבל.

<עודד פלוס: נכון, זה לוקח זמן, הפרוצדורות האלה של ועדת הכספים וכל הדברים האלה שכולכם מכירים.

<עודד פלוס: זה מה שקצת יצר את אותה בעיה זמנית, אבל בעיקרון אנחנו לא נטשנו אותו.

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: זה נוהל מוסדר או שזה משהו פנימי?

<עודד פלוס: זו הסכמה בינינו.

<עודד פלוס: את ההסכמה בינינו גיבשנו במקרה של תל רגב ואז ברגע שהיה לנו את המקרה הזה כבר הייתה לנו תבנית עבודה שלא היינו צריכים לפנות בכלל.

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: יובל, ההסכמה היא ביניכם לגבי משרד הדתות, אני מבין, אבל בסוף העסק הוא קצת יותר רחב.

דוד אמסלם: לדעתי עם ראשי ערים זה הרבה יותר מסובך.

דוד אמסלם: אז אני שואל אם יש סידור של המדינה, או שזה סידורים פנימיים.

דוד אמסלם: אני ואתה הסתדרנו, או שצריך לבנות פה איזה שהוא נוהל מדינתי.

<יובל טלר: אז אני לא מתעסק.

<יובל טלר: אני רפרנט.

<יובל טלר: לפרוטוקול, שמי יובל טלר-חסון, רפרנט שיכון באגף התקציבים.

<יובל טלר: אני לא מתעסק בענייני פנים, אני מתעסק בענייני שיכון ודתות ולכן ההסכמה שלי עם משרד הדתות היא מבוססת על הסכמות דומות שיש עם משרד הפנים.

<יובל טלר: במשרד הפנים יש קצת שונות שקשורה למצב הסוציו אקונומי של הרשות וליכולת הכלכלית שלה, בגלל שאנחנו מדברים על מועצות דתיות, שבהן היכולות הכלכליות הן יותר מוגבלות.

<יובל טלר: לכן זאת ההסכמה שהגענו ביחד עם המשרד, באופן רוחבי לגבי המאוימים שהם עובדי ציבור, שהמשרד מכיר בהם.

דוד אמסלם: הבנתי.

זאב בנימין בגין: אבל בינתיים - - -

דוד אמסלם: טוב, רק שנייה.

דוד אמסלם: אני רוצה לשאול אותך.

זאב בנימין בגין: בינתיים אתה משפה אותו בדיעבד.

דוד אמסלם: הוא דיבר על זה.

דוד אמסלם: זה פחות - - -

זאב בנימין בגין: בינתיים חלפו תשעה, עשרה חודשים.

זאב בנימין בגין: אומר ראש המועצה שפעולותיו הן משותקות למעשה.

זאב בנימין בגין: יכולתו לפעול קטנה מאד או שותקה.

<עודד פלוס: כמו שאמרתי, אנחנו - - -

זאב בנימין בגין: איך אנחנו דואגים לזה שמתוך ידיעה שהחשבון ייסגר מתי שהוא, בכל זאת הם יוכלו לפעול בהרשאה להתחייב.

זאב בנימין בגין: איזה שהוא הסדר שלא ישתק את הפעולה היומיומית.

<עודד פלוס: כמו שאמרתי, מתוך ה-806,000 שקלים אנחנו העברנו להם כבר 273,000, קרוב ל-300,000 שקלים.

<עודד פלוס: זאת אומרת נשאר פער של 500,000 שקלים.

<עודד פלוס: אני חושב שיובל יוכל לעדכן בדיוק מתי ועדת הכספים תאשר, אבל זה ממש בזמן הקרוב.

דוד אמסלם: לא, לא צריך.

דוד אמסלם: כולנו.

דוד אמסלם: רק קחו לתשומת ליבכם את מה שמעיר חבר הכנסת בגין.

דוד אמסלם: בסוף הם גם צריכים, אתה יודע - - -

<עודד פלוס: זה ברור לנו.

דוד אמסלם: הרי אני אסביר לכם מה קורה כאן.

דוד אמסלם: הוא אמר שהתקציב שלו הוא כ-8 מיליון שקלים.

דוד אמסלם: בערך כ-6.5 מליון שקלים, תקן אותי, זה משכורות.

<שלמה אושרי: כן.

דוד אמסלם: השאר זה מה שנקרא פעילות.

דוד אמסלם: בדרך כלל אתה מחבר את הכסף הזה עם כוח האדם, אתה מייצר את הפעילות.

דוד אמסלם: הדבר דומה לזה שקנית F16, אבל אין לך כסף לדלק.

דוד אמסלם: זה מה שקורה פה עכשיו.

דוד אמסלם: אז עכשיו יש פה אנשים שמקבלים משכורות, אבל מה, אין להם כלי עבודה.

דוד אמסלם: אז מה הוא יעשה?

דוד אמסלם: אז לכן צריך לשדך את זה.

דוד אמסלם: ההפסד הוא לא רק המיליון שקלים, אלא ככל שאנחנו מתעכבים, אנחנו בעצם לא מנצלים את כוח האדם הנכון שאנחנו משלמים עבורו בכסף מלא.

דוד אמסלם: איגי, רציתי לשאול אותך.

דוד אמסלם: תגיד, במשרד הפנים אתם לא חושבים שצריך להסדיר את זה ברמת המדינה?

דוד אמסלם: בכלל, את כל הנושא?

<איגי פז: משרד המשפטים.

דוד אמסלם: משרד המשפטים הכוונה, כן.

דוד אמסלם: לבוא ולהסדיר ולהגיד רבותי, זה לא בעיה של עירייה, זה בכלל לא בעיה בוודאי של מועצה.

דוד אמסלם: זה גם לא בעיה של משרד כזה או אחר.

דוד אמסלם: זו בעיית מדינה.

דוד אמסלם: אני מניח שזה לא הפתיע אותך שבפעם הראשונה שמעת על מאוים.

דוד אמסלם: אני רואה את זה בראשי ערים.

דוד אמסלם: כשזה בא ממדינה, הכל מסתדר בשנייה.

דוד אמסלם: מבטיח.

דוד אמסלם: אני שואל שאלה.

דוד אמסלם: האם לא נראה לך סביר שצריך לקחת את הנושא, לשבת ולבנות נוהל מדינתי, שהמדינה בעצם נושאת בכל העלות בגלל שהסיפור הוא בגלל המדינה.

דוד אמסלם: הרי אנשים לא באו אליו ברמה האישית, אלא בגלל שהוא ברמה העקרונית הוא כרגע סמל שלטוני.

דוד אמסלם: בגלל זה תוקפים אותו.

<איגי פז: אני לא בטוח שנוהל יכול להקיף, זאת אומרת כל מקרה ומקרה.

דוד אמסלם: חוק.

דוד אמסלם: לא נוהל.

דוד אמסלם: חוק.

<איגי פז: ברור שצריכה להיות דיפרנציאליות בין גוף כזה לגוף אחר, אבל מה שכן אני אוכל להגיד, אני לא מטפל בכל הנושא הזה של אבטחה.

<איגי פז: אני אוכל כן להציף את זה בפני הגורמים הרלבנטיים אצלנו במשרד, כדי שיבחנו את הנושא הזה – האם לא נכון להסדיר איזה שהוא נוהל - - -

דוד אמסלם: מה העמדה שלך?

<איגי פז: זה לא הנושא שלי ולכן אני לא רוצה להביע עמדה בדברים שהם לא- - -

<עופר שבתאי: אני אגיד לכם משהו לגבי זה, רק כדי לסבר לכם את האוזן.

<עופר שבתאי: אצל ראשי רשויות, מועצות, ברגע שיש ראש עיר מאוים לצורך העניין ויש בעיה תקציבית, אני יודע, שוב פעם, זה לא לפתחנו, אבל הם פונים למשרד הפנים ויש תקציב.

<עופר שבתאי: משרד הפנים לפי היכולות הסוציו אקונומיות של אותה מועצה, מקצה כסף לאבטחה לאותה מועצה.

<עופר שבתאי: קחו את זה בחשבון.

<עופר שבתאי: הדבר הזה כבר קיים.

<עודד פלוס: זה מה שאמרתי.

<עופר שבתאי: כן, כן.

<עופר שבתאי: בסדר גמור.

<עופר שבתאי: רק לחדד את זה.

דוד אמסלם: תראו, אתה מחדד לי את הדבר שהם כבר אמרו.

דוד אמסלם: אז זה בסדר גמור מה שאתה אומר לי לגבי נושאים אחרים.

דוד אמסלם: אני בכל אופן חושב שהנושא הזה צריך להיות מטופל ברמת המדינה בכל הזוויות.

דוד אמסלם: יש פה אירוע דרמטי, תבינו, רבותי.

דוד אמסלם: יש פה רב, ראש עיר, שמאוים בדרך כלל על ידי גורמים עבריינים בגלל שהוא מקיים את החוק.

דוד אמסלם: הרי על מה מאיימים עליו?

דוד אמסלם: זה לא איזה סכסוך עסקי על איזו חנות שהוא משכיר או משהו.

דוד אמסלם: לכן הנושא, הסיפור הוא לא נושא מקומית בכלל.

דוד אמסלם: הוא תופס תהודה ציבורית שיש לה משמעויות הרבה יותר מאשר הקטע המקומי ואנחנו מדברים כרגע על איש ציבור שבא ובעצם, כפי שאמרתי קודם, בדרך כלל הוא מוביל קו מסוים שלא מסתדר לכל מיני אנשים ולכן הם מאיימים עליו וזה בדרך כלל גורמים עבריינים.

דוד אמסלם: בן אדם רגיל לא מאיים על ראש עיר או על רב.

דוד אמסלם: ואני חושב שזו פגיעה חמורה בדמוקרטיה.

דוד אמסלם: אני רואה את זה בדיוק כמו שמישהו מאיים על ראש הממשלה.

דוד אמסלם: זה בכלל לא שונה.

דוד אמסלם: מישהו מאיים על איזה שר?

דוד אמסלם: עכשיו, למה אתה מאבטח אותו?

דוד אמסלם: אתה לא מאבטח את הבן אדם פרסונאלית, זה לא מעניין אותך.

דוד אמסלם: מעניין אותך התפקיד, מה הוא מסמל.

דוד אמסלם: ואנחנו במדינת ישראל, חשוב לנו להגן בוודאי כמדינה.

דוד אמסלם: זה בכלל לא סיפור של מועצה מקומית או איזה מושב או איזו עיר.

דוד אמסלם: זאת בעיית מדינה.

דוד אמסלם: אנשים בעצם מאיימים על האנשים האלה בגלל שהם באיזה שהוא מקום מייצגים את הדמוקרטיה, הם הפרונט של הדמוקרטיה מולם.

דוד אמסלם: לכן אני חושב, איגי, שמשרד המשפטים צריך קודם כל, בראש ובראשונה להסדיר את הנושא.

דוד אמסלם: אלף לשבת, לקרוא למשטרה, לקרוא למשרדים הרלבנטיים, לעשות דיון.

דוד אמסלם: להגיד להם רבותי, בואו נראה את היקף הבעיה.

דוד אמסלם: דרך אגב, לא כל יום מאיימים על בן אדם, אבל כאשר מאיימים, אז התגובה צריכה להיות מהירה וחריפה, גם בהיבט של המשטרה.

דוד אמסלם: אתם צריכים להנחות את המשטרה מה עומק החקירה שהם הולכים לשם, מה האמצעים שהם הולכים על הדבר הזה, בגלל שהם חייבים לסגור את זה ומהר, בגלל שיש לזה תהודה ציבורית.

דוד אמסלם: תראה, רב קריית גת מסתובב שנה בעיר, אני מניח כל ערב הוא הולך לחתונה, פוגש באולם בין 300 ל-1,000 איש והוא בא עם איזה בן אדם והם שואלים אותו, האנשים מסביב, תגיד, מי זה הבן אדם?

דוד אמסלם: הוא אומר חברה, מאיימים עלי.

דוד אמסלם: הציבור לא מצליח לקבל את זה.

דוד אמסלם: אני כאזרח לא מסוגל לקבל את זה.

דוד אמסלם: למה שיאיימו עליו?

דוד אמסלם: איפה המשטרה?

דוד אמסלם: 35,000 שוטרים יש במדינת ישראל, מה, והרב צריך לקחת אבטחה?

דוד אמסלם: משהו שלא מסתדר.

דוד אמסלם: כולם מבינים שמאיימים על הרב כפי שאמרתי, לא בגלל שיש לו סכסוך עסקי עם מאן דהוא.

דוד אמסלם: מאיימים עליו ובמקרה הזה זה הרבה יותר חמור, בגלל שהוא פועל כדי לקדם אינטרס עצום של מדינת ישראל.

דוד אמסלם: הרי אם הוא היה יושב בית, שותק, לא עושה כלום, היו שולחים לו איזה משלוח מנות בפורים.

דוד אמסלם: אז לכן אני באמת מבקש מכם שתפנה את הבקשה שלנו.

דוד אמסלם: אני גם אוציא מכתב ליועץ המשפטי לממשלה.

דוד אמסלם: אני חושב שאתם צריכים לדון בנושא הזה, לקבוע נהלים גם למשטרה וגם למשרדים איך לנהוג במקרים מהסוג הזה.

דוד אמסלם: אני לא אומר לכם איך, אבל בוודאי הדברים האלה צריכים להיות חתוכים, חבל על הזמן, על ידי מדינת ישראל, בדיוק איך עושים את זה.

יעל גרמן: נכון.

דוד אמסלם: בבקשה, בנימין.

זאב בנימין בגין: אני מבקש לשאול את המשטרה לגבי העניין המיוחד שבגללו יצא קצף על כבוד הרב.

זאב בנימין בגין: האיומים האלה הם חלק מבעיה כללית שאנחנו מתמודדים איתה, אמורים להתמודד איתה לגבי האיומים על מגויסים, אלה שכבר התגייסו, אלה שמועמדים לגיוס בתוך הקהילה החרדית ואלה שקרובים לגיוס.

זאב בנימין בגין: אז האם אתם לוקחים בחשבון – ויכול להיות שאין לכם תשובה לשאלה כמות שהיא, אבל אני חושב שכדאי לראות את המקרה המיוחד הזה כחלק מן ההוויה הכוללת, מן הבעייתיות הכוללת שלנו בעניין הגיוס, שהוא, כמו שאמר יושב הראש, בבחינת אינטרס ציבורי כולל.

זאב בנימין בגין: זה מעבר למועצה הדתית ומעבר למחוז דרום, ולכן לדעתי צריך להציף זאת באותה רמה שעוסקת במכלול הבעיה, מכלול האיומים, מה היא דרך הטיפול.

זאב בנימין בגין: מדי פעם נכנסים לשכונה ומוציאים אנשים וכן הלאה, אבל צריך להעלות את זה לדעתי במסגרת היותר רחבה מאשר עוד רב שמאוים.

<שלמה אושרי: אני רוצה - - -

דוד אמסלם: לא צריך שלמה.

דוד אמסלם: אני הבנתי.

<שלמה אושרי: יש עוד איזה דבר קטן.

דוד אמסלם: תאמין לי שאתה לא תחדש לנו כבר כלום בדיון, אבל אתה רוצה לנסות?

<שלמה אושרי: כן, אני רוצה לנסות.

דוד אמסלם: בבקשה.

<שלמה אושרי: אני חושב שמקרה תל רגב לא דומה למקרה של מועצה דתית רגילה.

<שלמה אושרי: כי תל רגב בכל זאת זה בית קברות.

דוד אמסלם: למה לך להיכנס לזה?

<שלמה אושרי: מייצר הכנסות.

דוד אמסלם: שלמה, שלמה.

דוד אמסלם: אמרתי לך, לא תחדש לי כלום.

יעל גרמן: אתה מדבר על הכנסות?

יעל גרמן: אנחנו מדברים על העיקרון.

דוד אמסלם: עשינו את הדיון הזה, אני מכיר את הכל.

דוד אמסלם: אני יודע שתל רגב זה בית קברות ואני יודע איך מתנהל בית קברות ואני יודע שאתה מועצה דתית, בקרית גת גם.

דוד אמסלם: כבר אני אתן לך.

דוד אמסלם: רק רציתי לשאול, הצבא בכלל הוא מהאו"ם פה בסיפור הזה?

דוד אמסלם: הצבא לא רואה את זה כבעיה שלו גם?

יעל גרמן: לא, כי זה לא תפקידו.

יעל גרמן: זה תפקיד של משטרת ישראל.

דוד אמסלם: לא, הצבא באינטרס הצבאי - - -

יעל גרמן: הוא יכול להביע אהדה.

דוד אמסלם: בוודאי, אני עכשיו עליתי עוד קומה למעלה.

דוד אמסלם: אני מסכים עם חבר הכנסת בגין.

דוד אמסלם: בסופו של דבר גם אתם, המשטרה, צריכים להציף את זה למעלה.

דוד אמסלם: הרי הבעיה היא לא רק אצלכם.

דוד אמסלם: היא הייתה גם בירושלים, ולכן מישהו למעלה צריך לראות את התמונה ולהחליט איך הוא פועל.

דוד אמסלם: ולכן בתמונה הרחבה למעלה, הצבא נמצא גם.

דוד אמסלם: הרי גם הוא שותף מרכזי בסיפור הזה.

דוד אמסלם: זה בגללו.

דוד אמסלם: אז הוא לא – חברה, זה לא קשור אלי.

דוד אמסלם: בבקשה, חברת הכנסת יעל גרמן.

יעל גרמן: כן, תודה רבה.

יעל גרמן: ראשית אני חייבת להביע זעזוע על המקרה עצמו.

יעל גרמן: אי אפשר ככה לעבור על זה לסדר היום וישר לקפוץ לעקרונות ואין ספק שמגיעה לך, כבוד הרב, הגנה ושזה לא יעלה על הדעת שזה יהיה מהתקציב הכל כך קטן של המועצה הדתית.

יעל גרמן: אני כן רוצה לדבר על העיקרון בגדול כראש עירייה במשך 14.5 שנים – 10 שנים מתוך ה-14.5 שנים הייתי מאוימת.

יעל גרמן: לא הגעתי לדרגה 6, אבל הייתי 5 שנים רבות ו-4.

יעל גרמן: מי שנשא למעשה בעול השמירה עלי, על פי ההוראות של המשטרה כמובן, הייתה העירייה שלנו.

יעל גרמן: העירייה שלנו היא עירייה חזקה והיא יכלה לשאת בזה, אפשר היה לעשות כך ואחרת.

יעל גרמן: אני גם ויתרתי בשלב מסוים על השמירה הצמודה אל אחריותי, אבל זה לא יכול להיות.

יעל גרמן: כשאנחנו מדברים על איומים או על סחיטה, דרך אגב, זה איום על שלטון החוק והסדר וזה לא משנה.

יעל גרמן: אצלי זה היה משפחת פשע שאיימה עלי מפני שניסתי להשליט את הסדר בחוף הים ולסגור את הפיצוציות ובתי הקפה הלא חוקיים וגם לסגור להם עסק למחזור בקבוקים.

יעל גרמן: אצל הרב זה מפני שהוא בעד גיוס לצה"ל ובבית הקברות זה בגלל סכסוך כזה או אחר על רקע ציבור.

יעל גרמן: אבל זאת פגיעה בשלטון החוק ומי שממונה על שמירת החוק והסדר זה אתם, המשטרה.

יעל גרמן: להערכתי אדוני יושב הראש, זה לא תקין ולא נכון שיהיה הסדר כזה לגבי מועצות דתיות וכל ענייני הדת ויהיה הסדר אחר יחד עם מרכז השלטון המקומי ומשרד הפנים לגבי חברי מועצה וראשי עיר.

יעל גרמן: מי שצריך לשאת בזה זו המשטרה.

יעל גרמן: יכול להיות שבהחלט שהיא צריכה תוספת תקציבים, אבל מכיוון שאני מבינה שממילא ישנם תקציבים, אז אולי צריך לאגם את התקציבים מפה ומשם, להעביר אותם למשטרה.

יעל גרמן: דרך אגב, אתה אמרת משהו בהערת סוגריים, אבל אני חושבת שזה מאד נכון.

יעל גרמן: קל מאד לשבת מהצד ולבוא ולומר שנשים סביבנו חומת מגן ואני לא יודעת מה עוד, כשיושבים מהצד וכל אחד – אני לא יודעת אם זה כסת"ח או לא כסת"ח - אבל בוודאי שלבוא ולומר את המקסימום זה תמיד הדבר הטוב ביותר, שלא יבואו אחר כך בטענות למה לא עשיתם את זה וזה.

יעל גרמן: זה משהו אחר כאשר אתה גם צריך להוציא מהכיס את הכסף עבור אותה המלצה.

יעל גרמן: לכן להערכתי ההמלצה שלנו צריכה להיות שכל שמירה בגין תפקיד כלשהו, תפקיד ציבורי כמובן, לא משנה מה הוא, צריכה להיות במשטרה.

יעל גרמן: כמובן מגובה בתקציב מתאים.

דוד אמסלם: תודה רבה.

<איתן רבה: אני חושב שהאמירה לשבת מהצד זה לא נכון בכלל.

דוד אמסלם: לא, לא, אל תיעלב.

<איתן רבה: אנחנו בלב ליבו של האיום - - -

דוד אמסלם: אני אתן לך דוגמא.

יעל גרמן: אני מאד מעריכה את המשטרה.

דוד אמסלם: לגבי מה שחברת הכנסת גרמן אמרה, אני אתן לך את הדוגמא המעשית שקרתה לי.

דוד אמסלם: אני הייתי הרבה שנים מנהל אגף שיפור פני העיר בירושלים.

דוד אמסלם: יום אחד אמרו לי תשמע דודי, בוא תיקח על עצמך גם לתלות דגלים באגף.

דוד אמסלם: אמרתי מה זה קשור אלינו?

דוד אמסלם: אמרו תתלה.

דוד אמסלם: הרי כל יום עכשיו בא נשיא לירושלים – נשיא מדינה כזה, ראש ממשלה כזה.

דוד אמסלם: כל היום אני מוצא את עצמי שולח את החברה שלי – תעזבו את הכבישים, תלכו תתלו דגלים.

דוד אמסלם: יום אחד נמאס לי ואז הם אומרים לי תדגלו את הרחוב הזה, הזה, הזה.

דוד אמסלם: יום אחד נמאס לי, באתי, אמרתי חברה נגמר, נגמרו הקלמנטינות, מה שנקרא.

דוד אמסלם: מעכשיו מי שרוצה להזמין – שישלם.

דוד אמסלם: הפלא ופלא, אתם לא תאמינו, היו מבקשים ממני ארבעה דגלים.

דוד אמסלם: כשזה חינם – אז תמיד יבקשו את המקסימום, מה איכפת לו?

דוד אמסלם: זה לא בא מחוסר זה.

זאב בנימין בגין: ומאז לא הגיעו נשיאים הנה.

דוד אמסלם: מגיעים, אבל ארבעה דגלים.

דוד אמסלם: אתם רואים היום רק בכניסה לעיר.

דוד אמסלם: זה כמו השקיות בסופר.

דוד אמסלם: כשאתה משלם 10 אגורות אז השקיות, אני אומר לכם, ירדו בכמעט 80%.

<עודד פלוס: זה לא יאומן.

דוד אמסלם: זה לא יאומן.

דוד אמסלם: זה 10 אגורות, תבין, אבל עדיין.

<עודד פלוס: זה - - - שקל ואתה לא לוקח את השקיות.

דוד אמסלם: כן, כן, אבל זה קטע פסיכולוגי, זה עובד על אנשים.

דוד אמסלם: לכן אני משוכנע לחלוטין שאם המשטרה תשלם את זה היא תעשה את הקצאת המשאבים יותר מדויק.

דוד אמסלם: זה טבעי.

דוד אמסלם: כל בן אדם זה ככה.

דוד אמסלם: גם אם אני אקצה את זה ואני אשלם, אז אתה תראה שאני אעשה את זה קצת יותר מסודר מאשר אני אגיד יאללה, תשלח, לא חשוב.

יעל גרמן: זה סמכות ואחריות שהולכות ביחד.

דוד אמסלם: כן, בדיוק.

<איתן רבה: כן, אבל אנחנו רואים את הפן התוצאתי, שמאז שיש לו את המאבטח הצמוד, אז יש מי שמגן עליו וסיכל פעמיים לפחות איומים פיזיים נגדו לפגוע בו.

דוד אמסלם: ודאי, לא אמרנו שלא.

<איתן רבה: לא, זאת אומרת זה לא משהו מופרך.

<איתן רבה: אנחנו יושבים ועושים הערכות מצב ודנים.

דוד אמסלם: בוודאי.

דוד אמסלם: לא הבנת, בוודאי.

דוד אמסלם: בסדר.

דוד אמסלם: אתה הבנת אותנו.

דוד אמסלם: אנחנו הבנו אותך, הכל בסדר, לא התכוונו להעליב.

דוד אמסלם: זה בסדר, אתם עושים את העבודה שלכם, הכל בסדר.

דוד אמסלם: אנחנו רק חושבים שזה צריך להיות מה שנקרא אחוד, אחוד.

דוד אמסלם: שאתה גם שולח את הניידת וגם השוטר שלך וגם הניידת שלך, וגם אתה, כל המעגל הוא שלך.

דוד אמסלם: אז זה יותר נכון.

דוד אמסלם: מישהו עוד רוצה לומר משהו?

דוד אמסלם: שלמה, יש לך עוד משהו?

זאב בנימין בגין: רק לשאול מבחינת המודיעין.

זאב בנימין בגין: אמרת שהם מחוץ לעיר, המאיימים.

זאב בנימין בגין: הזכרת את בית שמש.

זאב בנימין בגין: אז אתם עושים שם איזו שהיא פעולת מניעה, זיהוי?

זאב בנימין בגין: שיחות מקדימות?

זאב בנימין בגין: הקבוצה ידועה, אבל האנשים ידועים מראש, או איך זה?

<איתן רבה: כן, אנחנו - - -

זאב בנימין בגין: בוא, אל תגיד מה שאתה לא יכול להגיד, אבל - - -

<איתן רבה: יש לנו עבודה.

<איתן רבה: המודיעין שלנו עובד במשותף ברמה הארצית.

<איתן רבה: יש לנו צי"ח שאנחנו מוציאים כל יציאה שלו.

<איתן רבה: אנחנו עובדים איתם בהיבט של מי האנשים, איפה הם נמצאים, מתי הם יוצאים מהאזור שלהם, שאנחנו כן יכולים - - -

זאב בנימין בגין: אני מדבר על הרקע.

זאב בנימין בגין: אני מדבר על תמונת הבסיס.

<איתן רבה: כן.

זאב בנימין בגין: האם למשל הם קשורים לאנשים בירושלים, שיוצרים פה את המהומות.

<איתן רבה: בוודאי.

זאב בנימין בגין: האם כל זה ארוג, תפור, קודם כל מבחינת המודיעין?

<איתן רבה: כן, כן, אנחנו יודעים.

זאב בנימין בגין: ואחר כך מבחינת הטיפול.

זאב בנימין בגין: יש לך מודיעין, אדון זה וזה, אז כמו שלפעמים אדם מקבל שיחה מהמשטרה, הוא מקבל שיחות משב"כ – דע לך, אנחנו יודעים מה אתה עושה או עומד לעשות ותיזהר.

זאב בנימין בגין: אתם שם?

<איתן רבה: אנחנו יודעים על - - -

זאב בנימין בגין: השאלה בפעולת המניעה, לא בדיעבד.

<איתן רבה: כן.

<עופר שבתאי: התשובה היא כן.

<איתן רבה: התשובה היא כן.

זאב בנימין בגין: טוב.

דוד אמסלם: שלמה, אתה רוצה לומר עוד משהו לפני שאני מסכם?

<שלמה אושרי: מה שרציתי - - -

דוד אמסלם: שלא נצא מפה כך, לפחות באת מקריית גת, שמרת עוד איזה משפט בבטן.

<שלמה אושרי: עוד כמה באו מקריית גת, אני לא היחיד, אבל דבר ראשון אני אומר – מה ההיגיון בזה שהוא לא מאוים בגלל - - -

זאב בנימין בגין: טוב, את זה סיכמנו.

<שלמה אושרי: זה לא קשור ל - - -

דוד אמסלם: כן.

דוד אמסלם: דרך אגב, אתה רוצה שאני אצא החוצה, אכנס עוד פעם, אתחיל את הדיון?

דוד אמסלם: פתחנו בזה.

דוד אמסלם: כבוד הרב, אתה רוצה להגיד משהו?

<משה הבלין: מה שרציתי לסכם, דבר ראשון אין לי תלונות לאף אחד, אבל - - -

דוד אמסלם: צריך להיות לך.

<משה הבלין: יש, אבל המצב, הוא באמת-.

<משה הבלין: אני הייתי פונה לצבא, אמרו לי לך למשטרה.

<משה הבלין: פונה למשטרה, לך לזה, לך לזה.

<משה הבלין: ממש, הייתה תקופה שאני ואשתי היינו בצורה שאני לא מרגיש איש ציבור, ועשיתי משהו, באמת משהו חשוב למדינה ולא הרגשתי שבאמת.

<משה הבלין: אני לא אומר, המשטרה עושה מעל ומעבר, אני גם אומר, אבל הרגשתי שכאילו דוחים אותי מפה, לשם.

<משה הבלין: גם עד שהגעתי, ברוך השם, שחבר הכנסת בני בגין דאג, זה ממש לא כך.

<משה הבלין: אפילו גם כתבתי לשופט מכתב והשופט אמר שהוא לא רוצה לתת לו קנס כספי, בגלל שיש לו משפחה מרובת ילדים והילדים יסבלו.

<משה הבלין: אבל השופט לא יודע שעל כל הפגנה – המשטרה יודעת את זה – על כל הפגנה יש מחיר.

<משה הבלין: אם אתה מקבל מכות, אתה מקבל עוד כמה מאות דולר ועל כל חודש בבית סוהר מקבלים כסף.

דוד אמסלם: אתה יודע מה, עכשיו אתה מטריד אותי מאד.

יעל גרמן: מזכיר לי ארגון מסוים.

<משה הבלין: כן, הם מקבלים על זה כסף, אז אין פה רחמים על המשפחות ש- - -

דוד אמסלם: לא, בכלל, אני לא ידעתי שזה ככה.

דוד אמסלם: עכשיו אתה מטריד אותי.

דוד אמסלם: אתה אומר שיש משפחות שלמות שמתפרנסות עליך.

דוד אמסלם: אז עכשיו מה יהיה איתן?

<משה הבלין: כן, כן.

<משה הבלין: יש לי אחיין עורך דין שהוא עובד איתם והוא אמר לי שאחד סיפר לו שהוא עשה רבע מיליון שקלים רק עלי.

דוד אמסלם: טוב, אני לא יודע להגיב על הדבר הזה.

דוד אמסלם: אז יש להם אינטרס באמת לעשות, כבוד הרב.

דוד אמסלם: אז נשתף אותם גם בעלות האבטחה.

דוד אמסלם: הם עוד גוף שנשתף אותו בעלויות.

דוד אמסלם: וואלה.

דוד אמסלם: רבותי, בואו נסכם את זה.

דוד אמסלם: כפי שאמרתי קודם אני אוציא שני מכתבים, אחד אני אוציא למפכ"ל המשטרה.

דוד אמסלם: אני אבקש ממנו לקיים דיון בנושא הזה עם הגורמים הבכירים בצה"ל, בכלל על כל הנושא המערכתי של אבטחה, גם של חיילי צה"ל וגם של דמויות ציבוריות שהן בעצם תומכות בחיילים עצמם.

דוד אמסלם: כמובן כבוד הרב, שלך אני מודה באופן אישי בשם עם ישראל, על הפעולה שאתה עושה.

יעל גרמן: יישר כוח.

דוד אמסלם: יישר כוח באמת וכל הכבוד לך.

דוד אמסלם: המכתב השני שאנחנו נוציא, אני אוציא לשרת המשפטים וליועץ המשפטי לממשלה, שאני אבקש מהם לכנס בדחיפות צוות שיגבש הצעת חוק או נוהלי עבודה מאד מאד ברורים, ברמת מי קובע מה, מה האחריות של מי וגם מי מתקצב.

דוד אמסלם: אני באמת מסכים עם מה שאמרה חברת הכנסת גרמן.

דוד אמסלם: אני מאמין בזה.

דוד אמסלם: אני מאמין בווקטור אחד.

דוד אמסלם: אני מאמין ברגע שיש שני אנשים שאחראים על האירוע, זו בעיה.

דוד אמסלם: אני מאמין באחריות אחת.

דוד אמסלם: האחריות לא מתחלקת.

דוד אמסלם: עכשיו אני מאמין שהמשטרה צריכה לעשות את זה בגלל שהיא יודעת לעשות את זה.

דוד אמסלם: היא יודעת להפעיל את המערכות האלה.

דוד אמסלם: מה שיישאר זה שהיא צריכה כסף.

דוד אמסלם: זה משהו אחר.

דוד אמסלם: אז במקום לתת את הכסף למועצה הדתית, שהיא תשכור מאבטח, שאתם תתנו את ההנחיות איזה סוג מאבטח, אז עדיף שאתם כבר תעשו את זה ותקבלו ישר את הכסף.

דוד אמסלם: פשוט.

דוד אמסלם: זה נראה לי יותר הגיוני.

דוד אמסלם: המשטרה יודעת לעשות את זה.

דוד אמסלם: היא עושה את זה אפילו בכותל.

דוד אמסלם: את זה אני מספר לכם.

דוד אמסלם: כן, באמצעות האוט-סורסינג.

דוד אמסלם: זה לא שוטרים.

דוד אמסלם: זו חברה חיצונית.

דוד אמסלם: אז לכן אני חושב שזה הכיוון שנשמע לי מאד סביר.

זאב בנימין בגין: ובין לבין שאלת התזרים, שיהיה מסונכרן.

דוד אמסלם: כמובן, בלי קשר לזה, היות ושלמה צריך לעשות משהו והרב הולך בתחושה לא טובה בעיר, התושבים אומרים לו תשמע, בגלל גם אין לנו סידורים בבית הכנסת, אז זה לא הוגן.

דוד אמסלם: אז בואו תנסו גם אתם, תראו איך אתם יכולים להעביר להם את הכסף כמה שיותר מהר, בסדר?

דוד אמסלם: אז רבותי, אני מאחל לכולם המשך יום טוב ולך, הרב, חזק וברוך והרבה בריאות והצלחה.

<משה הבלין: תודה רבה.

דוד אמסלם: תודה.