ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 392, 2017-03-20 11:30

יעקב מרגי: שלום לכולם.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח ישיבה של ועדת החינוך התרבות והספורט של הכנסת, השלישית להיום, ה-20 במרץ 2017, כ"ב באדר תשע"ז.

יעקב מרגי: הנושא על סדר היום: אלפי תלמידים מן האוכלוסייה הבדואית ללא מסגרות חינוכיות ולא מוצע להם שום פתרון, יוזמה של חבר הכנסת טלב אבו עראר.

יעקב מרגי: רבותיי, זה לא דיון ראשון וכנראה, לצערי הרב, גם לא יהיה האחרון שאני מקיים בסוגיה הזו.

יעקב מרגי: בתחילת הקדנציה קיימנו דיון והבעיה של אותם ילדים ללא מסגרות חינוך הוצפה כאן.

יעקב מרגי: בעקבות זה משרד החינוך הודיע שהוא מתקצב 50 מיליון ₪ כדי למצוא פתרון וליצור תשתות ראויות כדי שהילדים האלה יהיו במסגרות חינוך והנה אנחנו אחרי כשנתיים נדרשים לסוגיה הזו שוב.

יעקב מרגי: בוא, חבר הכנסת טלב אבו עראר, תציג לנו למה הגשת הצעה לדיון מהיר.

טלב אבו עראר: תודה, מכובדי היושב ראש, תודה לכל הנוכחים.

טלב אבו עראר: כמו שציין יושב ראש הוועדה, חברי יעקב מרגי, כ-5,200 ואפילו יותר ילדים ערבים בדואים בנגב, ללא מסגרת חינוכית, או לא רשומים בגן, נגדיר את זה כך.

טלב אבו עראר: העניין הזה מלפני יותר משנתיים, למרות שגם נערך סיור בראשותו של יושב ראש הוועדה באזור שם.

טלב אבו עראר: הנתון הזה, אנחנו לא המצאנו אותו, אלא שזה נתון שהוא מאומת על ידי משרד החינוך.

טלב אבו עראר: נציג משרד החינוך, שהשתתף בסיור הזה, הודה ונתן את הנתון הזה.

טלב אבו עראר: זה נובע קודם כל, ממחסור בגני ילדים בקרבת מקום מגוריהם של הילדים האלה.

טלב אבו עראר: הגנים הקיימים שם, אם יש גנים, הם מרוחקים ממקומות מגוריהם של הילדים, דבר שמקשה עליהם להתחבר או ללמוד בגנים האלה.

טלב אבו עראר: בוא נאמר את האמת, זה ממש זלזול מוחלט של משרד החינוך ושל כל המשרדים הממשלתיים המעורבים.

טלב אבו עראר: יש כמה חסמים שהם תקציביים, תכנוניים, בירוקרטיים, שממוקמים בכמה משרדים, לא רק במשרד החינוך.

טלב אבו עראר: גם משרד התחבורה, גם משרד החקלאות.

טלב אבו עראר: משרד החקלאות הוא האחראי על - - -

יעקב מרגי: המִנהלת.

טלב אבו עראר: זהו, אני כבר אגיע לנקודה זו.

טלב אבו עראר: משרד החקלאות הוא הממונה על הגוף שנקרא מִנהלת הבדואים, שלא עושה כלום לבדואים מלבד להרוס בתים או להפקיע קרקעות, זה התפקיד.

טלב אבו עראר: עמותת "רגבים" שם, היא מנהלת לנו את החיים.

יעקב מרגי: הדיון עכשיו הוא על אותם ילדים שאין להם מסגרות.

טלב אבו עראר: בסדר, על אותם ילדים ואנחנו הקרבן כל הזמן.

טלב אבו עראר: ילדים וגם אחרים.

טלב אבו עראר: לכן, חבריי, בנוסף לכל הגורמים שהזכרתי, יש גם שתי מועצות שהיו ממונות, רק לאחרונה התקיימו בחירות באחת מהן, נווה מדבר, ונבחר תושב מקומי, אברהים אלהואשלה ויש מועצה אחרת שהיא עומדת גם לקיים שם בחירות, מועצת אל קסום, שבחודש אפריל יתקיימו שם בחירות.

טלב אבו עראר: שתי המועצות האלו גם מעורבות בעניין הזה.

טלב אבו עראר: אני לא רוצה להרבות בדיבור כדי לאפשר לאחרים ולשמוע גם את הגורמים המוסמכים לכך לענות לנו.

יעקב מרגי: אנחנו רוצים פתרונות היום.

טלב אבו עראר: פתרונות.

טלב אבו עראר: אני מציע כדי לפתור את הבעיה הזו, הרי כדי למצוא פתרונות צריך להקצות משאבים תקציביים לפיתוח תשתיות, אז להקים ועדה בין משרדית, בהשתתפות משרד האוצר, משרד החינוך ומשרד התחבורה, כדי למצוא פתרון.

טלב אבו עראר: מרגי, יושב ראש הוועדה, אם היו 5,000 האלה, היו ילדים לא ערבים - - -

יעקב מרגי: אם הייתי מציע בסיכום להקים ועדה בין משרדית הייתם תוקפים אותי.

יעקב מרגי: אני מתנגד לוועדה, אין זמן לוועדות, אנחנו אחרי, צריך לעשות.

יעקב מרגי: ועדה בין משרדית זה אומר שעוד ארבע שנים - - -

טלב אבו עראר: מקובל.

טלב אבו עראר: מהי המדיניות שננקטת כלפי האוכלוסייה הערבית בדואית בנגב?

טלב אבו עראר: המדיניות היא שלא מאפשרים אווירה חינוכית.

טלב אבו עראר: לא בונים שם בתי ספר, לא בונים גנים, לא מחברים את התושבים שם לחשמל, לא נותנים להם שירותי בריאות, שירותי רווחה, למה?

טלב אבו עראר: כאמצעי לחץ על התושבים האלה כדי שיעברו למקום אחר, שעדיין באוויר, בחלל, אפילו אין למדינה מה להציע.

טלב אבו עראר: חברים, אנחנו יודעים שעל פי חוקי היסוד של המדינה הזו, כל ילד זכאי לחינוך ורווחה, באשר הוא, איפה שהוא, לא משנה איפה הוא, גם אם הוא בשמים, הוא חייב חינוך.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: ד"ר יוסף ג'בארין.

יוסף ג'בארין: אפשר לדעת מי כאן ממשרד החינוך?

יעקב מרגי: יש כאן ממשרד החינוך.

יוסף ג'בארין: לדעת מי.

יעקב מרגי: יש את עירית בירן, יש את גנאדי, יאללה.

יוסף ג'בארין: אני רואה שהמפקחים לא נמצאים.

יעקב מרגי: הבוסים פה.

יעקב מרגי: יש כאן ממשרד החינוך.

יעקב מרגי: משרד התחבורה נמצא כאן?

יעקב מרגי: נרשם?

יעקב מרגי: אבקש לבדוק איפה הוא.

יעקב מרגי: משרד החקלאות נמצא?

יעקב מרגי: תודה, יופי.

יעקב מרגי: מרכז שלטון מקומי יש?

יעקב מרגי: יופי, אז מה אתה רוצה?

יעקב מרגי: כולם פה.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב ראש, אתה אישית מלווה את הנושא הזה לפחות שנתיים.

יוסף ג'בארין: זה אחד הנושאים הראשונים שאנחנו העלינו לשולחן הזה מיד אחרי הבחירות ואמרנו שלא ייתכן שיותר מ-5,000 תלמידים עכשיו בגילאי חובה, פשוט מחוץ למערכת.

יוסף ג'בארין: משרד החינוך אמר שהוא מודע לבעיה, גם הודה שאלה אכן המספרים ושהם מטפלים בזה וההבטחה הייתה שבשנת הלימודים שנפתחה השנה, זאת אומרת, עוד בתחילת ספטמבר, ימצאו פתרון לנושא הזה ואני רואה שאנחנו עדיין פחות או יותר באותו מקום.

יוסף ג'בארין: לגבי התכנית, הם מדברים על תכנית חדשה בכל מה שקשור לבניית כיתות.

יוסף ג'בארין: מדובר, אם אני לא טועה, בכ-17,000 כיתות חדשות שנכללות בתכנית החדשה.

יוסף ג'בארין: אם מערכת החינוך הערבית הייתה מקבלת את היחס שלה, 25%, אותם 4,000, זה כבר היה פותר באופן משמעותי לפחות חלק מהבעיה, אבל אפילו בזה אני עדיין לא בטוח.

יוסף ג'בארין: דובר על כך שיש תקציבים להסעות.

יוסף ג'בארין: אם הבעיה היא הסעות אז כנראה שיש תקציבים.

יוסף ג'בארין: הנושא הזה עדיין מתעכב וצר לי להגיד לך, כבוד היושב ראש, שאני לא רואה שיש באופק פתרון.

יוסף ג'בארין: אני מקווה שאנחנו לא נשב עוד פעם כאן ועוד פעם נדון בסוגיה הזו, כי בהיעדר לוח זמנים ברור איך נגיע ל-1.9?

יוסף ג'בארין: אני מקווה שעוד חצי שנה הבעיה הזו כבר תהיה מאחורינו.

יוסף ג'בארין: לכן אני פונה אליך ומבקש ממך, אחרי שעשינו סיור יחד ושמענו את הבעיה גם מן השטח, הגיע הזמן שתנקוט בצעדים יותר אופרטיביים, כדי שנוכל להתגבר על הבעיה הזו.

יעקב מרגי: חברת הכנסת חנין, בבקשה.

חנין זועבי: תודה רבה, היושב ראש.

חנין זועבי: אני לא יודעת מה להוסיף.

חנין זועבי: לא מה להוסיף לדיון, אלא לפתיחה של חבריי הכנסת עמיתיי טלב ויוסף, אבל זה לא רק שנתיים, זה כבר יותר משנתיים ואנחנו נשמעים לך ואתה יכול להסכים אותי, אנחנו חברי כנסת מאוד ממושמעים, מאוד שקטים, על זה מפטרים שרים, נכון?

חנין זועבי: על 5,000 ילדים שאחר כך אנחנו דנים לא רק בילדים שהם מחוץ למסגרת, שאין להם מסגרת של גני ילדים, אנחנו אחר כך דנים על תוצאות של בגרות ועל פער ועל סטודנטים ערבים שלא נראים בתחתית הרשימות של הישגי הלימודים, שבקושי ראינו ברשימות ושואלים למה ואיך לפתור ואיך להעצים ולהגביר את תכניות העשרה בבתי הספר.

חנין זועבי: כאן מתחילה הבעיה וכאן כולם רואים את הבעיה.

חנין זועבי: זו רשלנות פושעת, אפשר להגיד.

חנין זועבי: זו תכנית של איך להרוס חברה, לא להקים.

חנין זועבי: זו לא תכנית ובעיה של לבנות גן ילדים, זוהי תכנית של איך להרוס חברה, איך להוציא חברה מחוץ למעגל הנורמלי של חיים.

חנין זועבי: מדברים על ללמוד, מדברים על תעסוקה, בשביל להגיע לתעסוקה.

חנין זועבי: אני לא יודעת, אתה אומר שאנחנו חברי כנסת מאוד - - -

יעקב מרגי: עקביים.

חנין זועבי: לא, מתאפקים.

עאידה תומא סלימאן: לא שזה עוזר לנו.

חנין זועבי: מתאפקים, אנחנו ממושמעים, אנחנו יכולים לדון בבעיה עשר פעמים, כאשר ההיגיון האנושי אומר שאחרי שדנים בבעיה כמה פעמים, פעמיים, שלש וארבע וכבר יש פתרון ואמרו והבטיחו ואין מימוש, אז צריכים להגיע למסקנה.

חנין זועבי: אני לא יודעת איזה מסקנה, מסקנה אחרת, למרוד, איך למרוד, מחוץ לכנסת גם בתוך הכנסת.

חנין זועבי: אני חושבת שמדובר על רשלנות פושעת, לא בעיה של תקציב, לא בעיה של לבנות או לא לבנות, אלא בעיה של איך הורסים חברה.

חנין זועבי: מדובר על הרס של החברה הערבית בנגב.

חנין זועבי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת זוהיר.

זוהיר בהלול: אדוני היושב ראש, אם הייתי רוצה להיות ציורי וקצת קריאטיבי בבוקר הזה אז הייתי אומר לך, אם אפשר היה לקלף את שכבות העץ של דפנות החדר הזה, היית מוצא עדות ניצחת לכך שמשקרים עלינו בריש גלי.

זוהיר בהלול: היית גם מוצא את קולו המהדהד והרועם של חברי טלב, שחדשות לבקרים זועק ובדרך כלל אנשים מרימים גבה, למה הוא זועק, אבל הזעקות טמונות בתוך שכבות העץ האלה.

זוהיר בהלול: תקלפו ותמצאו אותו מהדהד.

זוהיר בהלול: כמה אפשר לעבוד עלינו בסוגיה טריוויאלית?

זוהיר בהלול: הרי יש כאן הפרה בוטה וגסה של חוק חינוך חובה.

זוהיר בהלול: מדובר גם בגילאים יותר - - -

יעקב מרגי: שם לא עסקינן.

זוהיר בהלול: שם אנחנו לא עוסקים, זה מותרות.

זוהיר בהלול: שם זה מותרות.

יעקב מרגי: בוא נתחיל עם חוק חינוך חובה.

זוהיר בהלול: לכן, הדיבורים על ועדה בין משרדית, חברי טלב, הם דיבורי סרק.

זוהיר בהלול: אתה, היושב ראש, הזדהית עם האמפתיה הידועה שלך עם נושא הזה וביקרת בדרום.

זוהיר בהלול: אתה צריך להוביל הנחתה בלתי מתפשרת על המשרדים שמביאים שוב, חדשות לבקרים, נציגים, שעושים את עבודתם, זה נכון, אבל הם לא יכולים להיות לא אנושיים, לא יכולה להיות הפרדה גזעית במדינת ישראל.

זוהיר בהלול: זו בפירוש הפרדה גזעית.

זוהיר בהלול: לא רוצה להשתמש במילה ההיא כי אם אני אשתמש במילה ההיא אז תאשימו אותנו - - -

עאידה תומא סלימאן: לא יכולה להיות?

עאידה תומא סלימאן: היא כבר קיימת.

זוהיר בהלול: זה נמצא גם בתוך הקירות, בתוך הקירות והחקירות.

זוהיר בהלול: אז אנא ממך, תוביל.

זוהיר בהלול: אתה אמנם איש נעים הליכות אבל אתה גם איש אסרטיבי מאוד.

זוהיר בהלול: אם אתה רוצה משהו אתה משיג אותו אז הצל את הילדים האלה.

זוהיר בהלול: לא יכול להיות.

זוהיר בהלול: הנה הנציגות של - - -

יעקב מרגי: אתה אומר לי בכלים לא פרלמנטריים, תנשוך קצת, אתה אומר לי לנשוך.

זוהיר בהלול: לנשוך בשוך הסערה.

זוהיר בהלול: לומר לך את האמת, אני בונה עליך בסוגיה הזו, שאם לא כן, אני לא יודע אם הן מחנכות או נשים שמייצגות את הבדואים בדרום - - -

יעקב מרגי: אל"ף, אני מקדם אותן בברכה, תודה שבאתן לדיון.

טלב אבו עראר: עמותת "קפא" מרהט בנגב.

יעקב מרגי: היינו צריכים לפתוח איתכן.

יעקב מרגי: תודה שהפנית את תשומת לבי והפסקתי אותך.

יעקב מרגי: אני מקדם בברכה את מנהיגי עמותת - - -

טלב אבו עראר: עמותת "קפא", זה די.

טלב אבו עראר: די להריסת בתים, די לקיפוח, די.

זוהיר בהלול: מכיוון שחברות הכנסת עאידה תומא וחנין זועבי נמצאות כאן, אני רוצה לומר לךָ, אפילו מגדרית, האֵם הבדואית היא לא פחות מהאם העברייה, לילדים שלה צריכות להיות זכויות.

זוהיר בהלול: איך אפשר שדמותה של המדינה הזו תיפגע פעם אחר פעם?

זוהיר בהלול: במדינה שמצטיירת כנאורה והכל, יש בה עדיין כפרים בלתי מוכרים ויש עדיין ילדים בלי מסגרות.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אחמד טיבי.

יעקב מרגי: בבקשה.

אחמד טיבי: תודה, אדוני.

אחמד טיבי: אני רוצה להודות לחברי חבר הכנסת טלב אבו עראר, על יוזמת הדיון הזה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אין ספק שהנושא שהציף עמיתי הוא כואב, אבל הוא נושא מביש.

אחמד טיבי: הוא מביש כאשר מדינה משאירה אלפי תלמידים ללא מסגרות, כאשר יש עשרות אלפי תושבים, אזרחים, ללא תשתיות, ללא צרכים חברתיים, ללא מרפאות, ללא כבישים, ללא חשמל אבל עם הרבה דחפורים והריסות ויס"מים וחוות יחיד, שהם רואים את האורות, הם רואים את האורות היפים מרחוק, ללא אספקת מים, ונשאלת השאלה מה אשמתם של אלפי הילדים האלה, שהם ללא מסגרת?

אחמד טיבי: לא בכדי נמצאות כאן תלמידות, נערות, מעמותת "קפא" שהיא עמותה של מנהיגות, של נערות מנהיגות מרהט, שהן גם ישמיעו את הטרוניה שלהן ואת הסבל של כל התושבים הבדואים בנגב, שזה, נדמה לי, אחד האזורים ואולי האזור הכי מופלה, הכי מודר במדינת ישראל, בכל תחום מתחומי החיים.

אחמד טיבי: תודה רבה לך.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מסעוד גנאים.

מסעוד גנאים: תודה, אדוני היושב ראש.

מסעוד גנאים: אני מצטרף לברכות לחברי טלב אבו עראר, שהוא תמיד מעלה את הנושא וזו לא הפעם הראשונה.

מסעוד גנאים: אני גם מקדם בברכה את הבחורות מ"קפא" ומקווים שנגיע היום לדי, די לכל מה שאמר טלב אבו עראר, משום שהכול כרוך, הגזענות עם האפליה, עם ההדרה, הכול כרוך יחד.

מסעוד גנאים: אדוני היושב ראש, ביקרתי - - -

אחמד טיבי: אנחנו מקווים שאחת מהנערות האלו תהיה בכנסת ותייצג את הנגב.

יעקב מרגי: אנחנו ניתן להן זכות דיבור היום בוועדה.

מסעוד גנאים: אינשאללה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב ראש, הייתי פעם בסיור בנגב בבתי הספר בוואדי נעם ובבתי ספר אחרים, שהם בכפרים הבלתי מוכרים.

מסעוד גנאים: לפי דעתי זו טרגדיה, כשאלפי תלמידים ללא מסגרת זו טרגדיה אנושית.

מסעוד גנאים: זה אחת.

מסעוד גנאים: שתיים, זו תוצאה של הזנחה מטעם כל משרדי הממשלה.

מסעוד גנאים: שלוש, וזה חשוב, כשאתה לא מכיר במקום זה לא אומר שלא תכיר בצרכים האנושיים והבסיסים של בני האדם במקום.

אחמד טיבי: בכלא נותנים שירותים?

מסעוד גנאים: שלא תכיר בצורך למים, בצורך לחינוך, בצורך לבריאות – זו בושה.

מסעוד גנאים: אם אתה לא רוצה להכיר במקום בגלל תכניות פוליטיות כלשהן, ואנחנו נגדן, זה לא אומר שאתה לא תכיר בצרכים היומיומיים הבסיסיים של בני אדם.

מסעוד גנאים: הגיע הזמן, באמת "קפא", תודה.

יעקב מרגי: אחרונה חביבה, מבין חברי הכנסת, עאידה תומא סלימאן.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: זו לא פעם ראשונה ולא פעם שנייה ולא שלישית שדנים בנושא חינוך לילדים, אבל גם בכל סוגי השירותים הניתנים.

עאידה תומא סלימאן: גם אצלי בוועדה דיברנו כמה פעמים ודנו כמה פעמים בשירותי הרווחה שלא מגיעים לכפרים.

עאידה תומא סלימאן: עשיתי סיור, עשיתי כמה סיורים, וכמובן אנחנו תוך כדי מותקפים פעם אחר פעם "אתם לא מתעניינים במה שקורה לאוכלוסייה שלכם", "אתם לא מביאים את הנושאים", "לא דואגים לאינטרס של האוכלוסייה", כאילו זו האחריות שלנו שיש 5,000 ילדים שאין להם מסגרות חינוכיות.

עאידה תומא סלימאן: עד כמה שידוע לי, במדינה שקצת מכבדת את עצמה, שר כזה לא היו מפטרים אותו, הוא היה צריך להתבייש ולקום ולהתפטר, חברת הכנסת חנין.

עאידה תומא סלימאן: אבל, טוב, לבנות על בושה כנראה קשה במציאות הקיימת, אבל לפחות אחריות מינימלית.

עאידה תומא סלימאן: אם מדברים בסיסמאות, רוצים התקדמות בתעסוקה, רוצים לשלב את הערבים הבדואים בתעסוקה, רוצים לשלב את הנשים בתעסוקה, אם הם יתחילו בהפרש של שנתיים או שלוש שנות חינוך, איך הם ידביקו את ההפרש הזה?

עאידה תומא סלימאן: איך ידביקו את הפער הזה כאשר אנחנו יודעים מה הולך בבתי הספר ומה הרמה הקיימת, כאשר הילדים צריכים ללכת קילומטרים ברגל כדי להגיע לבית הספר וכדי לקבל את הלימודים.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת, כבוד היושב ראש, שהגיע הזמן לעשות צעדים יותר אפקטיביים.

עאידה תומא סלימאן: אני אומרת לך, אולי זאת הבעיה שלנו, אולי אם היה אפשר את ה-5,000, במקום שירכזו אותם בעיר מסוימת, שאנחנו נמקד אותם ושיעשו איזושהי הפגנה, נעשה משהו שירעיש את המדינה.

עאידה תומא סלימאן: אני בטוחה שאם היו 1,000 ילדים יהודים, 100 ילדים יהודים, שאין להם גנים, היו סוגרים את המדינה על עניין כזה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן.

עאידה תומא סלימאן: כנראה שהקול שלנו בכנסת, כמה שאנחנו צועקים, לא נשמע, יכול להיות שצריך לחשוב על דרכים אחרות.

עאידה תומא סלימאן: להמשיך את הלחץ פה ולבקש את הלחץ של היושב ראש, אבל אי אפשר לעבור בשקט על מצב כזה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: רבותיי, אני בכוונה משאיר את משרד החינוך ומשרדי הממשלה בסוף כדי שתשמעו, אבל בין לבין אומר שבעקבות הדיון שהיה כאן ב-2016 קיבלנו תשובה של שר החינוך.

יעקב מרגי: באחד הסעיפים של התשובה הוא מתייחס ואומר, "כמו כן משרד החינוך ומשרד האוצר, הסכימו", כפי שאמרתי בהתחלה, "על תקציב ייעודי בסך 50 מיליון ₪, שיאפשר הצבת מבני מוסדות חינוך לילדי הגנים בגילאי 3-4 וכן יאפשר את הסעתם של תלמידים ממקום מגוריהם אל מרכזי שירותים או אל הרשות המקומית הקרובה ביותר למקום מגוריהם".

יעקב מרגי: תקשיבו, רבותיי, בין היתר, אני אתן לכם להתכונן, נמשיך לשמוע את הדוברים.

יעקב מרגי: אני מבין, מצד אחד, אם אנחנו נספק את כל השירותים - - -

חנין זועבי: אתה מבין מה?

יעקב מרגי: רגע, רגע.

יעקב מרגי: חכי רגע.

יעקב מרגי: אני מבין את הדילמות שיש למשרדי הממשלה.

יעקב מרגי: לכאורה, אם נספק להם את כל השירותים במקומות שלהם אז איפה הסיפור שיהיה להם אינסנטיב להסדרה?

יעקב מרגי: בואו תקשיבו, לא מעניין אותי.

יעקב מרגי: הייתי סלחן בכל הדיונים הקודמים והובלתי את הסיכומים פחות או יותר כדי לתת למשרדי הממשלה להתארגן על עצמם.

יעקב מרגי: יכול להיות שהיום יש לי כבר תשובות חד משמעיות.

יעקב מרגי: אם לא, הנה אני אומר לכם, לא יהיה.

יעקב מרגי: ואני מסכים איתך, אם הסוגיה הזו לא תיפתר גם בדברי סיכום הכי נוקשים שיהיו פה היום, אז כנראה שצריך למחות בדרכים אחרות.

יעקב מרגי: זה לא ייתכן.

יעקב מרגי: אפשר לתת התארגנות של חודש, חודשיים, שלושה, אבל כשמדובר ב-5,000, זו מכת מדינה ובמכת מדינה מטפלים בצורה אחרת, בתקנות לשעת חירום.

יעקב מרגי: 5,000 ילד ללא מסגרת חינוכית, זה לתקנות לשעת חירום, זו לא שגרה.

יעקב מרגי: עוקפים כבישים, עוקפים תקנות, עוקפים חוקים ועוקפים נהלים כדי לעשות את זה, והמדינה יודעת לעשות את זה.

עאידה תומא סלימאן: המשרד עובר על החוק, אשכרה.

יעקב מרגי: אנשים באו מרחוק, ניתן להם להתבטא.

טלב אבו עראר: לא, נבקש מאלה ש - - -

יעקב מרגי: חכה, נגיע אליהם, ל"די", איך אמרת?

יעקב מרגי: "קפא".

יעקב מרגי: יש נציגי הורים ויש מנכ"ל?

טלב אבו עראר: סלימאן אלסאנע.

<זאב גולדבלט: הוא המנכ"ל של היישוב, אבל זה יו"ר ועד ההורים.

יעקב מרגי: סלימאן אלסאנע, בבקשה.

יעקב מרגי: אתה עוד כועס מהסיור שהיה אצלך?

<סלימאן אלסאנע: אתה זוכר שהיה סיור.

יעקב מרגי: לכן נתתי לך לדבר ראשון, שלא תחשוב שיש לי משהו נגדך.

<סלימאן אלסאנע: אני רוצה להודיע לך שעד עכשיו לא השתנה כלום מאז הביקור שלכם בדצמבר, המצב נהיה יותר גרוע מאז.

<סלימאן אלסאנע: הבן שלי עד עכשיו יושב בבית.

יעקב מרגי: עזוב את לקייה, אנחנו לא באנו על לקייה, באנו על 5,000 ילדים.

<סלימאן אלסאנע: אני מדבר כראש ועד יישובי וגם חבר בפורום, הבן שלי יושב בבית.

<סלימאן אלסאנע: שאר ההורים, יש מלא שם, לא אחד, אני לא מדבר על אחד, אבל אני נותן לך דוגמה, הבן שלי יושב בבית עד עכשיו מתחילת השנה.

יעקב מרגי: למה?

<סלימאן אלסאנע: כי אין לו כיתה מוכנה ומחפשים כל מיני אישורים - - -

יוסף ג'בארין: בן כמה הוא?

<סלימאן אלסאנע: חמש.

יעקב מרגי: אלסאנע, אני בכוונה אמרתי לך, אם אני לוקח עכשיו את הסיפור של הבן שלך לבד, אני לא רוצה לשים אותו על השולחן ואתה יודע למה, אם אני אשים אותו על השולחן, תנו לי רגע, עזוב בעיה אישית, דבר איתי על בעיה כוללת.

יעקב מרגי: 5,000 זה בעיה כוללנית.

יעקב מרגי: יש לך מה לומר בסוגיה הזו?

יעקב מרגי: בבקשה.

<סלימאן אלסאנע: יש הרבה ילדים שיושבים בבית ואין להם מסגרת לימוד.

<סלימאן אלסאנע: אני מדבר על זה שאני הזמנתי אותם במיוחד בשביל זה, כי יש ילדים שיושבים בבית מתחילת השנה ואמרו שיהיה בסדר, עד עכשיו לא השתנה כלום.

יעקב מרגי: אנחנו נשמע.

יעקב מרגי: ד"ר טלב אלאסד.

יעקב מרגי: מחלקת חינוך בלקייה, בבקשה.

יעקב מרגי: לקייה יש בה חלק מוסדר וחלק לא מוסדר?

<ד"ר טלב אלאסד: כן.

יעקב מרגי: בבקשה, דבר.

< טלב אלאסד: קודם כל אני רוצה להודות לכל חברי הוועדה, ליושב ראש הוועדה, לטלב אבו עראר, שהוא הזמין את הישיבה, לכל הנוכחים כאן בישיבה.

< טלב אלאסד: יש היום הרבה תלמידים היום שאין להם מסגרת חינוכית.

< טלב אלאסד: אני פניתי למשרד החינוך בזמנו וביקשתי להסיע את התלמידים בגילאי 3-4 לבתי הספר והגנים ואז כתבו לי מכתב שהם, לפי חוזר המנכ"ל, לא מסיעים את התלמידים האלה לגנים.

< טלב אלאסד: אני הצעתי להם להביא קרוואנים ניידים ולשים אותם לילדים האלה שם, בשבט שלהם, לשים להם קרוואנים.

< טלב אלאסד: גם לא הסכימו לשים קרוואנים שם והילדים האלה עד היום נמצאים ללא מסגרת.

< טלב אלאסד: אני היום קולט ילדים מהפזורה בבתי הספר בישוב לקייה בכיתות.

< טלב אלאסד: היום יש לי 18 כיתות בתוך בית הספר.

< טלב אלאסד: היום הגעתי ל-26 כיתות בכל בית ספר.

< טלב אלאסד: כל המקלטים, כל חדרי הספח מנוצלים היום לכיתות לימוד.

< טלב אלאסד: אני אומר, אם יש לי 1,964 תלמידים שהם כל יום בבוקר באים בהסעות בדרכי עפר, ואני אומר דרכי עפר, כי בגשם הם לא מגיעים לבתי הספר.

יוסף ג'בארין: שכמה הם מהווים?

יוסף ג'בארין: כמעט שליש, נכון?

<ד"ר טלב אלאסד: 40%.

חנין זועבי: היחס בין מספר הכיתות למספר התלמידים הוא 1 על 44.

חנין זועבי: בישובים היהודים 1 על 22.

<ד"ר טלב אלאסד: אני היום מנצל את כל המקלטים, כל חדרי הספח בבתי הספר אני הגעתי למצב קשה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: סעיד יונס, בבקשה.

<סעיד יונס: תודה רבה, כבודו.

<סעיד יונס: רציתי להתייחס לשתי סוגיות שעלו בסיור הראשון שלנו באבו קרינאת, בליווי חברי הכנסת וטרם קיבלנו מענה ופתרון לסוגיית התלמידות הבנות, שנאמר לנו שם על ידי משרד החינוך, שהן מחוץ למסגרת החינוכית מכיתה ט' ומעלה.

<סעיד יונס: עדיין התלמידות האלו לא קיבלו מענה והן מחוץ למסגרת, לא רק גני ילדים.

<סעיד יונס: המסגרת השנייה שאני רוצה להתייחס אליה, שמנהלי בתי הספר מאשרים לתלמידים בכיתות מא'-ו' ואפילו מא'-ח' לקבל שחרור מהלימודים ולא לשהות במסגרת לימודית למשך חודשיים, כדי לצאת למרעה הצאן עם ההורים שלהם ועם הצאן.

<סעיד יונס: השחרור הזה נמשך כחודשיים בהסכמת המנהלים והמורים והתלמידים שוהים חודשיים ללא מסגרת לימודית כלשהי בבית הספר.

חנין זועבי: ואין מספיק צאן גם.

<סעיד יונס: נכון ואת זה ראינו אפילו תוך כדי הנסיעה באוטובוס ועדיין לא קיבלנו שום מענה ופתרון לשתי הסוגיות האלו.

<סעיד יונס: הסוגיה השלישית, ברשותך, כבודו, היא שאנחנו לא מתייחסים רק לתלמידים שאינם רשומים, אנחנו צריכים להתייחס לתלמידים שהם אכן רשומים במסגרת החינוכית, 5,200 לא רשומים במסגרת החינוכית - - -

יעקב מרגי: הדיון היום - - -

<סעיד יונס: אני יודע, אני מתכוון למספר 5,200 שלא רשומים במסגרת חינוכית, אני מדבר על 1,400 תלמידים בפזורה שהם רשומים במסגרת החינוכית ולא יכולים להגיע למסגרת החינוכית.

טלב אבו עראר: בנוסף?

<סעיד יונס: נכון.

יעקב מרגי: עופר דגן, בבקשה.

יעקב מרגי: הצג את עצמך.

<עופר דגן: שלום, אני עופר דגן מעמותת "סיכוי".

<עופר דגן: אנחנו בשנה האחרונה עובדים ביחד עם המועצה האזורית לכפרים הלא מוכרים ועשינו מחקר, מיפוי מעמיק של חסמים, בדיוק בתחום הזה של המחסור בגני ילדים.

<עופר דגן: זה כלל שיחות עם המועצות האזוריות אל קסום ונווה מדבר וגם עם נציגים של משרדי הממשלה הרלבנטיים.

<עופר דגן: אני, ברשותכם, ארצה לחלק את הבעיה הזו לשלושה חלקים ולהציג גם המלצת מדיניות לכל אחד מהחלקים האלה.

<עופר דגן: החלק הראשון, נתחיל מהנושא הקל, הכפרים המוכרים, החדשים.

<עופר דגן: 11 כפרים מוכרים חדשים במועצות אל קסום ונווה מדבר, שעדיין ברוב הכפרים גני הילדים מרוכזים במרכז שירותים יחיד ולא מפוזרים בשכונות הכפרים, למרות שיש כבר תכנית מתאר, יש שטחים חומים שמאפשרים בנייה של הגנים האלה.

<עופר דגן: מה הבעיה?

<עופר דגן: הבעיה היא שאין מימון לתשתיות העל, למים, לחשמל, לכביש הגישה, לביוב - - -

יעקב מרגי: לכן הזמנו לכאן את משרד החקלאות, לדיון.

<עופר דגן: אני אעמיק עוד קצת.

<עופר דגן: איך בדרך כלל משיגים כסף לתשתיות על?

<עופר דגן: משיווק של מגרשים.

<עופר דגן: הבעיה היא שכשמשווקים מגרשים בגבייה של האגרות וההיטלים יש כסף לפיתוח תשתיות על.

<עופר דגן: הבעיה היא שבהרבה מהכפרים המוכרים החדשים השיווקים של המגרשים תקועים.

<עופר דגן: מה שאנחנו מציעים בנושא הזה זה שמשרד החקלאות ייתן מענקי ראש שטח לכפרים האלה, הם יפתחו את התשתיות הדרושות להקמת הגנים ואחר כך, כשיהיו תהליכי שיווק של מגרשים, הכסף הזה יוחזר לממשלה.

<עופר דגן: זה דבר אחד, זו המלצה ראשונה לגבי הכפרים המוכרים.

<עופר דגן: לגבי הכפרים הלא מוכרים, נאמר לפעמים שהמדינה לא יכולה לבנות גני ילדים בכפרים הלא מוכרים, אז תרשה לי להציג נתון.

<עופר דגן: כיום, בכפרים הלא מוכרים יש 50 כיתות גני ילדים, הכיתות האלו קיימות במרכזי שירותים חיוניים, שנבנים בצורה חוקית לחלוטין.

<עופר דגן: יש תיקון בתכנית המתאר המחוזית של מטרופולין באר שבע, שנקרא תיקון 40, שמאפשר הקמת מרכזי שירותים חיוניים במבנים יבילים.

<עופר דגן: נכון להיום יש רק 7 מרכזי שירותים חיוניים בכפרים הלא מוכרים, כלומר, מחוץ לקווים הכחולים, בעוד שיש 35 כפרים מוכרים.

<עופר דגן: אפשר וצריך לעשות תהליך מיפוי של ריכוזי אוכלוסייה מרכזיים, לפתוח מרכזי שירותים חיוניים, מדובר על בנייה עם מבנים יבילים, אין פה שום דבר שהוא בלתי הפיך, אם יש פה חשש של משרדי ממשלה מאיזה תהליך של הכרה או לא יודע מה.

<עופר דגן: צריך לספק את השירותים לאוכלוסייה היכן שהאוכלוסייה נמצאת ואפשר לעשות את זה גם במסגרת החוק, במסגרת הנהלים הקיימים.

<עופר דגן: זו נקודה שנייה.

יעקב מרגי: מצדי שישימו את המבנים האלה על גלגלים אם הם פוחדים, רק שיעשו אותם.

טלב אבו עראר: צודק, נכון.

<עופר דגן: נקודה שלישית, עניין ההסעות.

<עופר דגן: נכון להיום, כל יום, מועצות נווה מדבר ואל קסום מפעילות 750 רכבי הסעות ביום, שעושים למעלה מ-2,000 מסלולי נסיעה ביום.

<עופר דגן: רוב רובן של ההסעות נעשה בדרכים לא סלולות, זה מייצר גם סכנות בטיחותיות.

<עופר דגן: רק בשנה שעברה נהרגה לצערנו ילדה שירדה מרכב הסעות ונדרסה על ידי אותו רכב הסעות.

<עופר דגן: זה גם מוביל לאובדן של ימי לימודים, כל פעם שיש גשם הכבישים האלה מוצפים, הרכבים לא יכולים לעבור והילדים נשארים בבתים.

<עופר דגן: כל שנה הרבה ילדים מפספסים הרבה ימי לימודים.

<עופר דגן: למועצות אזוריות אל קסום ונווה מדבר, למחלקות ההנדסה, יש תכנית לשפץ את הכבישים האלה.

<עופר דגן: שוב, לא מדובר בסלילה של אספלט, לא מדובר בשום דבר שהוא בלתי הפיך, מדובר על פריסת מצעים והסדרה של תעלות ניקוז מעברי מים.

<עופר דגן: התכנית הזו היא בעלות של 8 מיליון שקלים.

יעקב מרגי: אתם בהידברות עם משרדי הממשלה כעמותה?

<עופר דגן: כן, כן.

יעקב מרגי: אתם מתקבלים באהבה, באהדה?

<עופר דגן: יש דברים שאנחנו מצליחים לקדם בהרבה מאוד תחומים ויש דברים - - -

יעקב מרגי: נעזרים בכם?

יעקב מרגי: אתה מרגיש שמשרדי הממשלה נעזרים בכם?

<עופר דגן: בתחומים מסוימים כן.

יעקב מרגי: בתחומים אחרים רוצים להוריד אתכם מהצוואר.

<עופר דגן: כן, שזה לגיטימי, אבל בשביל זה אנחנו פה.

<עופר דגן: אני רק אסיים.

זוהיר בהלול: מה זה בתחומים?

זוהיר בהלול: בסוגיות שקשורות לערבים לא?

עאידה תומא סלימאן: לא, לא, לא, דווקא "סיכוי" מתעסקת - - -

זוהיר בהלול: למשרדי הממשלה אני מתכוון.

<עופר דגן: אני אפרט, אני אענה על השאלה.

<עופר דגן: אנחנו ארגון יהודי ערבי משותף שמקדם שוויון בחלוקת המשאבים ולכן כל הסוגיות שלנו - - -

זוהיר בהלול: אבל משרדי הממשלה - - -

<עופר דגן: אז אני אומר, גם מול משרדי הממשלה, למשל, מול משרד האוצר - - -

יעקב מרגי: טלב אומר לי שהם בצד של הטובים.

<עופר דגן: אני רק ברשות

<עופר דגן: כם אסיים את הנקודה השלישית לגבי ההסעות.

<עופר דגן: למועצות אל קסום ונווה מדבר, יש תכנית לשיפוץ של הכבישים, דרכי העפר, שבהם מוסעים ילדים בכל יום.

<עופר דגן: התכנית הזו היא בעלות 8 מיליון ₪, לא סכום אסטרונומי, בטח לא משהו במונחים של משרדי ממשלה, שאי אפשר לעמוד בו.

<עופר דגן: התכנית הזו הוגשה למשרד החקלאות ואושרו להם 400,000 ₪.

<עופר דגן: מתוך 8 מיליון אושרו רק 400,000, וזו תכנית שאין להבנתי שום סיבה לא לאשר אותה.

<עופר דגן: היא תשפר את מצב הדרכים והיא תאפשר לילדים להגיע בבטחה לבתי הספר.

<עופר דגן: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: לפני שנשמע את משרדי הממשלה אני רוצה לתת למנהלי בתי ספר.

יעקב מרגי: ג'ומעה וכמאל אבו אלקיעאן.

יעקב מרגי: בקצרה, דקה שתיים מהצד, מזווית הראייה שלכם כמנהלי בתי ספר.

יעקב מרגי: אם תוכל להתייחס לנקודות שנאמרו כאן על מרעה, פגרת מרעה.

טלב אבו עראר: מה זה קשור?

עאידה תומא סלימאן: הוא העלה את זה שילדים מקבלים אישור לא להגיע ללימודים.

<ג'ומעה אלסבאבחה: טוב, קודם כל אני מברך את הוועדה, יושב ראש הוועדה וחברי הכנסת הנמצאים כאן.

<ג'ומעה אלסבאבחה: באמת זו הזדמנות טובה, שאנחנו גם מהשטח נעלה דברים שאנחנו רואים מזווית הראייה שלנו.

<ג'ומעה אלסבאבחה: הסוגיה הזו של מרעה ושל היעדרות ילדים, אני חושב שהיא נגמרה בשנות ה-80.

<ג'ומעה אלסבאבחה: אף אחד לא נותן אישור לילד להיעדר, פשוט מאוד.

<ג'ומעה אלסבאבחה: ילדים נעדרים מסיבות אישיות, אבל זה לא באישורי מנהלים או באישורי המשרד, לפי דעתי.

יעקב מרגי: אבל לפעמים יש ככה.

<ג'ומעה אל סבאבחה: גם כאשר נעדרים ילדים, אנחנו פועלים לפי חוזר מנכ"ל ואם ילד נעדר אז פועלים על פי ההנחיות של המועצות המקומיות, קב"ס וכל השאר.

<ג'ומעה אל סבאבחה: הנושא שאני רוצה לדבר עליו, באמת מדברים על 5,000 ילדים שהם לא נמצאים במסגרות - - -

יוסף ג'בארין: רק לא הבנתי את הקטע הראשון, אין לך היעדרויות בכלל?

יעקב מרגי: לא, אני אסביר.

יעקב מרגי: הוא בא כמשיב לטענה של ועד הורים ואומר, ישנה בעיה, אבל לבוא ולומר שזה באישור – אנחנו לא נותנים אישור.

יוסף ג'בארין: אז זה לא באישור.

עאידה תומא סלימאן: השאלה האם פועלים במקרה כזה?

<ג'ומעה אלסבאבחה: בטח שפועלים במקרה כזה.

יעקב מרגי: הוא אמר, הוא אמר.

יעקב מרגי: אני לא רוצה לפתוח דיון עכשיו על זה כי אני אחמיץ את מה שהתכנסנו כאן בשבילו.

יעקב מרגי: בצדק הוא מיד אמר "מה קשור?", כי אנחנו רוצים להתכנס ולמצוא פתרון למה שהתכנסנו כאן.

יעקב מרגי: בבקשה, לסכם.

<ג'ומעה אלסבאבחה: לגבי העניין של ילדים שלא נמצאים במסגרות מסוימות, עדיין אנחנו מקבלים לכיתות א' תלמידים שמגיעים ישירות מהבית לכיתה א'.

יעקב מרגי: לא עברו דרך גן.

<ג'ומעה אל סבאבחה: לא עברו דרך גן, לא טרום חובה ולא חובה.

יעקב מרגי: שזה קושי בפני עצמו.

<ג'ומעה אל סבאבחה: זה קושי בפני עצמו ובעצם אני יודע שהרבה אנשים שנמצאים בשטח לא מוכנים לשלוח ילדים בני שלש וארבע בהסעה, לגן שנמצא בתוך יישוב מסוים.

<ג'ומעה אל סבאבחה: בצדק הם אומרים את זה כי הם לא סומכים על אף אחד שייקח את הילד שלהם, בגיל שלש וארבע, לשם.

זוהיר בהלול: שמענו על עניין הדריסה של ילדה.

<ג'ומעה אל סבאבחה: נכון, אז בעצם יש תלמידים, במיוחד בגילאים האלה, שהם לא מגיעים למסגרות מסוימות.

<ג'ומעה אל סבאבחה: הם נמצאים בבתים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב מרגי: הצג את עצמך.

<כאמל אבו אלקיעאן: כאמל אבו אלקיעאן, באתי מטעם הסתדרות המורים.

<כאמל אבו אלקיעאן: אני רוצה לדבר על התופעה מההיבט של המורים.

<כאמל אבו אלקיעאן: מורה מקבלת שני סוגים של ילדים בכיתה א', חלקם עבר את המוכנות לכיתה א' והחלק השני אינו בעל ידע להחזיק עיפרון.

יעקב מרגי: זה להביא אותו עד לח' וט' וי' ואולי לנשירה.

<כאמל אבו אלקיעאן: זה כתוצאה מפחד או דאגה של ההורים לשלוח את הילדים בני 3 עד 5 בהסעות מרחוק, בגלל אזור מגוריהם.

<כאמל אבו אלקיעאן: להערכתי, חוק חינוך חובה אינו מותנה באזור מגורי הקבע.

<כאמל אבו אלקיעאן: הקושי נוצר אצלנו בתוך בית הספר וזה מאתגר אותנו לעבוד.

<כאמל אבו אלקיעאן: אמנם התבשרנו בשנה האחרונה על רפורמת הכיתה הקטנה שהיא טובה והסייעת השנייה, שזה עוד יותר טוב, ואני מברך על כך, אבל יחד עם זאת, משרד החינוך להערכתי בחר לקצץ את שעות הפיצול לכיתות א'-ב', כשאנחנו, במגזר הבדואי, נזקקים להם במיוחד - - -

יעקב מרגי: יותר מכולם, אבל זה קוצץ בכל הארץ.

<כאמל אבו אלקיעאן: נכון אבל בגלל הבעיה הייחודית הזאת אני חושב שאנחנו זקוקים, לכן אני חושב שצריך לחשוב להנגיש את כיתות הלימוד לילדים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: קעאדן, המרכז לשלטון מקומי.

<חיאם קעאדן: אדוני היושב ראש, חברי כנסת נכבדים, צהריים טובים לכולם.

<חיאם קעאדן: למיטב זכרוני התכנסנו פה לפני כחצי שנה ודנו באותה בעיה והוצגו אותן בעיות, בתי ספר, בעיות חינוכיות, בעיות הוראה.

<חיאם קעאדן: אנחנו מתכנסים כאן עוד פעם אחרי שישה חודשים ואני שומע אותם דברים.

<חיאם קעאדן: שמענו על בתי ספר עם 1,000 תלמידים, עם 1,200 תלמידים, שמענו על תשתיות רעועות שאי אפשר להגיע לבתי הספר במזג אויר סוער וגשם.

<חיאם קעאדן: אני מבין שלא נעשה כלום ומנקודת מבט שאני מסתכל על הדברים, למיטב ידיעתי, בעיות בהיקף כזה צריכות להיות מטופלות בתכנית מובנית מראש, כי אי אפשר לטפל בשיטת כיבוי השריפות, פעם בוואדי נעם, פעם ברהט ופעם - - - צריך לעשות איסוף של כל הבעיות האלו, לקחת אותן כמקשה אחת ולטפל בהן, אפילו ברמה של החלטת ממשלה.

<חיאם קעאדן: לדעתי זה הטיפול היחיד האפקטיבי שיכול להועיל, לשפר את המצב ולהביא את רמת החינוך - - -

זוהיר בהלול: יש תאגיד היום ואין להם זמן לדברים האלה.

יעקב מרגי: אתה לא חייב להתייחס.

<חיאם קעאדן: אני חושב שרמת העבודה צריכה להיות בדרג הזה ובמהירות האפשרית כי המצב שם, ואני הצטרפתי לסיור שהיה לפני כמה חודשים, המצב שם בלתי נסבל וממש לא מתאים למדינה דמוקרטית בשנת 2017.

<חיאם קעאדן: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה רבה לך.

חנין זועבי: אבל מתאים למדינת ישראל.

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב מרגי: הציגי את עצמך.

<האיה אבו עאבד: שלום לכולם.

<האיה אבו עאבד: אני האיה אבו עאבד מהעיר רהט.

<האיה אבו עאבד: לומדת בבית ספר תיכון בכיתה י', במגמת פיזיקה.

<האיה אבו עאבד: באתי היום עם קבוצת הנוער המנהיג בעיר שלי כדי להכיר את הכנסת באופן עמוק יותר ולפגוש את חברי הכנסת המכובדים.

<האיה אבו עאבד: רציתי להוסיף שכל דבר מתחיל מאפס וכדי להגיע להיות אנשים מוצלחים בחברה שלנו, אנחנו צריכים רקע מבוסס טוב מאוד, כמו שירותי לימוד מתאימים.

<האיה אבו עאבד: רציתי להוסיף עוד דבר ולהגיד שיש לי הרבה שאיפות בחיים שלי ואחת מהן היא להיות חברת כנסת ולייצג את המחוז שלי.

<האיה אבו עאבד: אני מקווה להגשים את המטרה שלי ולייצג את המגזר שלי עם הצרכים שלנו.

<האיה אבו עאבד: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה רבה לך.

יעקב מרגי: עאידה אמרה לטלב, "אל תדאג".

יעקב מרגי: אני חושב שהחברה הבדואית צריכה שני חברי כנסת ולאו דווקא ברשימה המשותפת.

יעקב מרגי: מה, דווקא ברשימה המשותפת?

זוהיר בהלול: אדוני היושב ראש, אין מחליף לטלב ולעולם לא יהיה.

יעקב מרגי: איזה טלב?

עאידה תומא סלימאן: מה שבטוח, היא לא תוכל להיות אצלך.

יעקב מרגי: אי אפשר לדעת.

עאידה תומא סלימאן: עד אז אתם תפתחו את השורות לייצוג נשים?

עאידה תומא סלימאן: לא נשמע.

יעקב מרגי: דברים משתנים בעולם, תודה.

יעקב מרגי: עד כאן.

יעקב מרגי: ראשד, משפט.

יעקב מרגי: לאחר מכן זאב ונתחיל עם משרדי הממשלה.

<ראשד פתחי: שלום לכולם, אני ראשד פתחי, נציג ארצי של מועצת התלמידים והנוער, מחוז צפון.

יעקב מרגי: ראשד מטובא זנגרייה.

<ראשד פאדחי: מטובא זנגרייה.

<ראשד פאדחי: אני בדואי, אני בדואי שאימא שלי חינכה אותי לתת ואני באמת נותן אבל אני לא מקבל.

<ראשד פאדחי: אני הבדואי, אני הבדואי שחודשיים מדברים עליי, רוצים לתת לי, רוצים לפתוח גנים, רוצים לפתוח בתי ספר, רוצים לפתוח תיכונים, אבל אני לא רואה, אני שומע.

<ראשד פאדחי: אני הבדואי, אני הבדואי שיש לי חלומות ואנחנו יכולים לראות את החלומות האלו בכל העיניים מסביב לשולחן, אבל זה קשה מאוד לי.

<ראשד פאדחי: האם נגזר עליי לחיות בקושי?

<ראשד פאדחי: למה?

<ראשד פאדחי: כי נולדת במקום קשה?

<ראשד פאדחי: מדבר זה מקום קשה, אבל למה החלומות שלי ממש קשים?

<ראשד פאדחי: למה אם ילד נולד במקום אחר, יש לו את האפשרות יותר ממני?

<ראשד פאדחי: למה?

<ראשד פאדחי: אבל אני עדיין נותן ועדיין לא מקבל, תודה.

יעקב מרגי: תודה, ראשד.

יעקב מרגי: תגיד להם כמה שפות אתה מדבר, ראשד.

<ראשד פתחי: אני מדבר חמש שפות.

יעקב מרגי: איזה?

<ראשד פתחי: אני מדבר ערבית, עברית, אנגלית אני מדבר שפה שקוראים לה אלג'ורייטיז.

<קריאה: שו?

<ראשד פתחי: אלג'ורייטיז, זה מקום באפריקה, וגם למדתי צרפתית, אני לומד עכשיו צרפתית.

יעקב מרגי: תמשיך ובהצלחה.

יעקב מרגי: מי שעובר את המחסום של שלוש ארבע שפות, יכול ללמוד גם שמונה שפות, כל הכבוד.

טלב אבו עראר: אתה תהיה ראש הממשלה הבא, אינשאללה.

טלב אבו עראר: מה דעתך?

יעקב מרגי: למה לא? מדינה דמוקרטית.

טלב אבו עראר: דמוקרטיה.

יעקב מרגי: זאב, בבקשה.

<זאב גולדבלט: התלבטתי בהתחלה אם לבקש את זכות הדיבור ובסוף החלטתי לקחת אותה או לבקש אותה מסיבה אחת פשוטה.

<זאב גולדבלט: אנחנו נחשפים כאן לשערורייה, שערורייה שאין כמוה במדינת ישראל, להוציא את המגזר הבדואי.

<זאב גולדבלט: אם דבר דומה לזה היה קורה באיזושהי עיר בגוש דן או בכל גוש דן כולו ביחד, אם היה דבר כזה קורה, המדינה הייתה רועדת ומשרד החינוך היה מזדעזע.

<זאב גולדבלט: לא יעלה על הדעת ש-5,200 תלמידים בגיל הרך, ואני מדבר על בין 3-6, לא מגיעים למסגרת חינוכית.

<זאב גולדבלט: על דבר כזה ראשי עיר בגוש דן עפים מהתפקיד.

<זאב גולדבלט: אין דבר כזה.

<זאב גולדבלט: אין סיכוי שדבר כזה יתרחש ואילו כאן זה עובר כאילו שום דבר.

<זאב גולדבלט: אז יש דיון בכנסת ויש ביקור ועוד דיון בכנסת והמדינה ממשיכה להתקדם.

<זאב גולדבלט: על תלמיד בודד מחינוך מיוחד שלא מגיע למוסד חינוכי ערוץ 2 עושה תכנית בפריים טיים בחדשות.

<זאב גולדבלט: לעומת זה, על 5,000 תלמידים שלא מצליחים להגיע לגן בגיל הכי קריטי לקביעת הדפוסים של החינוך של הילד הצעיר, כלום לא קורה.

<זאב גולדבלט: חבר'ה, לא נעים לי להגיד, אני פשוט מתבייש, אני מתבייש, זו פשוט חרפה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: משרד החקלאות.

יעקב מרגי: בתשובתו של שר החינוך מ-20 בפברואר הוא כותב לי ככה, בסעיף הראשון, "בשיתוף פעולה בין משרד החינוך עם משרד החקלאות גובשה החלטת ממשלה 3708", אתה מכיר אותה?

יעקב מרגי: שאומרת "תכנית לקידום הצמיחה ופיתוח כלכלי של האוכלוסייה הבדואית בסוגיית התחבורה והתשתיות".

יעקב מרגי: תן לנו כאן את מה שנעשה מאז.

<יריב מן: מה שנעשה מאז זה הדבר הבא.

<יריב מן: בעצם, כולם ראו מה אמר השר הממונה עליי, אורי אריאל, ערב קבלת החלטת הממשלה, המדינה פתחה פער של 70 שנה עם החברה הבדואית - - -

יעקב מרגי: ההחלטה.

<יריב מן: כן, כן, ואנחנו העברנו החלטת ממשלה יחד עם אגף תקציבים באוצר, בתחילת פברואר, החלטה שבהבשלה מלאה שלה, ביישום מלא, תעמוד על 3 מיליארד שקלים.

<יריב מן: בערך 550 מיליון שקלים הולכים רק לתחום החינוך לחומש.

<יריב מן: ב-3708, שזו תכנית החומש הקודמת, תחום החינוך היה רק 124 מיליון ולא היה - - -

יעקב מרגי: מומשו כולם?

<יריב מן: לא, השנה החינוכית הזו היא עדיין בתוך ההחלטה ואנחנו מאמינים, לפי המעקב שאנחנו עושים, בכלל היישום של ההחלטה - - -

יעקב מרגי: חוזר בי מן ההחלטה, עזוב 3708, דבר איתי כרגע ספציפית לגבי תחבורה, דרכי גישה, תשתיות לבתי הספר, שזה תחום האחריות שלכם.

<יריב מן: בניגוד להחלטה הקודמת, בהחלטה הזו יש רכיב של בינוי.

<יריב מן: כלומר, אפשר לקרוא את ההחלטה וזה כתוב בה.

יעקב מרגי: אני לא רוצה החלטה, אני רוצה מעשים.

<יריב מן: אוקיי.

<יריב מן: אנחנו מתכננים בחומש הקרוב, כתוב בהחלטה, משרד החינוך ישקיע 1.180 מיליארד שקל בבינוי כיתות ושיפוץ כיתות ואנחנו, יחד עם האוצר, הוספנו עוד 236 מיליון - - -

טלב אבו עראר: ממתי זה?

טלב אבו עראר: ממתי זה?

<יריב מן: מתחילת פברואר, אני אשלח לך.

טלב אבו עראר: מתחילת פברואר, אבל מה יש בשטח?

יעקב מרגי: אדוני, רגע, רגע, רגע ,לא, אני לא רוצה - - -

חנין זועבי: מה עשיתם בשנה שעברה של השנה שעברה של השנה שעברה?

יעקב מרגי: חנין, אני מסרב להתפזר.

חנין זועבי: מה עשיתם בשנה שעברה?

חנין זועבי: בשנתיים שעברו, מה עשיתם?

יעקב מרגי: רגע, רגע, יריב, תהיה איתי ממוקד.

יעקב מרגי: אני לא רוצה להתפזר.

יעקב מרגי: תן לי את התכניות שלך השנה, לשנת 2017, מה אתם הולכים לעשות ולוחות זמנים.

יעקב מרגי: אני רוצה להיות ממוקד הפעם.

<יריב מן: מנכ"ל הרשות לפיתוח הבדואים בנגב, יאיר מעיין, לא נמצא כאן, אבל אני יכול לדבר בשמו כנציג המשרד, הוא התחייב במסגרת ההחלטה לשווק בין 25,000 ל-30,000 יח"ד, כמו שנאמר פה קודם - - -

יעקב מרגי: ועד אז?

עאידה תומא סלימאן: מה זה שייך?

טלב אבו עראר: הוא דיבר על יישובים מוכרים?

יעקב מרגי: טאלב, זיהיתי את מה ש אתה זיהית ואני שואל אותך, עד אז מה?

יעקב מרגי: הרי אתה מבין לבד שזה לא נותן לי מענה.

יעקב מרגי: בואו, רבותיי, אם אתם חושבים שהישיבה הזו תהיה כמו כל הישיבות ושאני אהיה תלוי פרוצדורות – לא הולך להיות.

יעקב מרגי: אני אומר לכם, עם כל הכבוד, יש לי אמפתיה רבה לעוסקים במלאכה, דווקא פה, אלה שיושבים ועושים עבודה, אבל זה לא יהיה, כי אני אמרתי, ובכוונה אמרתי בפתיח שלי, אם אתם הולכים לטפל במוגלה הזו, בגיבנת הזו, ואני אומַר יותר גרוע, באות הקלון הזאת שיש על מצחה של המדינה, בצורה הזאת שתמצא לי תקציבים דרך פיתוח ודרך - - - לא יהיה, חבל שנאמר בכלל.

יעקב מרגי: כשאני אמרתי שעת חירום, זו שעת חירום.

יעקב מרגי: ה-5,000 הילדים האלה יושבים לא מהיום בבית, לא מהיום, לא מהיום.

יעקב מרגי: אל תתחילו איתי עכשיו עם "נשווק", ואם לא יהיה שיווק אז מה יהיה?

יעקב מרגי: אתה יודע מה אתה מדבר איתי?

יעקב מרגי: אתה יודע מה אתה אומר לי במלים אחרות?

יעקב מרגי: אתה יושב פה כמשרד החקלאות שקיבל על עצמו את המנדט הזה, לקח לעצמו את המנדט הזה ובא ויושב פה ואומר לי, "תקשיב טוב טוב, אני לא איש בשורה לילדים האלה עד שלא ישווקו את המגרשים", וכנראה לא ישווקו, "אין לי מענה".

יעקב מרגי: זה מה שאמרת לי.

<יריב מן: לא אמרתי - - -

יעקב מרגי: זה מה משתמע, בסדר?

יעקב מרגי: לא אמרת, זה מה שמשתמע, זה מה שהאוזן שלי קלטה.

יעקב מרגי: רבותיי, אני אומר לכם חד משמעית, אני רוצה תכנית אופרטיבית נקודתית, עוקפת כל מחסום, כל חסם ותנו לי תשובות.

יעקב מרגי: משרד החינוך שממונה.

יעקב מרגי: תודה רבה, משרד החקלאות, תודה רבה, אני הבנתי.

יעקב מרגי: אני רוצה ממשרד החינוך תשובה, איך ה-5,000 האלה, נאכף עליהם לטוב ולרע, הן בחובה והן בזכות, חוק חינוך חובה.

יעקב מרגי: מי אמור לענות לי?

יעקב מרגי: בבקשה.

<גנאדי קמנצקי: אני אתחיל.

יעקב מרגי: בבקשה, תציג את עצמך.

<גנאדי קמינצקי: גנאדי קמינצקי, מנהל אגף מיפוי ותכנון.

<גנאדי קמינצקי: אני אגיד מה אנחנו עשינו ואיפה אנחנו נמצאים עכשיו.

<גנאדי קמינצקי: קודם כל הייתה משימה למפות את התלמידים, איפה הם נמצאים, כמות, עשינו הצלבה בין נתוני משרד הפנים ונתוני משרד החינוך, מזה בא 5,200.

<גנאדי קמינצקי: אחר כך היינו צריכים להתמודד עם הסוגיה של ההסעות.

<גנאדי קמינצקי: על פי חוק אנחנו לא מסיעים ילדים בגיל 3-4.

יעקב מרגי: תשנו את החוק.

<גנאדי קמנצקי: שינינו, זה מה שאני הולך לספר על מה שעשינו.

<גנאדי קמנצקי: עבדנו בסדרת פגישות עם משרד האוצר והסברנו שאין פה שום אלטרנטיבה אחרת, אלא להסיע תלמידים על חשבון המדינה.

<גנאדי קמנצקי: הם הסכימו.

<גנאדי קמנצקי: אחרי כן הסוגיה של איך מסיעים תלמידים, כי אי אפשר לשלוח אוטובוס וילדים יעלו, אז גם פה עשינו דבר שלא נעשה בשום מקום, סוכם שילדים יוסעו במיניבוסים עם בוסטרים ועם מלווה.

<גנאדי קמנצקי: גם את זה סגרנו עם משרד האוצר.

טלב אבו עראר: לאיזה מרחק?

<גנאדי קמנצקי: המרחק של המקום הקרוב ביותר שאפשר להקים בו.

יעקב מרגי: טלב, אני לא רוצה להיכנס לזה.

<גנאדי קמנצקי: אני לא אברח מהסוגיה הזו - - -

יעקב מרגי: גנאדי, תמשיך, תמשיך.

<גנאדי קמנצקי: אז פתרנו את הסוגיה של ההסעות מבחינת הנהלים וסגרנו את זה עם כל הגורמים.

<גנאדי קמנצקי: דבר נוסף, מבנים יבילים.

<גנאדי קמנצקי: גם מבנים יבילים, בדרך כלל אנחנו מממנים רק את ההשתתפות, אבל במקרה הזה אמרנו, אם אנחנו כמשרד החינוך לא נבנה הכול, כולל תשתיות, למבנה היביל הספציפי, זה לא יקום.

<גנאדי קמנצקי: גם פה הצלחנו לשכנע.

<גנאדי קמנצקי: לכן אנחנו פה נממן מבנים יבילים לא עם 70,000 אלא בעלות האמיתית, שהיא שונה ממקום למקום.

<גנאדי קמנצקי: דבר נוסף שעשינו, גיבשנו תכנית כוללת של כמה שזה יעלה והגשנו למשרד האוצר.

<גנאדי קמנצקי: משרד האוצר בדק את זה, 5,200, כמה כסף צריך לזה?

<גנאדי קמנצקי: מזה באו ה-50 מיליון שהם הסכימו לתת, ודרך אגב, 50 מיליון זה התחלה, הם אמרו, "תממשו את זה – תקבלו המשך".

<גנאדי קמנצקי: על כל התכנית ועל כל החריגות שאנחנו עשינו - - -

יעקב מרגי: גנאדי, אני אשאל אותך שאלה בשלב הזה, למה צריך להסיע ילדים בני 3 ו-4?

<גנאדי קמנצקי: אני אגיד לכם - - -

יעקב מרגי: תן לי רגע, תן לי לגמור את השאלה ואני אתן לך לענות.

יעקב מרגי: למה צריך להסיע ילדים בני 3 ו-4 עם מיניבוסים ובוסטרים ומשאבים ואין דרכים, כי אני אגיד לך למה, כי אתה נותן אגוזים לאדם שעוד לא יצאו לו שיני חלב אפילו לטחון אותם.

יעקב מרגי: בסוף בסוף, תגיד מה שאתה רוצה, הנה תראה, שמתי מבנים, אני יכול להסיע, שיניתי את החוק, אבל אני לא יכול להסיע, אין דרכים, הורים לא שולחים את הילדים כי הם פוחדים ונישאר עם אותה תופעה.

יעקב מרגי: אם רוצים לפתור את הבעיה אנחנו צריכים להתמודד עם האתגר הזה.

יעקב מרגי: זה אתגר, זה אתגר של החברה הישראלית.

יעקב מרגי: לכן אני שואל למה צריך להסיע?

יעקב מרגי: אתה יודע מה?

יעקב מרגי: מסכים איתכם, הנה, לא ימצא חן בעיני החברים פה, אני מבין, יש פה אינטרס לאומי של הסדרה ואני בעד ההסדרה ובעד שהמדינה תשלם כמה שיותר על הפער שנוצר משך 70 שנה ועל הטעויות שעשתה, שתשלם, בסדר?

יעקב מרגי: תקבעו את זה בחוק, כהוראת שעה לעשר שנים.

יעקב מרגי: תתחילו להניע תהליך.

יעקב מרגי: למה ילדים צריכים לנסוע?

יעקב מרגי: אני לא מבין.

<גנאדי קמנצקי: אני אתייחס.

<גנאדי קמנצקי: לא סתם אתה מביא לישיבות האלו גם נציגים של משרד הפנים וגם גופים אחרים.

<גנאדי קמנצקי: משרד החינוך לא יכול לקבוע איפה להקים יביל.

<גנאדי קמנצקי: משרד החינוך, בהתאם לחוק תכנון ובנייה, יכול להקים איפה שמותר.

<גנאדי קמנצקי: נכון להיום יש 17 נקודות שמותר להקים שם אז זה מה שאנחנו יכולים לעשות.

יעקב מרגי: במיידי.

<גנאדי קמנצקי: במיידי.

יעקב מרגי: אבל אני רוצה לשמוע ממך, משרד החינוך, בסוף לא לחינם אמרתי ופניתי בצורה הזו, יש חוק חינוך חובה במדינת ישראל, צריך לאכוף אותו, מי שאמור לאכוף אותו זה משרד החינוך.

יעקב מרגי: אני כשר, כשהייתי שר הדתות, כל גוש דן לא היה להם איפה לקבור.

יעקב מרגי: לא אמרתי, "מה אתם רוצים?

יעקב מרגי: קרקעות זה מינהל מקרקעי ישראל, חוק תכנון זה בינה שוורץ", לא אמרתי, עשיתי מעשה, ביחד עם מי שנוגע ודחפנו ושינינו.

יעקב מרגי: זו החובה שלך לאכוף את יישום חוק חינוך חובה.

יעקב מרגי: אתה בא ואומר לי במיידי, מאחר ויש אזורים שבהם זה אפשרי אתה עושה אבל באותה נשימה אני רוצה לשמוע ממך ש"אנחנו בהליכים, מאמין שתוך חודש, חודשיים, שלושה, ארבעה, עם משרדי הממשלה, נוכל לאתר ולאפשר מקומות כאלה כמו מרכזי שירותים כאלה", גם באזורים שאין לך.

<גנאדי קמנצקי: תראו, יש חלוקת תפקידים.

<גנאדי קמנצקי: מי שאחראי להביא מקום זה הרשות המקומית, משרד הפנים, מנהלת הבדואים - - -

יעקב מרגי: אין רשות מקומית.

<גנאדי קמנצקי: יש מועצות.

<גנאדי קמנצקי: הן צריכות להסדיר.

<גנאדי קמנצקי: אתה הרי יודע שזה לא סתם, משרד החינוך לא - - -

יעקב מרגי: גנאדי, אני אגיד לך למה אני לא מקבל את התשובה, וחבל שראשי המועצות האלה אינם כאן, אתה יודע למה?

יעקב מרגי: כי גם לראשי המועצות האלו יש את רוח המפקד.

יעקב מרגי: אתה מבין למה אני מתכוון?

יעקב מרגי: יש להם את המדיניות שמוכתבת להם לגבי איך שזה צריך להיות.

יעקב מרגי: אני לא מעניין אותי, אני כרגע רואה במשקפת הצרה שלי, ואתה יודע מה?

יעקב מרגי: לא מתנצל על זה שלא רואה את התמונה הכוללת, המשקפת הצרה שלי כרגע היא 5,200 ילדים שאינם במסגרת.

יעקב מרגי: ה-5,000 הילדים האלה, שתבינו, זה לא רק בעיה של החברה הבדואית, זו בעיה של מדינת ישראל וצריך לעשות הכול.

יעקב מרגי: אני רוצה לשמוע פה את המוזיקה הזו, שאתה נותן לי איך מתיישם ה-17 נקודות האלו, איך זה מתיישם במיידי עם תכנית לגבי השאר, עם ראשי המועצות.

יעקב מרגי: אי אפשר לעזוב את זה.

יעקב מרגי: אני לא יכול לבנות על ראשי המועצות כי הם מקבלים הנחיות מלמעלה ויש להם את רוח המפקד.

יעקב מרגי: צריך למצוא משהו מחוץ לקופסה כאן.

טלב אבו עראר: אני אעזור לך.

טלב אבו עראר: ביישובים הבלתי מוכרים, אפילו אם יהיו מוכרים, יש שם נקודות, בכל יישוב, לפחות כמה נקודות, שאפשר להקים שם מבני ציבור.

יעקב מרגי: אני אמרתי רוח המפקד.

טלב אבו עראר: בואו נכבד, לא נמצא סיבות - - -

חנין זועבי: אפשר במסגרת המצב - - -

יעקב מרגי: אז הוא אומר, זה ה-17.

<גנאדי קמנצקי: אלו ה-17 נקודות.

טלב אבו עראר: דבר שני, לא כל הילדים האלה שייכים לשתי המועצות.

טלב אבו עראר: יש חלק גדול מהם, אפילו מחצית מהם, שהם ביישובים בלתי מוכרים, לא שייכים למועצה הזו ולא למועצה הזו, אתה מבין?

טלב אבו עראר: אני לא מבין, קודם כל עמירה חיים, מנהלת המחוז?

טלב אבו עראר: למה לא מגיעה לישיבה?

<קריאה: יש את הסגן שלה.

טלב אבו עראר: מי הסגן שלה?

<גנאדי קמנצקי: ניר, הוא ידבר עוד מעט.

חנין זועבי: כלומר במסגרת המצב הקיים אפשר למצוא פתרון.

<גנאדי קמנצקי: איפה שאפשר אנחנו נלך.

<גנאדי קמנצקי: יש חלק מהיישובים - - -

טלב אבו עראר: כבר שנתיים, יותר משנתיים, מה עשיתם?

יעקב מרגי: אני לא שואל מה עשו שנתיים, עכשיו אני שואל מה אתה עושה בשלושת החודשים הקרובים.

יעקב מרגי: בוא, לא מתעסק בעבר.

יעקב מרגי: בוא, נתקדם.

<גנאדי קמנצקי: את הכסף קיבלנו רק בינואר 2017 וגם לגבי השנתיים, כל העבודה הזו זה לא תוך שבוע.

<גנאדי קמנצקי: כל דבר זה דיונים ושכנועים, זה לא מובן מאליו.

<גנאדי קמנצקי: אנחנו החרגנו אוכלוסייה שלמה, בהשוואה לכל האוכלוסייה של מדינת ישראל, חילונים, חרדים וכולם.

<גנאדי קמנצקי: נכון, עשינו נכון, אנחנו שלמים עם זה.

<גנאדי קמנצקי: עכשיו אנחנו בשלב מאוד מתקדם.

<גנאדי קמנצקי: אנחנו עם הכסף בתקנה תקציבית, אנחנו עם אישורים כלליים ועכשיו הדברים בסגירה מול הרשויות הספציפיות.

<גנאדי קמנצקי: לגבי מה שבדיוק נעשה.

<גנאדי קמנצקי: זה אני מבקש שחברי, שהוא מטפל בזה ישירות, יציג.

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב מרגי: הצג את עצמך.

<ניר שמואלי: ניר שמואלי, סגן מנהלת מחוז דרום, משרד החינוך.

<ניר שמואלי: מכובדיי, גנאדי נתן את המעטפת הכוללת, אני אתן משהו יותר אופרטיבי שאנחנו עושים בימים אלה.

יעקב מרגי: לשם אנחנו חותרים, עם לוחות זמנים והכול.

<ניר שמואלי: נערכו מספר פגישות.

<ניר שמואלי: הפגישה האחרונה נערכה אתמול במינהל הפיתוח עד שעות הערב, כדי לסכם את כל המהלך, כדי שהוא יקבל ביטוי ב-1.9.17.

<ניר שמואלי: אנחנו כרגע קיבלנו משתי המועצות, צריך לזכור שה-5,132 - - -

יעקב מרגי: הישיבה אתמול בערב בגלל הדיון היום?

<ניר שמואלי: לא בהכרח, לא, לא.

<ניר שמואלי: דרך אגב הדיון אתמול - - -

יעקב מרגי: מעניין, תמיד כשיש לי ישיבות אני שומע "אתמול התקיימה ישיבה".

יעקב מרגי: בהרבה מקרים אומרים, "שמע, אין צורך כי סגרנו את זה אתמול".

<ניר שמואלי: לא סגרנו את זה אתמול, יהיו עוד פגישות בהמשך, גם כסייפה הייתה אתמול שותפה אתמול לעניין כי יש הרבה ילדים של הפזורה שלומדים בישוב כסייפה ואנחנו מחפשים את שיתופי הפעולה גם עם יישובי הקבע, על מנת לתת מעטפת רחבה יותר.

<ניר שמואלי: מתוך ה-5,132 ילדים כ-70% מהילדים שנמצאים מקבלים שירותים על ידי המועצות האזוריות נווה מדבר ואל קסום, שזו המסה העיקרית, שאם שם ניתן את המענה הרחב אז אנחנו ניתן מענה יחסית כולל.

<ניר שמואלי: מועצת נווה מדבר הגישה לנו כרגע שמונה מבנים יבילים חדשים לגילאי 3-4 במרכזי השירותים, שאנחנו יכולים להציב מחר בבוקר.

<ניר שמואלי: אם מחר יהיו מרכזי שירותים נוספים, כפי שהאדון פה ציין, אנחנו מבחינתנו, משרד החינוך, אין לו בעיה להציב מבנה יביל בכל מקום שהמדינה תאפשר.

<ניר שמואלי: בכל מקום.

<ניר שמואלי: אנחנו עושים גם פגישות בעניין הזה עם יאיר מעיין - - -

טלב אבו עראר: מי המדינה?

טלב אבו עראר: איזה משרד?

<ניר שמואלי: סליחה, אנחנו עובדים כרגע לפי תכנית תמ"מ 40, אותם 17 מרכזי שירותים, במקום הזה אנחנו יכולים להציב מבנים יבילים - - -

יעקב מרגי: רגע.

יעקב מרגי: אני רוצה להיות מעשי.

יעקב מרגי: כשאתה אומר לי שב-17 נקודות אתה יכול לשים, כרגע, ה-17 מקומות האלה, למה מתייחסים?

<ניר שמואלי: מתייחסים למרחב בכלל, זה לא רק - - -

יעקב מרגי: באותו מרחב אתה יכול לומר לי כמה ילדים נמצאים מחוץ למסגרת חינוכית?

יעקב מרגי: באותו מרחב של ה-17, עשיתם מיפוי?

<ניר שמואלי: אז אני אומר, כרגע עשינו מיפוי ויש לנו את ה-70% של נווה מדבר ואל קסום, וכרגע מועצה אזורית נווה מדבר אחרי מיפוי שהיא עשתה - - -

יעקב מרגי: אני לא רוצה את המיפוי של זה.

יעקב מרגי: שמע את השאלה שלי, אתה אומר שיש 17 נקודות זמינות.

<ניר שמואלי: נכון.

<ניר שמואלי: חלקם במרכזי השירותים - - -

יעקב מרגי: 17 מרכזי השירות האלה חולשים על 70% מאותה מסה, שזה בערך 3,500, 3,600 ילד.

יעקב מרגי: 3,600 האלה, ועכשיו אני הולך איתך בראש שלך, חייבים לקבל מענה במיידי, לא על פי מה שביקשו.

יעקב מרגי: כשאתה אומר לי 8 יבילים בנווה מדבר, אתה יודע מה אתה אומר לי?

יעקב מרגי: 400 ילד, במקרה הכי טוב.

יעקב מרגי: זה לא הפתרון.

יעקב מרגי: כשאתה אומר לי שיש לך 17 מקומות זמינים שהם חולשים על 3,000, אני רוצה תכנית אופרטיבית לאותם 17 מרכזים זמינים, שיכילו ויתנו לך מענה למסה הזו של ה-3,500 ותכנית אופרטיבית איך אתה מייצר עוד מרכזי שירות ליתרה.

<ניר שמואלי: אני רוצה להוסיף, אדוני היושב ראש, שבסופו של דבר, כשאנחנו עובדים עם המועצות, זו עבודה משותפת גם עם הביקור הסדיר, כי מחר בבוקר, אתה לא תרצה לראות מבנה ריק, אתה תרצה לראות מחר בבוקר מבנה עם ילדים ולכן - - -

יעקב מרגי: האמת צריכה להיאמר, אנחנו ממקדים את ה-100% בעיה במשרדי הממשלה.

יעקב מרגי: גם את, גם אנחנו, כשהיינו בסיור, נתקלנו, אני מסכים איתך, אפשר לומר שמבחינה סטטיסטית אולי מתוך ה-5,200 תמצא 20% שלא יגיעו בגלל סיבות כאלו, הורים, אידיאולוגיה, ולא משנה, תיקח את זה לכל סיבה שתרצה, אבל אני עדיין יש פה מסה קריטית של 4,000 שאני לא מדגדג אותה, לא מדגדג אותה עם 8 כיתות של נווה מדבר.

<ניר שמואלי: טוב, לא רק 8 של נווה מדבר, לא נתת לי להשלים.

<ניר שמואלי: אמרתי 8 כיתות של נווה מדבר ועוד 11 כיתות של אל קסום ועבודה עכשיו נעשית גם עם רשויות הקבע, כי ברשויות הקבע זה מספרים יותר קטנים.

יעקב מרגי: לוחות זמנים, אתה יכול לתת לי?

<ניר שמואלי: אנחנו כרגע מבחינתנו, לוחות הזמנים הם ל-1.9.

<ניר שמואלי: המשרד כולו נערך ל-1.9 כדי שהמבנים האלה יעמדו לרשות התלמידים.

<ניר שמואלי: זה חלק אחד.

יעקב מרגי: מתי אתה תדע, כמשרד החינוך, שאתה ערוך ל-1.9 עם המענה הזה?

<ניר שמואלי: צריך לזכור שהעבודה היותר אמיתית ויותר מעמיקה היא של הרשות המקומית, כי בסופו של דבר, בסוף משרד החינוך מוציא את ההרשאה התקציבית לרשות המקומית ופה מתחילה העבודה האמיתית.

<ניר שמואלי: זה הרכישה, זה ההצבה, זה הפיתוח, זה הגימור.

<ניר שמואלי: -

יעקב מרגי: אבל אתם מבינים, גנאדי, אתם מבינים שפה אתם צריכים ללוות אותם, לדחוף את זה?

<ניר שמואלי: אנחנו מלווים אותן גם בשוטף.

יעקב מרגי: לא, לא ליווי רגיל של השוטף, לא מעניין אותי הליווי הרגיל בשוטף.

יעקב מרגי: כשאני אומר ללוות אותם, זה ללוות ליעד הממוקד הזה, ליישם את זה.

יעקב מרגי: ראשי הרשויות האלו יש להם עוד צרות אחרות.

יעקב מרגי: יש להם בעיות אחרות, לוחות זמנים אחרים.

יעקב מרגי: לכן, אני רוצה לשמוע ממך, כמשרד החינוך, באיזה תאריך אתה, מבחינתך, יודע שאתה ערוך ב-1.9 לתת את המענה שדיברת עליו?

טלב אבו עראר: אני אוסיף משפט אחד.

טלב אבו עראר: לגבי סגן מנהלת המחוז, תקשיב לי רגע.

טלב אבו עראר: אולי יושב ראש הוועדה לא יודע בדיוק על מה אתה מדבר כשאתה אומר שתי מועצות, במועצות האלו, ביישובים האלה, אין תשתיות, אין כבישים.

טלב אבו עראר: אתה היית שם?

טלב אבו עראר: על איזה מועצות?

טלב אבו עראר: כל הזמן יש למשרד החינוך סיבה ש"המועצה לא עשתה" לא עשתה ולא עשתה - - -

יעקב מרגי: לא שמעת מה אמרתי לו?

יעקב מרגי: אני מודע לזה, נגיע לזה.

טלב אבו עראר: מכובדי, אתה, כמשרד החינוך, אתה אחראי לילדים האלה.

טלב אבו עראר: איך תשבור את הראש עם שאר המשרדים לא אכפת לי, איך עם המועצות, לא אכפת לי.

טלב אבו עראר: אני רוצה שהילד הזה יזכה ב-1.9.2017 לשנת הלימודים הראשונה בחייו.

טלב אבו עראר: זה אפשרי או לא? זו השאלה.

<ניר שמואלי: התשובה היא כן ואני אומר עוד פעם, צריך לעשות פה עבודה, וטלב, גם פה אתה מכיר את מה שקורה בשטח.

<ניר שמואלי: בסופו של דבר אנחנו צריכים להוביל מהלך משולב גם עם ההורים כדי שהילדים יגיעו לגנים ושלא יהיה לנו מבנים ריקים.

<ניר שמואלי: יש מקרים כאלה שהורים לא שולחים את הילדים מכל מיני סיבות - - -

<זאב גולדבלט: היית שולח את הילדים שלך בגיל 3 בהסעה?

יעקב מרגי: זאב, זאב, לא, זאב.

יעקב מרגי: שמואלי, אתה לא עונה לו.

יעקב מרגי: אתה מדבר איתי ואני אגיד לך למה אני קצר רוח, כי אני צריך לסיים את הדיון ואני רוצה לשמוע תשובות חד משמעיות.

יעקב מרגי: אני לא באתי לפתור את הכול בדיון הזה.

יעקב מרגי: החטא הגדול יהיה אם נעמיס את כל התסכול של כל הטיפול בחברה הבדואית, אני כרגע רוצה לתפוס, כמו שנקרא במושג תלמודי "להציל מזוטו של ים", אני רוצה לתפוס אתכם בלשון.

יעקב מרגי: תקשיב טוב, אני לא רוצה לחכות ל-1 לספטמבר כדי לדעת כמה ילדים נשארו בבית.

יעקב מרגי: אני רוצה שתיתן לי תאריך יעד, מתי אתה יודע שלפחות ב-17 מרכזי השירות האלה הגעת לכדי מימוש מקסימלי.

יעקב מרגי: עדיין, מה שהמועצות האזוריות האלו הקציבו לך או שביקשו ממך, לא מספק את הכמות המדוברת.

יעקב מרגי: כשאני אומר תלוו אותם, זאת אומרת שאתה, מבחינתך, יש לך נורה אדומה בלוח הבקרה שלך של 5,200 תלמידים.

יעקב מרגי: אתה צריך לכבות את ה-5,200 המנורות האדומות האלו.

יעקב מרגי: כמה שתכבה יותר זה האינטרס שלך, כמדינה וכמשרד.

יעקב מרגי: אני רוצה לדעת תכנית, עד איזה תאריך.

יעקב מרגי: אני חושב, ואני אומר את זה לגבי הרבה נושאים במשרד החינוך, משרד החינוך צריך לשנות את הדיסקט ונגמרו הימים שרק ב-1 לספטמבר יודעים איפה נפל הטיל.

יעקב מרגי: צריכים לעבוד כך שלא יוצאים לחופשת קיץ כשלא יודעים איך נפתחת שנת הלימודים.

יעקב מרגי: זה חוזר על עצמו בהרבה תחומים, ברישום, בפיתוח, בתקנים, בכוח אדם, בתלושי שכר, בכל.

יעקב מרגי: אני מבחינתי, אני רוצה לדעת, כשאתה אומר לי, עד סוף יוני אני יודע במה הצלחתי לצמצם את התופעה, איפה אני מתמודד ומה החוסרים שלך.

יעקב מרגי: אני לא יכול לחכות ל-1 לספטמבר, נגמרו הימים.

<גנאדי קמנצקי: אנחנו נעשה עבודה מול הרשויות.

<גנאדי קמנצקי: דרך אגב, זה בכל מקרה מה שאנחנו עושים אבל חובה להבין, כשאנחנו עובדים, ולא רק עם המגזר הבדואי, משרד החינוך לא ריבון יחיד בשטח שעל פי מילה שלו דברים ייעשו, יש רשות מקומית - - -

טלב אבו עראר: אבל אתה אמון על החינוך שלהם.

<גנאדי קמנצקי: הנה, שמענו עכשיו נאום על לקייה - - -

יעקב מרגי: גנאדי, אני אעזור לך, מסכים איתך.

יעקב מרגי: הנה אני אומר לך, תאמר לי את מי אתה צריך פה לישיבה ואני מזמין עוד ישיבה, לפני הפגרה, תגיד לי, או בפגרה, מי אתה צריך פה כדי לסגור את המעטפת?

<גנאדי קמנצקי: בפירוש, אם אתם מדברים על מרכזים נוספים אז צריך להזמין את גופי התכנון.

יעקב מרגי: רגע, רגע, גנאדי, אני מדבר על מרכזי השירות הקיימים ועל הנוספים, תאמר לי את כל הפונקציות ותשלח לי רשימה.

יעקב מרגי: כל הפונקציות.

יעקב מרגי: אני לא צריך את ההורים, והנה אני אומר לכם, תסלחו לי, אני רוצה להיות מעשי, אופרטיבי.

יעקב מרגי: אני רוצה את הפונקציות המקצועיות, תאמר לי אתה איזה פונקציות מקצועיות משרדיות אתה צריך, כדי לקדם את הסוגיה הזו ולצמצם את הפערים של אותם ילדים, תאמר לי אותם.

<גנאדי קמנצקי: מינהל תכנון וועדה מחוזית לתכנון ובנייה של מחוז דרום.

יעקב מרגי: ראשי רשויות?

<גנאדי קמנצקי: כן, ראשי רשויות.

יעקב מרגי: מי עוד במשרד אתה צריך?

<גנאדי קמנצקי: במשרד שלנו שום דבר.

<גנאדי קמנצקי: גם משרד האוצר לא צריך.

יעקב מרגי: תקציבית אין לך בעיה?

<גנאדי קמנצקי: אין בעיה, לא עם נהלים, לא עם זה, רק תבואו ותגידו - - -

יעקב מרגי: תכין לי רשימה של כל בעלי התפקידים כולל שמותיהם ותגיש לי אותה.

טלב אבו עראר: בקיצור, מי שמעכב את העניין הוא "רגבים".

טלב אבו עראר: אתה מבין את העניין?

טלב אבו עראר: "רגבים".

<סעיד יונס: מספיק להיתלות בהורים שהם לא מסכימים לשלוח את הילדים שלהם, שזו סיבה לא להתחיל בעבודה.

יעקב מרגי: שמענו אותך, אני לא מזלזל.

<סעיד יונס: הוא תמיד אומר שההורים לא רוצים לשלוח את הילדים - - -

יעקב מרגי: לא, לא, לא, הוא לא אמר.

<סעיד יונס: צריך להפסיק להיתלות בסעיף הזה, ההורים מוכנים לשלוח את הילדים שלהם, תכינו את המצב לפי הטוב ביותר.

יעקב מרגי: רבותיי, אני מסכם בצורה הזו, חד משמעית.

יעקב מרגי: העניין הוא כזה.

יעקב מרגי: משרד החקלאות, אני אומר לך, מבחינתי, הסיכום הזה הוא קטלני לגביכם.

יעקב מרגי: הוא קשה וחמור.

יעקב מרגי: אני דורש שלישיבה הבאה, שתתקיים מיד אחרי החג, תוך 30 יום, אני לא תכננתי לקיים דיונים בפגרה והנה אני אומר לכם, נקיים דיון אחד ויחיד בפגרה, מיד אחרי החג הפסח ישיבה ואני רוצה תכנית מפורטת של משרד החקלאות איך הוא מתמודד.

יעקב מרגי: לא בשיווקים.

יעקב מרגי: מבחינתי, תיקון חקיקה עוקף, צו לשעת חירום, לא יודע מה, אתה לא יכול לדבר איתי במושגים של שגרה.

יעקב מרגי: פה אין שגרה, פה יש מצב חירום.

יעקב מרגי: מחר מחרתיים הוא גומר את העבודה ואז מה יהיה?

יעקב מרגי: אנחנו ניתקל פה עוד פעם שאין תשתיות לגנים האלה ואין הסעות, כי לא נוכל לבצע הסעות.

יעקב מרגי: אני רוצה את התכנית ואני אומר לך, תאמר לשר, אני קודם כל רואה בחומרה, המצב הזה הוא לא חדש, אני התרעתי לגביו יותר משנה, משרד החינוך התייחס אליו ואני, לא מקובל עליי שכל משרד עושה את העבודה ולא מתייחס למה שצריך משרד אחר לעשות.

יעקב מרגי: לא לחינם טלב בא ואמר ועדה בין משרדית, אבל אין זמן לוועדות, אנחנו אחרי זה.

יעקב מרגי: אני לא נותן לך, סלח לי, אני תקיף ואומר לך את זה בצורה הכי תקיפה, אני רוצה ממך תוך 30 יום, מהשר, תוך 30 יום, תכנית מעשית, איך הוא הולך להתמודד עם כל החסמים.

יעקב מרגי: אני לא מוכן לקבל שהפתרון הוא במסגרת שיווק או חסם בירוקרטי כזה או אחר.

יעקב מרגי: אם יש חסם בירוקרטי שיכנס את הממשלה ויעביר שינוי חקיקה.

יעקב מרגי: אנחנו פה מכנסים את הממשלה לכל מיני החלטות ממשלה הזויות שלא מועילות לכלום, מבזבזים ומכלים עליהם זמנים ופה אנחנו מתמודדים עם תופעה כבר כמעט שנתיים, שנתיים שאנחנו יודעים עליה, התופעה כבר קיימת שנים רבות.

יעקב מרגי: אז אני מבקש תוך 30 יום תכנית מפורטת של המשרד באישור השר.

יעקב מרגי: דבר שני, אני מבקש ממשרד החינוך רשימה של כל בעלי התפקידים, כולל משרד התחבורה, כולל ראשי רשויות התכנון ומי שנוגע בדבר, גם ראשי המועצות האזוריות, כל הרשימה הזו, לישיבה מתכללת.

יעקב מרגי: תהיה פה ישיבה.

יעקב מרגי: אני רוצה לשמוע דברים ברורים, מכל צד ומכל בעל תפקיד, אצלי, כאן.

יעקב מרגי: אנחנו לא נרפה, הנה, אני אומר לכם.

יעקב מרגי: שמואלי, עם כל הכבוד לאידיאולוגיה, להסדרה, לא תהיה הסדרה, מה לעשות?

יעקב מרגי: אני רוצה הסדרה, אבל הגופים הפוליטיים לא יתנו לכם הסדרה, הם ימשכו את זה.

יעקב מרגי: הילדים צריכים לחיות.

יעקב מרגי: המדינה צריכה להתקיים.

יעקב מרגי: זו פצצת זמן חברתית.

יעקב מרגי: לאן אנחנו שולחים אותם?

יעקב מרגי: מה אנחנו גוזרים על אותם ילדים?

יעקב מרגי: הרי אלה פערים ביסודי וגם אם יילכו לבית ספר יסודי, הפערים ביסודי שייגררו אחריהם עד לסוף ימי חייהם.

יעקב מרגי: אנחנו עוד לא מטפלים בתוצאות העבר ומייצרים תופעות חברתיות חדשות.

יעקב מרגי: אני, עם כל הכבוד, אני מכיר את המנגינה של מנהלת המחוז והייתי סלחן ולא כתבתי מה שרציתי לכתוב בסיור הקודם, אבל נגמר, תחשבו מחוץ לקופסה.

יעקב מרגי: לא מעניינת אותי תכניות ההסדרה, תנו לי תכנית אופרטיבית, יחד, עד לישיבה הבאה.

יעקב מרגי: תודה רבה, הישיבה נעולה.