ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 381, 2017-03-06 12:30

יעקב מרגי: שלום לכולם.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך התרבות והספורט של הכנסת.

יעקב מרגי: 6 במרץ 2017, ח' באדר תשע"ז.

יעקב מרגי: הנושא: מחדל שירותי החירום בעקבות מותו של תלמיד.

יעקב מרגי: פנו אליי בנושא הזה חברת הכנסת חנין זועבי וחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן ומצאתי לנכון, למרות שזה לא בא מהנשיאות, לשים את זה לדיון.

יעקב מרגי: אני חושב שמקרים כאלה חייבים שיתקיים סביבם בירור.

יעקב מרגי: היו מקרים, לא דומים, של התאבדויות במוסדות חינוך ולא ויתרנו עד שקיימנו דיון וביקשנו הסברים.

יעקב מרגי: במיוחד כשאומרות לי חברות כנסת שלקח זמן עד ששירותי החירום הגיעו, אני חושב שזה דבר שצריך לעורר ולהדליק נורה אדומה.

יעקב מרגי: איך כל הסוגיה הזו של ילד במצוקה בתוך מסגרת חינוך, איך מטופל.

יעקב מרגי: צריך לבדוק אם יש נהלים, אם יש דרכי פעולה ואיך זה עובד.

יעקב מרגי: כדרכנו, אני אתן קודם כל לחברות הכנסת המציעות ולאחר מכן נפתח את הדיון.

יעקב מרגי: בבקשה, חנין.

חנין זועבי: תודה, אדוני היושב ראש.

חנין זועבי: נמצא איתנו עומאר אבו אדם, אבא של אדם, עורך הדין מטאנס שאער, וחבר ועד ההורים מריינה, מחמוד טאטור ופה יש את אחמד זועבי, מ"מציל חיים".

יוסף ג'בארין: מי ממשרד החינוך?

<עירית ליבנה: עירית ליבנה, המפקחת על הבריאות.

חנין זועבי: ברוב המקרים שאנחנו מעוררים פה בוועדה מדובר בטענה שהגוף שלגביו אנחנו טוענים הוא ברור, לרוב אנחנו טוענים סביב התחום של אפליה, של גזענות עם כל הכעס שבדבר.

חנין זועבי: הישיבה הזאת היא אולי הראשונה שאני נתקלת בה, שמדובר בילד שאיבדנו.

חנין זועבי: מדובר בתלמיד בן 8 שנים שאיבדנו.

חנין זועבי: טרגדיה, גם אנושית וגם שיש לה השלכות על סכנה שהיא אולי סכנה שמרחפת על כלל התלמידים.

חנין זועבי: אנחנו מדברים על נושא ספציפי, אבל גם על תופעה כללית של היערכות בתי הספר לשעת חירום, שזה נושא מאוד מאוד קריטי.

חנין זועבי: הבעיה הספציפית, לפני שנעבור לרמה הכללית, היא מה קרה עם אדם, כלומר יש הרבה סימני שאלה.

חנין זועבי: האם אנחנו חסכנו מאודם טיפול נכון בזמן הנכון עם ההיערכות הנכונה של בית הספר, שאם היו בזמן ובמקום הנכונים אדם היה נמצא בינינו?

חנין זועבי: למה איבדנו את אדם, למה?

חנין זועבי: למה איבדנו את אדם במקרה הספציפי הזה?

חנין זועבי: ולמה יש הצדקות לשאלה הזו?

חנין זועבי: כי אנחנו לא יודעים האם בית הספר התקשר למספר הנכון, כי יש גם דיסאינפורמציה.

חנין זועבי: יש מספר לנטלי שהוא מספר שאתה מתקשר אליו כאשר תלמיד נפצע ויש מספר למקרה חירום.

חנין זועבי: האם בית הספר התקשר למספר הנכון בזמן הנכון?

חנין זועבי: האם הטיפול הנמרץ הגיע בזמן?

חנין זועבי: למה אומרים "משעת הרמת הטלפון עד לשעת ההסעה של אדם, עברו 40-45 דקות", למה?

חנין זועבי: למה 45 דקות כאשר מדובר במקרה חירום שצריכים בזמן של דקות לתת לאדם את הטיפול הספציפי?

חנין זועבי: הגיעו, לא רק אמבולנס אחד, לא יודעת אם זה היה אמבולנס או אוטו בלי טיפול נמרץ, הגיעו שלושה, יש אומרים שהגיעו ארבעה, יש אומרים בעיכוב של רבע שעה, יש אומרים בעיכוב של חצי שעה.

חנין זועבי: מה שאני מבקשת ממך, אדוני היושב ראש, ואני לא אומרת שאני אתן לך את כל האינפורמציה כי אני לא יודעת, אבל בגלל שאנחנו לא יודעים את האינפורמציה המדויקת, לכן אנחנו מגיעים למסקנה שאנחנו צריכים ועדת בדיקה.

חנין זועבי: צריכים לבדוק את המקרה הזה, כי יש חשש, כאשר יש הרבה דיסאינפורמציה, גם אודות המצב הרפואי של אדם.

חנין זועבי: יש חשש שאולי מישהו ירצה להסתיר או שאולי בכל מקרה היינו מאבדים את אדם.

חנין זועבי: בשביל להגיע למסקנה הזו ולתשובה הנחרצת, שאמנם לא תחזיר לנו את אדם, אבל היא תבטיח את העתיד של התלמידים האחרים, אנחנו צריכים ועדת בדיקה.

חנין זועבי: זה המינימום שאנחנו יכולים לעשות, גם לאדם וגם לשאר התלמידים.

חנין זועבי: לגבי הרמה הכללית, מדובר בהפקר.

חנין זועבי: אתה מדבר על בתי ספר ובמקרה היה שם מורה להתעמלות, והמנהלים אומרים, "אם אין לי מורה להתעמלות אז אין לי מי שמוכשר לתת טיפול החייאה או עזרה ראשונה".

חנין זועבי: אתה מדבר על בתי ספר, בפריפריה במיוחד, שיכולים לאבד תלמידים בקלי קלות.

חנין זועבי: אין שם שום מחויבות להכשיר את המורים, אין שם שום מחויבות לתת קורסי עזרה ראשונה והחייאה, אין שום מחויבות שהאמבולנס, שיהיה לו איש קשר או הדרכה או תרגול לאמבולנס שיזהה את המיקום של בית הספר, כי יש גם אינפורמציה שהלך לאיבוד האמבולנס או לא הלך לאיבוד האמבולנס.

חנין זועבי: אז אין גם תרגול כדי שהאמבולנס יגיע בזמן, אין תרגול בין תחנות האמבולנס לבין בית הספר, אין מיפוי, איפה יש תחנות אמבולנס ומה המרחק שלהם מבתי הספר.

חנין זועבי: עשרות שאלות אנחנו יכולים לעורר, אבל אנחנו לא באנו לשפוט מישהו, אנחנו פה בוועדה לא אומרים מי האחראי, אדוני היושב ראש, בגלל שאנחנו לא יודעים מי האחראי, אנחנו יודעים הרבה יותר מזה, אנחנו יודעים שיש קרבן שאיבדנו ואולי היינו יכולים לחסוך את המוות הזה.

חנין זועבי: יש לנו את המקרה הספציפי, יש לנו את המערך הרפואי בתוך בית הספר וההיערכות של בתי ספר למקרי חירום.

חנין זועבי: תודה לך ואני רוצה להודות לך על שאתה קיבלת את הדיון הזה, כאשר ועדת הכנסת לא קיבלה את הדיון.

עאידה תומא סלימאן: תודה, כבוד היושב ראש, אני גם מצטרפת לתודות על קיום הדיון הזה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהקשבת טוב לבקשה הזו וראית את החשיבות בקיום דיון כזה.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להגיד שאף פעם אני לא אוכל לתאר את המצב בפרטי פרטים ואת המקרה לפרטי פרטים, אני אסמוך יותר על האב השכול שיכול לספר מה היה, כי הוא תוך כמה דקות היה כבר בבית הספר ואיתנו הוא נמצא היום, עומאר, הוא יכול להגיד, אבל עדיין מהדהד בראש שלי הקול שלו כשהוא התקשר אליי והוא ביקש שאני אגיע לראות, והוא היה קצת, האמת, גם כעוס, כי אנחנו לא הגענו ישר אחרי המקרה ואני לא הבנתי.

עאידה תומא סלימאן: כלומר, אני שמעתי שיש ילד ואפילו בתקשורת אמרו, "ילד התמוטט בבית הספר ואחר כך נפטר".

עאידה תומא סלימאן: לא סיפרו על הדקויות ועל המקרה.

עאידה תומא סלימאן: כשהגעתי אליו הוא אמר לי, מעבר לכאב של כל משפחה שמאבדת ילד, אחד מתוך שני ילדים, הוא אמר לי משפט אחד, " את אדם אף אחד לא יחזיר לי, את אדם אני כבר איבדתי, אבל אני רוצה למנוע עוד מקרים כאלה ואני רוצה למנוע את הכאב הזה ממשפחות אחרות".

עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד שעומאר גילה גם אחריות חברתית כלפי כלל החברה וגם גילה הבנה לדקויות של איך בדיוק הטיפול והשירותים האלה אמורים להיות.

עאידה תומא סלימאן: כאשר הוא הסביר לי מה שקרה, אני בטוחה שהיושב ראש ייתן לו גם כן להשמיע את זעקתו, אני לפחות עמדתי על כמה דברים, שגם חברת הכנסת חנין זועבי דיברה עליהם.

עאידה תומא סלימאן: אני הלכתי ודקדקתי בחוזרים של מנכ"ל משרד החינוך וראיתי שיש איזשהו חוזר על מד"א וההוראות אומרות שצריך ישר לפנות למד"א ולהתקשר ולבקש עזרה, אבל כנראה מד"א לא פרוסה על כל המקומות הגיאוגרפיים וכנראה יש להם התקשרויות עם עוד חברות אחרות שמספקות את השירות הזה, כי אני לפחות הבנתי, שבמקרה הספציפי הגיעה חברה שנקראת "מציל חיים".

עאידה תומא סלימאן: כך אני הבנתי, תקנו אותי אם יש לכם מה לתקן אחר כך.

עאידה תומא סלימאן: הדבר השני שכנראה לא עומדים על ההיערכות למקרים כאלה.

עאידה תומא סלימאן: הבנתי גם שהאמבולנס הראשון שהגיע הגיע רק עם נהג, בלי חובש, בלי רופא, בלי כלום.

עאידה תומא סלימאן: השאלה היא מה דווח למד"א במקרה הזה, האם דווח למד"א שיש מקרה שהוא מסוכן מאוד או דווח משהו אחר?

עאידה תומא סלימאן: אני ארצה גם לשמוע ממשרד החינוך האם עקבו ובדקו מה קרה שם.

עאידה תומא סלימאן: הנושא השלישי, גם התייחסו אליו והוא בעניין ההכשרות של המורים, אבל יש עוד משהו, כולנו יודעים שברוב הכפרים הערביים והערים, לצערנו, אין שמות של רחובות ואז הטיפול נמרץ יכול להגיע 50 דקות אחרי ולטעון: "הלכתי לאיבוד".

עאידה תומא סלימאן: אני, מהניסיון שלי, כל פעם שאני מוזמנת למקום, אם אני שמה שם של בית ספר על הווייז אני מגיעה, אז אין שום סיבה לטעון שהלך לאיבוד 50 דקות בכפר כמו ריינה וזה מה שנאמר באותו מקרה.

עאידה תומא סלימאן: אם אכן ואתם יודעים שזה המצב ואתם יודעים שקשה לכם להגיע, לפחות על המוסדות שאתם חתומים על הגשת שירותים להם, תלכו ותעשו מיפוי מהתחלה.

עאידה תומא סלימאן: תבדקו איפה בית הספר הזה כדי שכולם, כשיוקפצו למקום, יגיעו במהירות האפשרית כדי להציל חיים.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שבטח אם נשמע את האבא, נשמע עוד דברים ועוד פרטים, אבל אני מצטרפת גם לבקשה ואני חושבת שצריך לקיים לעומק ועדה שתחקור את המצב הזה, לא רק המקרה הספציפי, אלא מה לומדים ומה ההשלכות ואולי גם שינויים בהוראות הקיימות.

יעקב מרגי: עירית, חוץ ממך, מהמחוז, נמצאים כאן?

יעקב מרגי: בית הספר?

<עירית ליבנה: לא.

יעקב מרגי: אז העדות תהיה מהאב ומ"מציל חיים".

מסעוד גנאים: כל מה שאמרו חברותיי חנין ועאידה, אני מצטרף.

מסעוד גנאים: אני רק רוצה, בשם כולם, להשתתף בצערו של האבא.

מסעוד גנאים: אין ספק שזה מקרה טרגי, לא קל.

מסעוד גנאים: אני מצטרף אליהן בעניין שתחילה אנחנו רוצים לסדר את העניינים ואחר כך לדעת מה קרה בדיוק ומה צריך לעשות.

יעקב מרגי: אם לא נדע מה קרה לא נדע מה לסדר.

מסעוד גנאים: נכון.

מסעוד גנאים: אין ספק שבמערכת החינוך, תחילה, חיי בני אדם הם בראש.

מסעוד גנאים: חיי התלמידים והבריאות שלהם, לפני כל דבר אחר.

מסעוד גנאים: לכן, אני מצטרף לכל מה שאמרו חנין ועאידה ואני רוצה לשמוע את האב וגם את משרד החינוך ומשרד הבריאות.

יעקב מרגי: בבקשה, יוסף.

יוסף ג'בארין: אז אכן אנחנו מצטרפים לאבו אדם על האובדן של אולי הכי היקר שיש לו.

יוסף ג'בארין: אני רוצה, בנוסף למה שאמרו קודמיי, להוסיף שתי נקודות.

יוסף ג'בארין: הנקודה הראשונה, כל מי ששמע את הסיפור של המשפחה מתחיל לדאוג לגבי הילדים שלו בבתי הספר, כי ההרגשה היא שזה יכול לקרות בכל מקום והמערכת כנראה לא מוכנה, לא ערוכה להתמודד עם מקרים כאלה.

יוסף ג'בארין: אני מכיר מקרוב את המערכת הערבית, אבל זה יכול להיות בכל מערכת החינוך.

יוסף ג'בארין: מאוד מאוד מדאיג מה שקרה, זה הדבר הראשון.

יוסף ג'בארין: גם האב השכול אמר לי את זה במילותיו, ש"את הבן שלי אני כבר איבדתי, אבל מה יקרה לעתיד של שאר הילדים שמחר, אם יהיה מקרה דומה, אין שום ביטחון שהסיפור הכואב הזה לא יחזור על עצמו".

יוסף ג'בארין: לכן, האחריות שלנו, במיוחד בוועדה הזו, היא לראות איך מתוך הכאב הזה אפשר אולי להציל אנשים בעתיד.

יוסף ג'בארין: הנקודה השנייה היא נקודה שלא הצלחתי להבין עד היום, איך זה שמשרד החינוך אחרי מקרה טרגי כזה מחליט שהוא לא מקים ועדה, אפילו לבירור של מה שקרה.

יוסף ג'בארין: האב, פגשתי אותו רק לפני כמה ימים, אין לו תשובות למה שקרה.

יוסף ג'בארין: הוא לא יודע, הוא לא יודע מתי בדיוק נפטר הבן שלו, הוא לא יודע מה הקריאה הייתה, הוא לא יודע מה בדיוק הנהלים בתוך מערכת בתי הספר, לא ייתכן להשאיר אב ומשפחה כזו במצב כזה.

יוסף ג'בארין: לא רק הוא אלא כולנו, כולנו דואגים לגבי מה שקורה, לכן אני מאוד מתקומם.

יוסף ג'בארין: אני אמנם מדבר בשקט, אבל זה באמת מקומם, לראות את היחס המזלזל של משרד החינוך, שפשוט לא נותנים תשובות.

יוסף ג'בארין: הנקודה השלישית והאחרונה.

יוסף ג'בארין: התשובות שנדרשות הן לא רק למשפחה, דרוש כאן לתת תשובות אבל גם מסקנות לעתיד, מה צריך לעשות במערכת החינוך כדי שהסיפור הזה לא יחזור על עצמו, שיהיו מסקנות עתידיות.

יוסף ג'בארין: אנחנו לא יודעים אם בתי ספר ערוכים, אם יש להם מספר טלפון להתקשר אליו, אם מספר הטלפון פועל, מה המרחק מגורמי ההצלה וכד', האם יש הנחיות, מתי בפעם האחרונה זה רוענן, האם יש הנחיות בשפה הערבית בבתי הספר.

יוסף ג'בארין: כל השאלות הללו נשארו פתוחות ולכן זה הרבה מעבר למקרה הספציפי.

יוסף ג'בארין: אני רואה גם את עורך דין מטאנס שאער, שהוא עורך דין מאוד מוכר בתחומים הללו, אני מקווה שתהיה לו גם הזדמנות להביע גם את דעותיו בנושא הספציפי והכללי.

יעקב מרגי: עומאר, אתה רוצה לדבר?

<עומאר חסן: כן.

יעקב מרגי: בבקשה.

<עומאר חסן: קודם כל שלום לכם, קוראים לי עומאר חסן, הבן שלי ז"ל קראו לו אדם חסן, בן 8 שנים, בריא, שאני הייתי בטוח שאם אני שולח אותו לבית הספר, הייתי מאוד בטוח שהוא בתוך מסגרת ואני סומך על המסגרת הזו.

<עומאר חסן: היום אני כבר לא סומך כדי לשלוח את הילד השני שלי לבית הספר.

<עומאר חסן: אני פה בשביל למנוע את הקרבן הבא.

<עומאר חסן: זה מה שאני רוצה.

<עומאר חסן: זה דבר ראשון.

<עומאר חסן: דבר שני, זה כואב מאוד, אני יודע שאתם כולכם מרגישים את הכאב הזה, אבל במיוחד אנחנו - - -

יעקב מרגי: זה לא דומה.

<עומאר חסן: כואב לנו מאוד.

<עומאר חסן: הבן שלי לא נפטר, הוא נהרג.

<עומאר חסן: הבן שלי נהרג בשל הרשלנות שהייתה, בשל שרשרת הרשלנות שהייתה.

יעקב מרגי: מה סיפרו לך, איך זה קרה?

<עומאר חסן: התקשרו אלי, חמש דקות מנפילתו, "התעלף בבית הספר".

<עומאר חסן: התקשרו אליי, תוך שלוש דקות הגעתי לבית הספר.

<עומאר חסן: הגעתי, ראיתי אותו מתמוטט בפרוזדור של בית הספר, עדיין המורה מנסה, הוא חושב שהוא נחנק, מנסה להוציא לו משהו מהפה.

<עומאר חסן: אבל הוא לא נחנק ולא היה כלום.

<עומאר חסן: הגיע לשם אמבולנס, סליחה, זה לא אמבולנס, זו מונית.

<עומאר חסן: נהג, אין לו מכשור אין לו כלום, קוראים לו "מציל חיים".

<עומאר חסן: הנהג עומד, מסתכל, אני לקחתי את הילד שלי בידיים ורצתי לאמבולנס.

<עומאר חסן: אני אומר לו, "פתח את הדלת, פתח, ניקח אותו לבית החולים".

<עומאר חסן: אומר לי, "לא, אני לא יכול לקחת אותו.

<עומאר חסן: אין לי מכשור, אני לבד, אני לא יכול לקחת אותו".

<עומאר חסן: אמרתי לו, "אני אקח אותו", "לא, אסור לך לקחת אותו".

<עומאר חסן: אחרי זה הגיע עוד אמבולנס של "מציל חיים" שהוא גם מונית.

<עומאר חסן: כאילו, אתה יודע, בשביל לרשום ש"הגעתי", לקבל תקציב.

<עומאר חסן: לא יודע מה קרה שם, למי התקשרו.

<עומאר חסן: מנהל בית הספר אומר לי, "חכה, אל תעשה כלום, אנחנו הזמנו טיפול נמרץ".

<עומאר חסן: הגיע עוד אמבולנס, שלושה אמבולנסים - - -

יעקב מרגי: רגע, כשאתה אומר לי אמבולנס "מציל חיים", זה לא של מד"א.

<עומאר חסן: לא של מד"א.

<עומאר חסן: מד"א עוד לא הגיע.

יוסף ג'בארין: בשביל זה הוא רק נהג.

<עומאר חסן: שלושה נהגים הגיעו, אתה מבין?

יעקב מרגי: בלי ציוד.

<עומאר חסן: כן, מנהל בית הספר אומר לי, "התקשרתי למד"א בהתחלה", הגיע "מציל חיים", לא יודע אם הוא התקשר ל"מציל חיים", "מוקד נטלי", מד"א, אני לא יודע.

<עומאר חסן: מגיע טיפול נמרץ, אחרי 40 דקות מהמקרה, פינו את הילד מהאמבולנס, מהמונית של "מציל חיים", פינו אותו משם, לקחו אותו למד"א ואני כבן אדם פשוט, אני יודע וכולנו יודעים, אני שמח מאוד שכולנו יודעים, שיש שבע או שמונה דקות שאפשר להציל חיים של בן אדם.

<עומאר חסן: לא אחרי 40 דקות, ילד שאיבד הכרה, היה אפשר להציל את החיים שלו, מגיע טיפול נמרץ - - -

יעקב מרגי: תוך כמה זמן מהאירוע הגיעו?

<עומאר חסן: הגיע ב-10:40 - - -

יעקב מרגי: כמה זמן עבר מאז שזה קרה?

<עומאר חסן: אני הגעתי בערך ב-10:13 דקות לבית הספר, עד 10:40 הגיע טיפול נמרץ.

<עומאר חסן: הממונה על בית הספר אומר לי, "התקשרתי בהתחלה", יש מספר שמתקשרים אליו, מוקד מד"א לילדים והם מדווחים על המקרה ושולחים אמבולנס שמתאים למקרה, לפי הדיווח.

יעקב מרגי: איפה זה ריינה?

יעקב מרגי: תמקם אותי.

<עומאר חסן: ליד נצרת.

יעקב מרגי: מה המרחק מנצרת?

יעקב מרגי: בנצרת יש תחנת מד"א.

<עומאר חסן: יש תחנת מד"א גם בנצרת עלית, שזה שבע דקות בנסיעה רגילה.

<עומאר חסן: בלי להיות מד"א ובלי כלום, שבע דקות בנסיעה רגילה אתה תגיע לשם.

<עומאר חסן: הגיע טיפול נמרץ, מפנים את הילד לניידת של הטיפול נמרץ, אחרי שתי דקות הוא יוצא, אני שואל אותו מה המצב, הוא אומר לי, "המצב קשה אבל אנחנו מנסים".

<עומאר חסן: אחרי זה, הילד, לקח לו לפנות אותו משם, מבית הספר, 50 דקות.

יעקב מרגי: אחרי שהם הגיעו או בכלל?

<עומאר חסן: לא, בכלל.

<עומאר חסן: אחרי 50 דקות פינו אותו לבית החולים, שם החליטו וקבעו שהבן שלי נפטר.

<יהודית גידלי: בבית הספר?

<עומאר חסן: בבית החולים.

<עומאר חסן: התחילו להוציא שמועות שהבן שלי היה חולה ושהבן שלי, לא יודע מה, סבל מאפילפסיה.

יעקב מרגי: שמועות לא מעניינות אותנו.

<עומאר חסן: אני התקשרתי, בכוחות עצמי התקשרתי לרדיו שם, דיברתי איתם, אמרתי להם שהבן שלי בריא מאה אחוז, אתם יכולים לבדוק, יש כתובת של קופת החולים, של הרופאה שמטפלת בו, חוץ מזה - - -

יעקב מרגי: עומאר, אני רוצה להתמקד.

יעקב מרגי: מאז שזה קרה, לצערנו הרב, נודע שאדם נפטר, נהרג, כמו שאתה אומר, האם מישהו מבית הספר, ממשרד החינוך, פנה אליך?

<עומאר חסן: בהתחלה, אתה יודע, אנחנו יושבים שישה ימים, באה אלי אורנה שמחון ביום הראשון, "משתתפת בצערך" וזה, אז אני אומר לה, "אנחנו צריכים לשבת לדבר על המקרה הזה", היא אומרת לי, "טוב, אחרי שאני אחזור מארצות הברית".

<עומאר חסן: פנו אליי ועד ההורים מנצרת, מכפר ריינה, "שלחנו לה מכתב", לגברת אורנה שמחון, מבקשים לדעת מה קרה, ועדת חקירה.

<עומאר חסן: שלחה לנו שלש שורות, "לפי הייעוץ המשפטי אין מקום לוועדת חקירה".

<עומאר חסן: האם זו תשובה שתספק אותי?

<עומאר חסן: האם זו תשובה שאני יכול להשתכנע ממנה?

יעקב מרגי: לא, אני קובע שלא.

<עומאר חסן: זה מה שפנו אליי.

יעקב מרגי: בואו נעשה, תנוח בינתיים, קח אויר, אתה רוצה להוסיף משהו או בסיבוב הבא?

<עומאר חסן: בסבב הבא.

<מטאנס שאער: צהריים טובים לכולם, אני עורך דין מטאנס שאער - - -

יעקב מרגי: אנחנו לא בבית משפט.

יעקב מרגי: רק תשלים.

יעקב מרגי: לא אדוני, לא כבודו.

יעקב מרגי: דבר.

<מטאנס שאער: תודה.

<מטאנס שאער: אני רוצה רק להודות לכבודו, על הישיבה של היום.

<מטאנס שאער: אולי יש משהו סימבולי בשם של הילד שנפטר, אדם, מדברים על אדם באשר הוא.

<מטאנס שאער: אני גר בפריפריה - - -

יעקב מרגי: גם אני, אל תדאג.

<מטאנס שאער: לא, זה חשוב, אני גר בפריפריה בכפר פסוטה.

<מטאנס שאער: הבעיה של הפריפריה ושירותי הרפואה ידועה ולאחרונה מפרסמים שהמצב שהוא קטסטרופלי, יש את מדינת תל אביב ויש את כל השאר.

<מטאנס שאער: המקרה הזה הוא מקרה קשה.

<מטאנס שאער: ועדת בדיקה זה הדבר המינימלי הנדרש במדרג של אפשרויות החקירה.

<מטאנס שאער: זו לא ועדת חקירה, זה בירור עובדתי פשוט.

<מטאנס שאער: הבירור הוא ישים ופשוט.

<מטאנס שאער: כולנו יודעים שבמוקד מד"א ובמוקדים בכלל של שירותי חירום, כל הקריאות מוקלטות.

<מטאנס שאער: הקריאות מוקלטות, אז זה מאוד פשוט לברר מה נתבקש בהתחלה ומה נעשה בהמשך.

<מטאנס שאער: עד כמה שאני מבין, "מציל חיים" וחברות אחרות של חירום, הן פועלות כקבלן משנה במירכאות, בלי לפגוע באף אחד, של מד"א.

יעקב מרגי: זה הבירור שאני אעשה אחר כך.

<קריאה: זה לא נכון.

יעקב מרגי: אתה לא חייב להגיב.

<מטאנס שאער: זה מה שקורה בפועל, בסופו של יום.

<מטאנס שאער: זה במסגרת בדיקה, אני לא בודק, אף אחד מאיתנו לא בודק.

יעקב מרגי: אלה ארגוני מתנדבים בלבד.

<מטאנס שאער: הדברים ניתנים לבדיקה ולמדידה ויש ראיות חפציות בעניין הזה, כגון הקלטות.

<מטאנס שאער: אנחנו חיים בעניין הזה מפי החוק, חוק הצבת מכשירי החייאה במקומות ציבוריים.

<מטאנס שאער: בחוק הזה לא נכלל בית ספר יסודי, אבל התברכנו לאחרונה בהצעת חוק של כבודו, הצעת חוק של לימוד עזרה ראשונה בבתי ספר וכו' והצבת מכשירי החייאה, התשע"ז – 2017, תבורכו על ההצעה הזו.

<מטאנס שאער: בקשתי היא, כמו של כולם, לזרז את ההצעה הזו שתהפוך לחוק ואז זה באמת יעזור לכולם.

<מטאנס שאער: המטרה של כולנו היא שהמקרה הזה לא ישונה לכל אדם באשר הוא.

<מטאנס שאער: העניין של ההתנהגות של משרד החינוך זה דבר שצריך לבדוק אותו.

<מטאנס שאער: אני לא חי מפיו ולא מפי אף אחד, אבל ועדת בדיקה יכולה לעזור לכולנו כדי שהמצב לא ישונה.

<מטאנס שאער: אני לא רוצה להרבות במלל, אני רוצה להודות שוב.

<מטאנס שאער: מקווה שהדברים יסתדרו בהמשך וייחסכו חיי אנשים אחרים.

<מטאנס שאער: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: משרד הבריאות נמצא איתנו?

יעקב מרגי: "מציל חיים" זה כמו "איחוד הצלה"?

<מירי כהן: צהריים טובים, מירי כהן, מנהלת שירותי הצלה ועזרה ראשונה.

<מירי כהן: "מציל חיים" היא חברת אמבולנסים שפועלת ברישיון של משרד הבריאות, עומדת בתנאים שלו - - -

יעקב מרגי: זו חברת אמבולנסים.

<מירי כהן: חברת אמבולנסים.

<מירי כהן: "איחוד הצלה" יש לה גם - - -

יעקב מרגי: זה לא ארגון מתנדבים?

<מירי כהן: אולי יש לה גם מתנדבים, אבל היא חברת אמבולנסים מורשית, פועלת, יש לה רישיון בפועל - - -

יעקב מרגי: איך הוא ידע שיש אירוע בבית הספר?

<מירי כהן: לגבי האירוע עצמו, אני רוצה לומר, ואני לא רוצה לומר דברים מטעים, פרטי האירוע, אני לא מכירה אותם לאשורם כי אני לא קיבלתי את הדיווח וכו'.

<מירי כהן: אני כבר אומרת לכם שאני מצטרפת לקריאה שנאמרה פה, אני גם דיברתי עם עירית ליבנה ממשרד החינוך לפני הישיבה, אני חושבת שנכון להקים ועדת בדיקה לבדוק את האירוע הזה.

<מירי כהן: באירועים מהסוג הזה, נכון, אני גם אמליץ את זה למשרד החינוך, באירועים כאלה טראומתיים וכאלה טרגיים, בכל אירוע כזה יש מקום להקים ועדת בדיקה שתבדוק את כל שרשרת הטיפול.

יעקב מרגי: לכן אני מתפלא - - -

<מירי כהן: אני חושבת שזה נכון לעשות וגם אמרתי לך עוד לפני הישיבה ואנחנו נעשה את זה.

יעקב מרגי: בואי נבדוק.

יעקב מרגי: אנחנו בסיכום נתייחס גם לזה.

<מירי כהן: אני מודה, אני לא מכירה את הפרטים של האירוע הזה, לכן אני אומרת שוב, כדי לא לטעות ולא להטעות, כי חשוב לנו - - -

יעקב מרגי: חשוב לי לדעת, מדוע "מציל חיים" הגיעו לבית הספר?

<מירי כהן: זו שאלה טובה, זו אחת השאלות שצריכות להיבדק, למה הצוות של בית הספר הזמין את "מציל חיים" ומד"א.

<מירי כהן: זו אחת השאלות שצריכה להישאל, מה היה באירוע הזה, כולל לוחות הזמנים, כולל המרחקים, כולל כל החומרים, הכול צריך להיבדק לפרטי פרטיו ולתת כאן תשובה.

<מירי כהן: אני אומרת שוב, דיברתי עם מד"א, קיבלתי את הדיווח שמד"א עשו בתוך מד"א, דיברתי עם החברה, עם "מציל חיים", אני אומרת שוב, כדי לעשות את הבדיקה באופן יסודי, אני מציעה למנות צוות שיבדוק את זה, יבדוק את כל ההקלטות, כל לוחות זמנים, ידבר עם צוות בית הספר, מה עשה וכו', ובאמת יבדוק את האירוע לפרטי פרטיו.

חנין זועבי: את עשית בדיקה משל עצמך?

<מירי כהן: לא, אני אומרת שוב, אני קיבלתי את הדיווחים.

<מירי כהן: מכיוון שזה משרד החינוך, זה לא מקרה - - - שוב, יש שאלות שצריכות להישאל.

<מירי כהן: למשל, כפטירה חריגה, אפילו בית חולים - - -

יעקב מרגי: רגע, השאלות אחר כך.

יעקב מרגי: מה אני צריך לשאול אותך ואת מד"א אני אשאל אחר כך, עכשיו אני עדיין בשלב הזה.

יעקב מרגי: תודה.

<מירי כהן: אני רוצה - - -

יעקב מרגי: תעצרי.

יעקב מרגי: אני אתן לך.

יעקב מרגי: "מציל חיים", מה השם?

<אחמד זועבי: זועבי אחמד.

יעקב מרגי: אתם קיבלתם קריאה, ממי?

יעקב מרגי: איך זה מתבצע?

<אחמד זועבי: אנחנו קיבלנו קריאה מבית הספר שמדובר בילד, ואני שוב חוזר על אותם דברים שאמרתי בעבר, שמדובר בילד מפרכס, עם דופק ונשימה.

יעקב מרגי: כשאתם הגעתם זה היה?

<אחמד זועבי: סימנים כאלה, לפי הקריאה ולפי הדיווח שאנחנו קיבלנו - - -

חנין זועבי: איך קיבלת את זה, בעל פה או כתוב?

חנין זועבי: איך אתה מקבל את זה?

<אחמד זועבי: טלפונית.

<אחמד זועבי: אנחנו מקבלים טלפונים.

<אחמד זועבי: קיבלנו שמדובר בילד בן 8 שהוא מפרכס, בחיים, עם דופק ונשימה, ולפי זה אני פעלתי והוצאתי אמבולנס שהוא כונן.

<אחמד זועבי: זה לא אמבולנס מונית, זה אמבולנס לכל דבר, שהוא מאושר על ידי משרד הבריאות, אמבולנס שבתוכו יש נהג שהוא גם חובש, שהוא מוכשר ויש לו גם רישיון של משרד הבריאות.

<אחמד זועבי: הגיע לבית הספר, הוא בדק שם והתברר שמדובר בילד ללא חיים, ללא דופק, ללא נשימה - - -

יעקב מרגי: כשאתה הגעת כבר היה ללא - - -

<אחמד זועבי: אני עוד לא הגעתי.

<אחמד זועבי: אני מדבר על האמבולנס שלי שהגיע - - -

יעקב מרגי: האמבולנס הראשון.

<אחמד זועבי: האמבולנס הראשון שהגיע.

יעקב מרגי: כשהגיע האמבולנס הראשון הוא כבר היה ללא חיים וללא דופק?

<אחמד זועבי: הילד לא היה עם סימני חיים - - -

חנין זועבי: כמה זמן לקח לכם להגיע לבית הספר?

<אחמד זועבי: זה היה בערך 10 דקות, בערך 10 דקות עד שהוא הגיע למקרה.

<אחמד זועבי: זו בעיה כי בבית הספר עצמו יש כמה כניסות ויחסית הוא קצת מסובך, עד שהגענו מלמטה ועד שחיכו לנו עם רכב ונכנס הרכב הראשון.

<אחמד זועבי: הנוהל שלנו, אנחנו עובדים עם נוהל של משרד הבריאות, הוא שאפשר להקפיץ אמבולנס כונן שזה נהג חובש שהוא נמצא בבית, במקרה הבית שלו היה בריינה, שיצא ישר לשם.

<אחמד זועבי: חיברו מוניטור.

<אחמד זועבי: האמבולנס השני שלנו שהגיע, שזה אמבולנס רגיל שעבד בשגרה, שהוא גם שמע בקשר והאזין וידע שיש קריאה ואז הכונן, בדרך כלל הוא לא מפנה כי הוא נהג לבד וצריך גם מלווה, אז האמבולנס שלנו, גם על דעת עצמו ולפי שיקול דעת שלו, הוא גם דיווח לי בקשר שהוא נוסע למקרה שם.

<אחמד זועבי: הגיעו שני אמבולנסים, התחילו החייאה, חיברו מוניטור, ללא הצלחה.

<אחמד זועבי: אני אישית הגעתי, כי אני אישית קיבלתי את הקריאה, זה לא היה אמבולנס שלישי, זה אני עם הרכב הפרטי שלי וזה היה טנדר עם כל הציוד.

<אחמד זועבי: אני גם ירדתי והצטרפתי להחייאה.

<אחמד זועבי: איך שידענו שמדובר בילד עם החייאה מיד דיווחנו למד"א.

<אחמד זועבי: מד"א גם יצאו לכיוון, הגיע אמבולנס רגיל בהתחלה והגיע אחרי זה אמבולנס נט"ן.

<אחמד זועבי: בסך הכול ארבעה אמבולנסים ובנוסף, אני עם הרכב שלי, שאני גם פרמדיק במקצוע, כולנו עשינו את כל המאמצים.

<אחמד זועבי: הכונן שהגיע ראשון מדווח לנו לאחור ש"מדובר בילד בלי דופק ובלי נשימה ואנחנו מבצעים החייאה".

<אחמד זועבי: לפי הדיווח של הנהג וגם הנהג השני, היה מדובר בילד שהוא גם קר למגע, שזה אומר שעבר זמן שהוא יותר מ-10 דקות.

<אחמד זועבי: אנחנו לא יודעים מתי התחיל, אנחנו לא יודעים מה היה המצב עצמו, אנחנו לא טוענים שהוא חולה אפילפסיה או משהו חלילה, אנחנו הלכנו לפי הקריאה.

<אחמד זועבי: הנוהל שלנו וזה גם שיקול דעת של המוקדן עצמו, ברגע שאנחנו מקבלים קריאה אנחנו מוציאים אמבולנס בהתאם ואנחנו הוצאנו אמבולנס בהתאם.

<אחמד זועבי: האמבולנס הגיע, התחיל החייאה.

<אחמד זועבי: במקרה הזה היה זמן שאנחנו לא יודעים עליו, שזה מתי התחיל.

<אחמד זועבי: הצוות שלנו תפקד כמו שצריך, עשה החייאה, היה דיווח מלא למד"א והייתה גם שיחת ועידה עם הנהג של מד"א, עד שהגיע לבית החולים - - -

יעקב מרגי: תודה.

חנין זועבי: למה לא מפנים אותו מיד לבית חולים?

יעקב מרגי: רגע, חנין.

<אחמד זועבי: לא מפנים אדם שעושים עליו החייאה, כי אי אפשר לעשות החייאה תוך כדי נסיעה.

יעקב מרגי: אם אפשר להציל אותו - - - עזבי את המקרה של אדם ז"ל, כי אם ניתן היה להציל אותו אז מצילים.

<עומאר חסן: אם היה מגיע רופא, הנהג הראשון ורופא, היו מפנים אותו לבית חולים והיו יכולים להציל את החיים שלו.

יעקב מרגי: עומאר, תאמין לי - - -

<עומאר חסן: במקום לשלוח לו עוד אמבולנס היה יכול להתקשר למד"א ישירות ולהביא את מד"א ישירות.

יעקב מרגי: אתה צודק, לא רק זה.

<עומאר חסן: זה לא - - -

יעקב מרגי: עומאר, עומאר, אני אגיד לך עוד משהו לפני כן, עוד משהו שצריך לברר עוד לפני כן.

יעקב מרגי: עומאר, יש משהו שצריך לברר עוד לפני כן.

יעקב מרגי: קודם כל, יכול להיות שעבר זמן יותר רב, ואני לא גאון גדול בתחומי הצלת חיים, עד שהרימו טלפון לאבא.

יעקב מרגי: זה מחייב בדיקה בלי שום קשר.

יעקב מרגי: חשוב לי לשמוע את מד"א.

יעקב מרגי: אתם מכירים את המקרה?

יעקב מרגי: באתם עם הנתונים של המקרה?

יעקב מרגי: אתה יודע לומר לי מרגע שקיבלתם את ההודעה, אל"ף, באיזו שעה קיבלתם את ההודעה הראשונה?

<קריאה: אנחנו קיבלנו את הקריאה הראשונה ב-10:32.

<קריאה: אצלנו הכול מתועד וממוחשב.

יעקב מרגי: ממי?

<קריאה: גם מאחמד זועבי וגם מנהג האמבולנס שהגיע.

יעקב מרגי: עומאר, מתי קיבלת את ההודעה?

<אחמד זועבי: ב-10:10 דקות.

יעקב מרגי: אתם מבינים?

יעקב מרגי: אתה רק ב-10:32 קיבלת.

<קריאה: קיבלנו את הקריאה ב-10:32.

יעקב מרגי: מתי הגעתם?

<קריאה: 10:42.

חנין זועבי: יש לי שאלה, יש אופציה אחרת למנהל בית הספר חוץ מלהתקשר ל"מציל חיים", להתקשר לטיפול נמרץ להגיד, "במקרה הזה אני רוצה טיפול נמרץ כי זה מקרה חירום"?

חנין זועבי: המנהל היה יכול לעשות את זה?

<קריאה: לדעתי הדבר המתבקש היה לחייג 101.

יעקב מרגי: קודם כל 101, ודאי.

חנין זועבי: במקרה הזה המנהל לא התקשר ל-101.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: הוא אומר לך שהוא קיבל הודעה מ"מציל חיים".

יעקב מרגי: עירית, עירית, רגע.

יוסף ג'בארין: אחמד, מתי האמבולנס הראשון הגיע?

<אחמד זועבי: האמבולנס הראשון הגיע אחרי 10 דקות, 12 דקות.

<אחמד זועבי: אני לא זוכר את ה - - -

יוסף ג'בארין: הכוונה שלי, האמבולנס הראשון לא התקשר למד"א?

יוסף ג'בארין: זה מה שלא הבנתי.

<אחמד זועבי: הוא התקשר.

חנין זועבי: הוא התקשר ב-10:32.

יעקב מרגי: ב-10:32, במד"א, מתועד להם כניסה ראשונה.

<קריאה: אצלנו התקבלו שתי שיחות, חמש או עשר שניות, האחת מאחמד ואחת מנהג האמבולנס.

<עומאר חסן: אחרי שהגיע האמבולנס הראשון שקבע שהבן שלי אין לו דופק, ב-10:10 היה צריך להתקשר אליו, אתה מבין?

<עומאר חסן: אתה מבין מה קורה פה?

<עומאר חסן: הוא הרג את הבן שלי.

יעקב מרגי: עומאר, לא, לא נכון.

יעקב מרגי: לא נכון.

יעקב מרגי: עומאר, אל תסיק מסקנות מהר.

יעקב מרגי: אני אגיד לך משהו יותר מזה, אני איד לך עוד משהו, עומאר, אני אגיד לך משהו.

יעקב מרגי: אנחנו נצטרך לבדוק מרגע שהיה אירוע בבית הספר, לי חשוב, עד שאתה קיבלת את ההודעה, כמה זמן עבר ויש לי חשש שעבר זמן יותר ממושך.

יעקב מרגי: לכן, עירית, אני רוצה לשאול ואני אתן לכם, לוועד ההורים, חשוב לי לדעת אם יש נהלים ברורים, כתובים, למנהל בית הספר, לצוות חינוכי, איך לפעול?

חנין זועבי: מתי 101 ומתי לא 101?

יעקב מרגי: אין "לא 101".

יעקב מרגי: אל תיכנסו לזה.

עאידה תומא סלימאן: למה התקשרו ל"מציל חיים"?

יעקב מרגי: הוא, שלא בטובתו, אחמד זועבי, שלא בטובתו, נקלע.

יעקב מרגי: ברגע שקיבל קריאה הוא לא יכול להתעלם, הוא לא היה צריך לקבל קריאה בכלל, מי שהיה צריך לקבל זה 101 ברגע הראשון שזה קרה.

<מטאנס שאער: אדוני שמע?

<מטאנס שאער: כתוב "נטלי" בבית הספר.

יעקב מרגי: נתחיל איתכם.

יעקב מרגי: דבר.

יעקב מרגי: מי אתה?

<עומאר ואיל: אני עומאר ואיל, ראש ועד הורים מקומי בנצרת, התאחדות ועדי הורים.

<עומאר ואיל: אני נקראתי על ידי, שמעתי את האבא ברדיו שם וביקשתי ממנו לבוא לבדוק את העניין.

<עומאר ואיל: הלכנו לתנחומים ולבדיקה.

<עומאר ואיל: הוא ביקש ממני לבדוק את העניין מול בית הספר, מול משרד הבריאות ומול משרד החינוך.

<עומאר ואיל: ניגשתי לבית הספר ושאלתי את המנהל: למה התקשרת ל"מציל חיים"?

<עומאר ואיל: אמר: יש חברה שנקראת נטלי, שמו לי את המספר שלה כאן, הנה המספר, אני התקשרתי אליה.

<עומאר ואיל: שאלתי אותו: מי זו נטלי?

<עומאר ואיל: אמר: היא חברה של משרד הבריאות, התקשר איתה בעבר כדי לתת טיפול ושירות לתלמידים.

<עומאר ואיל: כתוב שם נטלי.

<עומאר ואיל: מספר של אחמד כתוב עליו נטלי.

<עומאר ואיל: בגלל זה הוא התקשר, כך טען.

<עומאר ואיל: כתוב מספר אחר, 1-700 משהו, שהוא גם מד"א לבתי ספר.

<עומאר ואיל: הוא לא מד"א רגיל, הוא מד"א לבתי ספר.

<עומאר ואיל: גם התקשר אליו המנהל.

<עומאר ואיל: הם טוענים שבכלל לא התקשרו מבית הספר, זה חמור מאוד, שבית הספר לא התקשר.

<עומאר ואיל: דבר אחר, בדקתי בעניין הנהלים, המנהל אמר לי: "מזל שבאותו יום היה לי מורה לספורט, היחיד שיודע לעשות החייאה.

<עומאר ואיל: היום", יום רביעי שהייתי אצלו, "אין לי אף מורה שיודע לעשות החייאה".

<עומאר ואיל: אמרתי לו: "לא מחייבים אתכם לעשות קורס עזרה ראשונה?

<עומאר ואיל: " אמר שרק בלימודים עושים את זה ואין אף נוהל שמחייב רענון או תרגול או הסמכה לצוות בריאות בבית הספר.

<עומאר ואיל: אין לו צוות בריאות אפילו.

<קריאה: זה לא נכון.

<עומאר וואיל: אני בדקתי, זה מה שאני בדקתי.

חנין זועבי: זה במציאות.

חנין זועבי: בתיאוריה זה משהו אחר, זו המציאות.

יעקב מרגי: פעם אחרונה שאת מתפרצת.

יעקב מרגי: את רוצה זכות דיבור?

יעקב מרגי: תרימי אצבע.

<עומאר ואיל: רענון עושה רק מורה לספורט, שהוא חייב לפי הנוהל של מורי ספורט.

<עומאר ואיל: דבר אחר, בעניין מד"א, שאלתי את בית הספר אם בכלל ביקר אצלם מד"א או טיפול נמרץ, האם הוא מכיר את המקום, את הכניסות, את היציאות, האם עשו תרגול משותף, אמר:

<עומאר ואיל: אף פעם לא נכנסו אלינו ולא עשינו אף תרגול.

<עומאר ואיל: אנחנו עושים תרגול רק למקרי רעידת אדמה.

<עומאר ואיל: למקרי חירום של איבוד הכרה של ילד לא עושים.

<עומאר ואיל: אני, במקצוע שלי אני אח טיפול נמרץ, אני יודע שאם ילד מאבד הכרה, נמצא ללא נשימה, ללא דופק, אז מי שעושה החייאה צריך לקרוא לטיפול נמרץ, לא לאמבולנס רגיל.

<עומאר ואיל: צריך לקרוא לטיפול נמרץ.

<עומאר ואיל: גם המורה של הספורט היה צריך לקרוא לטיפול נמרץ.

<עומאר ואיל: דבר אחר, בעניין הדפיברילטור, אני מבקש, אני שמחתי מאוד כששמעתי שיש הצעת חוק, בכל בית ספר.

<עומאר ואיל: אנחנו, יש לנו מוסד לילדים מפגרים, זה עוזר מאוד להצלת חיים, כי המכשיר הזה נוח, לא צריך תחכום גדול כדי להפעיל אותו והוא מציל חיים, הוא עושה שוק עצמאי, בלי להתאמץ.

יעקב מרגי: אם זה היה אפוד זוהר שעולה שקל ולא מביא שום תועלת, עליו מיד עשו חוק.

<עומאר ואיל: אני מבקש, אנחנו שלחנו שאילתה לגברת ד"ר אורנה שמחון - - -

יעקב מרגי: אתה רוצה להחליף אותי?

יעקב מרגי: עזוב, אני יודע מה לשאול.

<עומאר ואיל: שתגיד לי אם אין מקום לוועדת חקירה.

יעקב מרגי: ועד הורים ריינה, רוצה להוסיף משהו?

<מחמוד טאטור: כן, אני רוצה.

<מחמוד טאטור: קודם כל אנחנו מהיום הראשון ראינו את מה שקרה לאבא.

<מחמוד טאטור: יש - - - לציבור ההורים לדרוש בתוקף הקמת ועדת חקירה, כי אנחנו לא חכמים כל כך כדי לדעת מה בדיוק קרה.

<מחמוד טאטור: אנחנו רוצים הקמת ועדת חקירה, לבדוק את מקרה המוות של אדם.

<מחמוד טאטור: מה שקרה באותו היום, אנחנו לא רוצים שיחזור עם עוד ילד אחר.

<מחמוד טאטור: אנחנו עברנו בין בתי הספר, דיברנו עם מנהלי בתי הספר, ראינו שהמצב הזוי.

<מחמוד טאטור: בחוזרי המנכ"ל, מה שיש לנו במערכת, הוא מאוד לא טוב.

<מחמוד טאטור: המנהל עצמו, אין לו שום קשר לרפואה והוא לוקח על עצמו אחריות כבדה, כאשר מכוונים אותו למספר הטלפון להתקשר אליו להזעיק עזרה, לפי הערכתו את חומרת המצב.

<מחמוד טאטור: עד שהוא עושה את ההערכה שלו, הבן שלו כבר היה בלי רוח חיים.

<מחמוד טאטור: שנית, הכשרת המורים להגשת עזרה ראשונה.

<מחמוד טאטור: זה מאוד פשוט, עם הוספת המכשיר הזה של ההחייאה זה מאוד פשוט.

<מחמוד טאטור: עוד משהו, אני לא רוצה להוסיף עוד פעם את מה - - -

יעקב מרגי: מה שאמרו אמרו.

יעקב מרגי: תן להתקדם, אנחנו רוצים להגיע לסיכום.

<מחמוד טאטור: בסיכום, מה שאני מבקש, כולנו יש לנו ילדים, אתה יש לך ילדים, מה שקרה עם אדם אנחנו לא רוצים שיקרה עם ילד אחר.

יעקב מרגי: בוא, עם כל הכבוד שאנחנו לא רוצים, אנחנו צריכים קודם כל לבדוק מה קרה בסיפור של אדם, לא יעזור כלום.

יעקב מרגי: זה נושא שצריך להיבדק.

יעקב מרגי: כמו שזה נשמע זה נשמע גרוע.

<מחמוד טאטור: עוד משהו, אני מדבר על ריינה, בבתי הספר אין אחיות.

<מחמוד טאטור: באים אולי פעם בחודשיים רק לתת זריקות.

יעקב מרגי: בסדר, זה סיפור של כל - - -

<מחמוד טאטור: זה סיפור של כולנו.

יעקב מרגי: עירית תודֶה לך אם נצליח לשנות את זה ולהחזיר את האחיות.

<מחמוד טאטור: האחיות באות רק לתת זריקות.

יעקב מרגי: בקופת החולים יש מספיק אחיות אצלך?

<מחמוד טאטור: אין לנו.

יעקב מרגי: גם שם, נכון?

<מחמוד טאטור: אין לנו.

<מחמוד טאטור: קופת החולים, אני מדבר על בתי ספר.

עאידה תומא סלימאן: הוא אומר לך שחסר בכל מקום.

יעקב מרגי: אין ספק שהלוואי ונחזור לימים האלה שיש אחיות בבתי הספר.

יעקב מרגי: עירית, תני לנו קצת רקע.

יעקב מרגי: אני רואה פה את החוזר מנכ"ל.

יעקב מרגי: מתוך שלושה עמודים עמוד שלם זה איך מחזירים כסף כשמזמינים אמבולנס.

יעקב מרגי: זה מעניין את הסבתא.

יעקב מרגי: אני רואה את זה על רגל אחת, אבל הוא מאוד שטחי.

יעקב מרגי: מקרה כמו שקרה לאדם יכול לקרות בכל דקה וכל רגע וקורה.

יעקב מרגי: יש כאלה שהם ברי מזל ויש את האדם הנכון לידם.

יעקב מרגי: זה קורה, שלא יספרו לי, זה קורה.

יעקב מרגי: זה קורה בכל המקומות, כל שכן בבתי הספר ואנחנו יודעים שזה קורה.

יעקב מרגי: יש כאלה ברי מזל שמיד לידם היה האדם הנכון שידע איך להציל חיים.

יעקב מרגי: יש פה מקרה ואני אומר לכם, אני אומר הכול בהסתייגות, אם הזמנים שניתנו לנו פה על ידי האבא, מתי הוא קיבל, ואני לוקח את ההערכה הכי מהירה, שעד שהוא קיבל עברו 10 דקות, מאז שהוא קיבל אני רואה את השעות, צריך לבדוק, כשמד"א אומר שקיבל ואמבולנסים "מציל חיים" הגיעו, תדעו לכם שהיה פה מחדל עצום, לפני שאני מגיע לשירותי הצלה.

יעקב מרגי: לפני שאני מגיע לשירותי הצלה זה נראה שהיה פה מחדל חמור של צוות בית הספר.

יעקב מרגי: אם צוות בית הספר כשל או שהוא גילה חוסר אחריות או שהוא לא הוכן למקרים כאלה או שאין לו את הכלים, לא ידע, או שהטעו אותו.

יעקב מרגי: לא יתכן דבר כזה, פער הזמנים כשילד, ילד מתעלף מזמינים 101.

יעקב מרגי: ילד מאבד הכרה, עילפון זה איבוד הכרה, ילד מאבד הכרה – קודם כל 101.

יעקב מרגי: זה מקרה חריג.

יעקב מרגי: כואבת לו הבטן, תיתן לו שנייה, כן, זה לא כאב ראש או כאב בטן, ילד מתעלף – זה מקרה ל-101 נטו.

יעקב מרגי: עירית, בבקשה.

<עירית ליבנה: קודם כל אני משתתפת בצער המשפחה.

<עירית ליבנה: אני המפקחת על הבריאות.

<עירית ליבנה: בדרך כלל הנוהל, על פי הלשכה המשפטית שלנו, זה אומר שיש מקרה שבו הבדיקה של משרד החינוך היא בדיקה של התנהלות של הצוות, לא ועדת חקירה.

<עירית ליבנה: בואו נדייק - - -

יעקב מרגי: עזבי את זה, כשהם אמרו - - - רגע, עירית, כולם פה כשאמרו ועדת חקירה כולם מתכוונים לוועדת בדיקה, אבל אם יתברר אחר כך שיש מה לעשות, קודם כל בואו נבדוק.

יעקב מרגי: לא ייתכן שמנהלת מחוז תסתפק בשלוש שורות - - -

יוסף ג'בארין: כל השאלות שכבוד יושב הראש שאל ושאנחנו שאלנו ושהאב שאל, כל השאלות הללו, לא היה נדרש במשרד החינוך לחשוב שצריך לתת תשובות?

יעקב מרגי: אני מתפלא, אני מתפלא.

<עירית ליבנה: אני מתנצלת.

<עירית ליבנה: הוועדה תוקם, תבדוק את ההתנהלות של המוסד החינוכי.

יעקב מרגי: את מודיעה?

<עירית ליבנה: אני מודיעה.

<עירית ליבנה: של המוסד החינוכי.

<עירית ליבנה: אחת.

<עירית ליבנה: לגבי חוזר המנכ"ל שאתה ציינת, יש לנו הסדר עם מד"א לגבי פציעות שגרתיות.

<עירית ליבנה: כתוב בו שבכל מקרה של סכנת חיים יש לפנות ל-101.

<עירית ליבנה: אני לא יודעת למה - - -

יעקב מרגי: זה מפורש, אני לא יכול לבוא בטענה.

יעקב מרגי: בסעיף 3.2 כתוב במפורש "במקרה של פגיעה לא שגרתית יש לפנות ישירות למוקד 101".

עאידה תומא סלימאן: מתי רעננתם את בתי הספר עם החוזר הזה בפעם האחרונה?

<עירית ליבנה: הנושא של שירותי היפגעות של מד"א, זה חוזר מנכ"ל, בתי הספר יודעים שיש.

<עירית ליבנה: הוא אמר: יש 1-700.

<עירית ליבנה: הם יודעים.

<עירית ליבנה: אני לא יודעת למה היה כתוב שם מספר אחר, לא יודעת.

<עירית ליבנה: אני אומרת - - - אנחנו קיבלנו, הגיע לידיי מסמך ממנהל בית הספר, שב-10:05 במהלך הארוחה, התלמיד נפל בחיק מורה מסוימת, המזכירה התקשרה לאותו מספר, זה לפי בית הספר אני אומרת, למספר 04, שזה כנראה - - -

יעקב מרגי: מי הכניס להם שם את המספר הזה?

<עירית ליבנה: אני לא יודעת.

<עירית ליבנה: אני אומרת, כבוד היושב ראש - - -

עאידה תומא סלימאן: באות החברות, משווקות את עצמן וזהו.

עאידה תומא סלימאן: זה מה שקורה.

יוסף ג'בארין: מתי בפעם האחרונה הייתה הנחיה?

<עירית ליבנה: החוזר מנכ"ל תוקפו מהיום שהוא מפורסם אלא אם אחרת.

<עירית ליבנה: אני אומרת שוב, ואני רוצה רגע לצטט.

<עירית ליבנה: המזכירה שהתקשרה הסבירה בבירור, זה מסמך שהגיע אליי, למנהלת המחוז ואליי, ש"יש לנו ילד שאיבד הכרה, נא לשלוח ניידת טיפול נמרץ".

יעקב מרגי: למי היא התקשרה?

<עירית ליבנה: ל-04.

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: טיפול נמרץ זה 04?

יעקב מרגי: אני לא מבין.

<עירית ליבנה: כבוד היושב ראש, אני מבינה.

<עירית ליבנה: אמרנו שנבדוק.

<עירית ליבנה: אחרי 10 דקות הגיע אמבולנס רגיל וכו'.

<עירית ליבנה: בינתיים, כשאמרו, היה צריך קודם כל להזעיק עזרה – אתה צודק.

<עירית ליבנה: קודם כל, כתוב, יש להזעיק עזרה ואחר כך ליידע את ההורים.

<עירית ליבנה: הנושא של ההשוואה של הזמן, לאבא זה חשוב, אבל קודם כל העזרה.

<עירית ליבנה: זה לפי דברי בית הספר, זה מה שנעשה, ואז התחיל התהליך כולו.

יעקב מרגי: אתם מבינים שיש פה כשל?

<עירית ליבנה: אני יודעת.

<עירית ליבנה: ברור - - -

יוסף ג'בארין: כל מה שאת אומרת עכשיו סותר את הקביעה של מנהלת המחוז.

יעקב מרגי: מנהלת המחוז זה סיפור בפני עצמו.

<עירית ליבנה: רגע, לא, לא.

<עירית ליבנה: רגע, סליחה.

<עירית ליבנה: המסמך שהגיע אלינו, מה בית הספר, איך שהוא התנהל, במסמך הבסיסי, ולכן החלטנו, לכן אמרנו שאם ההתנהלות, שמיד פנו לעזרה, הגישו, המורה לחינוך גופני והמנהל, זה הנוהל שמבקשים מבית הספר לעשות - - -

חנין זועבי: זה לא נכון - - -

יעקב מרגי: רגע, חנין, לטובת העניין חכי.

יעקב מרגי: עירית, עירית, בואי, שנייה.

יעקב מרגי: אין ספק שאם האירוע קרה ב-10:05 ומיד הוזעק מד"א והיה מגיע תוך 10 דקות היינו במצב אחר.

יעקב מרגי: כשד"ר אורנה שמחון הגיבה כפי שהגיבה לאבא, השאלה אם הממצאים האלה היו לנגד עיניה.

<עירית ליבנה: המסמך מופנה לד"ר אורנה שמחון, אבל - - -

יעקב מרגי: מתי הופנה לאורנה שמחון?

<עירית ליבנה: המסמך שבידיי, ב-1 לפברואר 2014.

יעקב מרגי: יום אחרי, נכון?

יעקב מרגי: מה, אורנה שמחון לא ראתה שזה 04?

יעקב מרגי: היא מנהלת מחוז, היא יודעת מה הנוהל, מה חוזר מנכ"ל אומר.

<עירית ליבנה: אני שוב אומרת, קחו את זה, אנחנו נעשה את הבדיקה.

יוסף ג'בארין: מה הבעיה שתגידו 'טעינו'?

יוסף ג'בארין: מה הבעיה?

יוסף ג'בארין: אני לא מבין.

<עירית ליבנה: אני אומרת - - -

יוסף ג'בארין: לא, טעינו שלא הקמנו את הוועדה.

יעקב מרגי: היא אומרת, היא אומרת.

<עירית ליבנה: אנחנו נקים ועדה מיידית מחר, למרות שאורנה בחו"ל, יש לה ממלא מקום, אנחנו נעשה את זה.

<עירית ליבנה: אני רק רוצה להבהיר רגע, כי אנחנו שנינו, אתה, כבוד היושב ראש, מתלבטים כל הזמן כי עלה פה הנושא של מורים, כן הכשרות לא הכשרות.

<עירית ליבנה: עם האלרגיות מחר אתה תשמע את אותו הדבר.

<עירית ליבנה: יש את הנושא של מה תפקיד הצוות החינוכי בלתת את האפיפן, להגיש עזרה ראשונה - - -

יעקב מרגי: רגע, עירית, אני לא רוצה לפתוח את הדיון הזה.

<עירית ליבנה: לא, אני רוצה שאנחנו נזכור את זה - - -

יעקב מרגי: לטובת האיזון אני אומַר את זה, לא את.

יעקב מרגי: אני אומַר.

יעקב מרגי: לטובת האיזון יש לנו מצוקה קשה עם ההסתדרות וארגון המורים, שהם, על כל דבר קטן, סכסוך עבודה ובסוגיה הזו של הגשת עזרה הם צריכים כיסוי, אחריות, הם לא רוצים מחר למצוא את עצמם כשאתה תקרא לו, בצדק או שלא בצדק, למורה, "רצחת את הבן שלי", הוא רוצה כיסוי.

יעקב מרגי: איך אמרת?

יעקב מרגי: "הוא עשה לו כך והוא בכלל חשב שהוא נחנק".

יעקב מרגי: לך תדע אם לא חנק אותו עוד יותר.

יעקב מרגי: אני לא יודע, צריך לבדוק.

יעקב מרגי: יש לנו באמת סוגיה קשה עם המורים בקטע הזה, הם לא מקלים עלינו את החיים, אנחנו מנסים להסדיר את הסוגיה הזו אבל זה לא קשור.

<עירית ליבנה: זה קשור - - -

יעקב מרגי: עירית, זה קשור בכלל לתמונה הכללית.

<עירית ליבנה: נכון, כי אנחנו רוצים ללמוד מזה.

יעקב מרגי: אבל מנהל בית ספר, את יודעת שמנהל בית ספר, לפני שהוא מתמנה, הוא צריך לעבור את זה, גם את הקטע של עזרה ראשונה וכל מה שקשור בהצלת חיים, הוא חייב לעבור את זה.

יעקב מרגי: עזבי את המורה, חייבת להיות כאן פונקציה.

יעקב מרגי: אנחנו שואפים, בלי שום קשר למקרה, אנחנו שואפים לעבור לשיטה של נאמני בריאות.

יעקב מרגי: שלושה ארבעה חמישה מורים מהצוות יעברו הכשרה כמו שצריך, יתוגמלו לפי זה, כך שאם זה בחופש או השני לא נמצא תמיד יהיה בבית הספר, 24/7, כל עוד בית הספר פתוח, יהיה שם מישהו שעבר הכשרה מיוחדת.

יעקב מרגי: זה רק מוכיח כמה זה צריך, אבל מוכיח לי עוד יותר, מוכיח עוד יותר שכנראה יש שטחים אפורים בסוגיה הזו.

יעקב מרגי: אם המספר הזה 04 הגיע לשטח בית הספר, צריך גם לחקור למה ואיך ואם מישהו צריך לתת את הדין.

יעקב מרגי: ועדת הבדיקה הזו צריכה לבדוק גם למה יש שם 04, למה מנהל בית הספר, ברירת המחדל שלו פה, במצב כזה כשרואים, רואה מצוקת חיים, מחייג 04 ולא למד"א.

<עירית ליבנה: אנחנו נבדוק את הכול.

<עירית ליבנה: אני אומרת שאני מוציאה עכשיו, כשנחזור, מייל, לבקש להקים ועדת בדיקה.

<עירית ליבנה: אנחנו נבדוק.

<עירית ליבנה: אני אומרת שוב, את כל מה ש - - -

יעקב מרגי: אני רוצה לדעת תוך כמה זמן ועדת הבדיקה קמה.

יעקב מרגי: אני אכתוב לך את זה בסיכום.

<עירית ליבנה: בוועדה יהיו גורמים שיבדקו.

<עירית ליבנה: אני אומרת שוב, הכול - - -

חנין זועבי: לקח לכם יום בשביל להגיע למסמך הזה.

חנין זועבי: לקח לכם יום, אז אפשר לבדוק.

עאידה תומא סלימאן: הגיע המסמך והחליטו שלא בודקים.

חנין זועבי: לא, מבחינת - - -

<עירית ליבנה: החליטו שלא כיוון שההתנהלות על פי הדיווח היה לפי הנוהל של משרד החינוך.

יעקב מרגי: לא נכון.

עאידה תומא סלימאן: 04, זה כתוב אצלך, הם לא פעלו לפי החוזר.

עאידה תומא סלימאן: זה היה צריך להדליק מנורה אדומה.

יעקב מרגי: סליחה, עאידה.

יעקב מרגי: עירית, את בעצמך מפנה אותנו לחוזר.

יעקב מרגי: ב-3.2 במפורש כתוב.

יעקב מרגי: ברגע שכתוב 04 קודם כל צריך לבדוק למה 04.

יעקב מרגי: אם הוא טעה והוא חשב שיש לו קצת חום, אם כבר טעות בשיקול דעת אז הייתי אומר 1-700, שזה תקלה קטנה, אבל פה זו סכנת חיים, רק מד"א, אין ברירת מחדל אחרת .

<עירית ליבנה: רק לעדכן משהו, שב-1 למרץ הגיע מסמך, כשאני דרשתי.

<עירית ליבנה: כשאני דרשתי פה היה פירוט על ה-04, פה - - -

יעקב מרגי: אצל אורנה זה לא היה?

<עירית ליבנה: לא, לא.

יעקב מרגי: אני מבקש את שני המסמכים.

יוסף ג'בארין: אבל היא לא הייתה צריכה לבדוק לאן התקשרו ומה עשו?

<עירית ליבנה: תוקם ועדת בדיקה פנימית.

יוסף ג'בארין: אתם גם תוכלו להעיר למנהלת המחוז?

<עירית ליבנה: יש בדיקה ומהבדיקה משליכים.

יעקב מרגי: עירית, אני רוצה לסכם.

יעקב מרגי: עומאר, אתה רוצה להוסיף משהו לפני שאני מסכם?

<עומאר חסן: לא, רק להסיק מסקנות בשביל למנוע את הקרבן הבא.

<עומאר חסן: הבן שלי הלך, לאלוהים, הוא ברא אותו והוא לקח אותו.

<עומאר חסן: להיות בטוחים שאנחנו שולחים את הילדים שלנו לבית הספר ושיחזרו לנו בשלום.

<עומאר חסן: זה מה שאני רוצה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: קודם כל הוועדה משתתפת בצער המשפחה, אין ספק שזה אובדן קשה ועוד יותר קשה כשיש אי ודאות ואתה צריך להרגיע את נפשך.

יעקב מרגי: אנחנו צריכים לעזור לך להרגיע את נפשך, שלפחות תדע מה קרה.

יעקב מרגי: זה חשוב, בלי שום קשר לדברים אחרים שתוכל לעשות.

יעקב מרגי: מה שתבחר לעשות, זכותך עומדת לך.

יעקב מרגי: קודם כל הוועדה מודה לחברות הכנסת המציעות, חברת הכנסת חנין זועבי וחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יעקב מרגי: תדעו לכם, זה לא מובן מאליו, אנחנו לקראת סוף מושב, לוח הזמנים עמוס, יש לי עשרות נושאים שלא יזכו להיכנס, לא שאני מחפש קרדיט, אני רוצה להודות לחברות הכנסת המציעות, כי יכולתי להיתלות, "תגישו את זה לנשיאות וזה מה שיהיה, אני לא יכול", ואת יודעת, כיו"ר ועדה, כמה עומסים יש בתקופה הזו, אבל לא יכולתי, ואני מודה לקב"ה, כיהודי מאמין, שנתן לי את הבינה.

יעקב מרגי: יכולתי להגיד לך, "חנין, עזבי אותי, תעשי לי טובה, אני גם ככה בלחץ", אבל הכנסנו את זה ואני שמח שהכנסנו את זה.

יעקב מרגי: אל"ף, באמת, כפי שאמרתי, להרגיע אותך בקטע הזה שלפחות תדע מה קרה, ובי"ת, שזה לא יקרה בעתיד.

יעקב מרגי: ואני אומר לָך, אם זה קרה בריינה, זה יכול לקרות בכל מקום, זה יכול לקרות בכל מקום.

<עירית ליבנה: אנחנו נעשה את כל מה שנדרש.

יעקב מרגי: אז הוועדה מודה לחברות הכנסת.

יעקב מרגי: הוועדה שמעה בצער את התיאור של האב וכבר מהתיאור של המקרה על ידי האבא הבַנו שיש כאן כשל שצריך לבדוק אותו.

יעקב מרגי: הוועדה שמחה לשמוע שמשרד החינוך קיבל על עצמו להקים ועדת בדיקה.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך להקים אותה לאלתר, כבר בימים הקרובים, עוד השבוע, כמה זמן ממוצע לבדיקה כזו?

<עירית ליבנה: אני אבדוק.

<עירית ליבנה: תגיד אתה.

יעקב מרגי: בפעמים האחרונות משכתם הרבה זמן.

יעקב מרגי: אני רוצה לתת לכם גג 45 יום.

יעקב מרגי: קלנדריים, לא ימי עבודה.

יעקב מרגי: הוועדה מבקשת לקבל - - -

<עירית ליבנה: אחרי שהדוח יועבר למנכ"ל.

יעקב מרגי: ודאי, תעבדו לפי הנהלים, אנחנו מבקשים לקבל את זה.

יוסף ג'בארין: ואם אפשר המלצות ומסקנות.

<עירית ליבנה: ברור.

<עירית ליבנה: בכל ועדת בדיקה, לבדוק אחורה ולתת המלצות כלל מערכתיות.

יעקב מרגי: אתה רוצה להוסיף משהו לסיכום?

<מטאנס שאער: רק דבר אחד.

<מטאנס שאער: צריך לשתף את משרד הבריאות, יש פה גם עניין רפואי, זה לא רק משרד החינוך.

<עירית ליבנה: ברור.

<מטאנס שאער: שיהיה נציג של משרד הבריאות בוועדה.

<עירית ליבנה: ברור.

יעקב מרגי: אין ספק, עולה פה תמונת מצב מאוד בעייתית שמחייבת הסדרה כלשהי.

יעקב מרגי: אני מאוד מודה לכם, הישיבה נעולה.

יעקב מרגי: אני מקווה שלא יהיו עוד מקרים כאלה.